Справа № 2а-12/11
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року
м. Київ К/800/56897/13

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України
в складі:

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

провівши попередній розгляд справи за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 жовтня 2013
р. у справі № 2а-12/11 за позовом ОСОБА_1 до
Буштинської селищної ради Тячівського
району Закарпатської області, треті
особи без самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, про скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом, в
якому просив зобов'язати Буштинську
селищну раду Тячівського району
Закарпатської області погодити межу
землекористування з ОСОБА_2 без її
підпису; скасувати та визнати нечинним
п. 1.29 рішення Буштинської селищної ради
за № 811 від 02 липня 2010 року про надання
дозволу на розроблення технічної
документації на земельну ділянку
площею 0,06 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд по
АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Постановою Тячівського районного суду
Закарпатської області від 07 червня 2011
року позов задоволено в повному обсязі.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 жовтня 2013
р. Рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1
звернувся з касаційною скаргою, в якій
просить його скасувати, залишивши в
силі постанову суду першої інстанції.
Касаційна скарга обґрунтована
невірним застосуванням судом норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи на предмет повноти та
всебічності дослідження їх судами та
обґрунтованості застосування норм
матеріального права до спірних
правовідносин, вивчивши доводи
касаційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав до її задоволення.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, згідно з
нотаріально-посвідченим договором
купівлі-продажу від 25 жовтня 2004 року
ОСОБА_1 придбав у товариства з
обмеженою відповідальністю
«Верховина» будівлю олійниці
загальною площею 270,2 кв.м., що
знаходиться в АДРЕСА_2. При цьому
покупцеві було роз'ясненої зміст ст. 120
Земельного кодексу України про
необхідність оформлення права
власності на земельну ділянку, на якій
розташована олійниця.

Рішенням восьмої сесії V скликання
Буштинської селищної ради від 15 червня
2007 року за № 191 ОСОБА_1 надано дозвіл на
збір матеріалів щодо відводу в оренду
земельної ділянки в АДРЕСА_2, для
підприємницької діяльності
(обслуговування олійниці та меблевого
цеху).

Рішенням двадцять восьмої сесії V
скликання Буштинської селищної ради
від 02 липня 2010 року за № 811 (п.1.29)
вирішено надати дозвіл ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на розроблення технічної
документації на земельну ділянку
площею 0,06 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд по
АДРЕСА_1.

Рішенням двадцять дев'ятої сесії V
скликання Буштинської селищної ради
від 03 вересня 2010 року за № 867 сесія
вирішила затвердити технічну
документацію із землеустрою щодо
передачі у спільну сумісну власність
земельної ділянки та передати у
спільну сумісну власність земельної
ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд площею 0,0574 га по
АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2
отримала державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,0574 га, який зареєстрований
реєстратором 11 листопада 2010 року. В
державному акті міститься план меж
земельної ділянки, яка межує із землями
сільської ради, гр. ОСОБА_4 та землями
загального користування (вулиця).

Вирішуючи справу по суті, суд першої
інстанції, на підставі показань
свідків та інших доказів, прийшов до
висновку про протиправність спірного
рішення, у зв'язку з чим вирішив
задовольнити позовні вимоги.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що матеріали справи не
містять доказів впливу оскаржуваного
п. 1.29 рішення Буштинської селищної ради
за № 811 від 02 липня 2010 року на права,
свободи чи інтереси позивача.

Колегія суддів вважає вірними такі
висновки апеляційного суду.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

За змістом ч.8 ст.3 КАС України позивачем
в адміністративній справі є особа, на
захист прав, свобод та інтересів якої
подано адміністративний позов.

За приписами ч.1 ст. 6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Із системного аналізу наведених норм
КАС України вбачається, що особа, яка
звертається до адміністративного суду
з позовом має довести наявність
порушення оскаржуваним рішенням
суб'єкту владних повноважень саме її
прав та інтересів у сфері
публічно-правових відносин, які
потребують судового захисту.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на час
придбання позивачем в 2004 році олійниці)
при переході права власності на
будівлю і споруду право власності на
земельну ділянку або її частину може
переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди. При відчуженні будівель та
споруд, які розташовані на орендованій
земельній ділянці, право на земельну
ділянку визначається згідно з
договором оренди земельної ділянки.

Статтею 125 Земельного кодексу України
визначено, що право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Судом апеляційної інстанції вірно
зазначено, що позивач не надав жодного
доказу належності ТОВ «Верховина»
земельної ділянки, на якій розташована
олійниця, цивільно-правової угоди на
придбання цієї ділянки, договору
оренди на право користування ділянкою,
не надав доказів накладення виділеної
ОСОБА_2 земельної ділянки на земельну
ділянку, яка безпосередньо знаходиться
під будівлею олійниці та яка необхідна
для обслуговування цієї будівлі

У зв'язку з наведеним, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про відсутність
факту порушення прав чи інтересів
позивача під час прийняття сесією
селищної ради рішення від 02 липня 2010
року за № 811, тому вважає вірним
висновок суду про відсутність підстав
для скасування пункту 1.29 цього рішення.

Крім того, апеляційним судом
встановлено, що позивач також не надав
доказів звернення до селищної ради з
заявою про погодження межі
землекористування з ОСОБА_2 без її
підпису та відмови селищної ради у
такому погодженні, у зв'язку з чим
вірним є висновок суду апеляційної
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог в частині
зобов'язання селищної ради погодити
межу землекористування.

Таким чином, колегія суддів дійшла
думки, що рішення апеляційного суду про
відмову у задоволенні позову
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні усіх обставин справи в їх
сукупності. Судом вірно встановлено
характер спірних взаємовідносин та
обґрунтовано застосовано норми
матеріального права до їх вирішення.
Порушень норм процесуального закону,
які б могли призвести до прийняття
невірного рішення, не встановлено.

Твердження касаційної скарги
зазначений висновок суду не
спростовують.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 2201, 224, 230, 231 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 жовтня 2013
р. у справі № 2а-12/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: