Справа № К/9991/4100/12-С
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року
м. Київ К/9991/4100/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною
скаргою заступника прокурора
Автономної Республіки Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 26
січня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 20 вересня
2011 року у справі за позовом прокурора
Кіровського району Автономної
Республіки Крим в інтересах держави в
особі Республіканського комітету по
земельних ресурсах Автономної
Республіки Крим в особі відділу
Державного комітету України із
земельних ресурсів у Кіровському
районі до Першого заступника голови
Кіровської районної державної
адміністрації, Кіровської районної
державної адміністрації, треті особи:
Республіканське підприємство "Центр
планерного спору "Коктебель", ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 про визнання
незаконним та скасування
розпорядження, -

в с т а н о в и л а:

Прокурор Кіровського району
Автономної Республіки Крим звернувся в
суд з позовом в інтересах держави в
особі Республіканського комітету по
земельних ресурсах Автономної
Республіки Крим в особі відділу
Державного комітету України із
земельних ресурсів у Кіровському
районі до Першого заступника голови
Кіровської районної державної
адміністрації, Кіровської районної
державної адміністрації, в якому
просив визнати незаконним та скасувати
розпорядження Першого заступника
голови Кіровської районної державної
адміністрації Автономної Республіки
Крим №1102-р від 29 листопада 2007 року "Про
затвердження проекту землеустрою з
відведення земельних ділянок у
власність громадянам для ведення
особистих селянських господарств".

Позовні вимоги мотивовано тим, що
спірні земельні ділянки фактично
знаходяться на горі Узун-Сирт, на якій
розташовані об'єкти археології, що
оголошені пам'ятниками історії та
культури, а відтак ці земельні ділянки
не можуть передаватись фізичним
особам. Також позивачем зазначено, що
спірні ділянки знаходяться на малій
відстані від злітно-посадкового
майданчика Республіканського
підприємства "Центр планерного спору
"Коктебель", а відтак з цієї причини
також не можуть надаватись у власність
чи користування для
сільськогосподарських потреб.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 26 січня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 20 вересня
2011 року, у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, заступник
прокурора Автономної Республіки Крим
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, у
якій просить їх скасувати та
задовольнити позов.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, Першим
заступником Голови Кіровської
районної державної адміністрації
Автономної Республіки Крим прийнято
розпорядження від 29 листопада 2007 року
за № 1102-р "Про затвердження проекту
землеустрою з відведення земельних
ділянок у власність громадянам для
ведення особистих селянських
господарств" загальною площею 26 га із
земель запасу, розташованих поза
межами населених пунктів
Первомайської сільської Ради.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що спірне
розпорядження прийнято з дотриманням
порядку, встановленого Законом України
"Про місцеві державні адміністрації" та
з додержанням процедури, визначеної у
Земельному кодексі України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно
у власність громадян у межах норм,
визначених цим Кодексом, провадиться
один раз по кожному виду використання.

Відповідно до статті 118 Земельного
кодексу України громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
особистого селянського господарства у
межах норм безоплатної приватизації,
подають заяву до відповідної міської
державної адміністрації за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання.

Відповідна місцева державна
адміністрація розглядає заяву і в разі
згоди на передачу земельної ділянки у
власність надає дозвіл на розробку
проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органом архітектури та подається на
розгляд відповідної місцевої
державної адміністрації.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що проект землеустрою
щодо відведення земельних ділянок для
ведення особистого селянського
господарства погоджений з усіма
компетентними органами у
відповідності із положеннями статті 118
Земельного кодексу України.

З Висновку Державної експертизи
землевпорядної документації
Республіканського комітету із
земельних ресурсах АР Крим від 20
листопада 2007 року за № 6944-4 вбачається,
що земельні ділянки обліковувалися як
землі резервного фонду (стр. 12.2 шифр 95),
за угіддями - сільськогосподарські
землі, у т.ч. пасовища (гр..гр.3,12).

На загальну площу земельних ділянок
3,1438 га встановлені обмеження - в
санітарно-захисних межах
інженерно-технічних споруд та
комунікацій, інші обмеження, обтяження
і сервітути не встановлені, споруди та
зелені насадження відсутні згідно
висновків погоджуючих служб.

Таким чином, земельні ділянки для
ведення особистого селянського
господарства надані громадянам у
відповідності із цільовим
призначенням цих ділянок відповідної
категорії за наявністю чітко
визначених обмежень.

Відносно посилань позивача на фактичне
розташування на території Кримського
Республіканського підприємства "Центр
планерного спорту "Коктебель"
аеродрому, ангарів, місць стоянок
повітряних суден,
командно-диспетчерського пункту та
інших об'єктів, призначених для
забезпечення виконання польотів як
планерів та і інших повітряних суден,
колегія судді зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до
державного акту на право постійного
користування землею І-КМ № 000806 від 11
грудня 1997 року, Центру планерного
спорту "Коктебель" надано у постійне
користування 87,6 га землі в межах
згідно з планом землекористування під
науково-досліджувану базу на горі
Клемент'єва (Узун-Сирт) згідно з
рішенням Первомайської селищної Ради
від 26 листопада 1997 року № 15 і
розпорядження Ради Міністрів УРСР №
363-Р від 19 червня 1979 року.

Згідно зі статтями 19, 20 Земельного
кодексу України землі України за
основним цільовим призначенням
поділяються на відповідні категорії, у
тому числі, землі
сільськогосподарського призначення та
землі транспорту. Віднесення земель до
тієї чи іншої категорії здійснюється
на підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень.

Статтею 67 Земельного кодексу України
визначено, що до земель транспорту
належать землі, надані підприємствам,
установам та організаціям
залізничного, автомобільного
транспорту і дорожнього господарства,
морського, річкового, авіаційного,
трубопровідного транспорту та
міського електротранспорту для
виконання покладених на них завдань
щодо експлуатації, ремонту і розвитку
об'єктів транспорту.

Відповідно до статті 72 Земельного
кодексу України до земель авіаційного
транспорту належать землі під
аеропортами, аеродромами,
відокремленими спорудами (об'єктами
управління повітряним рухом,
радіонавігації та посадки, очисними та
іншими спорудами), службово-технічними
територіями з усіма будівлями та
спорудами, що забезпечують роботу
авіаційного транспорту, іншими
майданчиками для експлуатації
повітряних суден, службовими об'єктами,
що забезпечують роботу авіаційного
транспорту.

Згідно зі статтею 32 Закону України "Про
транспорт" до складу авіаційного
транспорту входять підприємства
повітряного транспорту, що здійснюють
перевезення пасажирів і вантажів,
аерофотозйомки, сільськогосподарські
роботи, а також аеропорти, аеродроми,
аероклуби, транспортні засоби, системи
управління повітряним рухом, навчальні
заклади, ремонтні заводи цивільної
авіації та інші підприємства, установи
та організації незалежно від форм
власності, що забезпечують роботу
авіаційного транспорту.

Відповідно до частини другої статті 72
Земельного кодексу України на
приаеродромній території відповідно
до закону запроваджується особливий
режим використання земель.

Повітряним кодексом України
встановлено, що приаеродромна
територія (прилегла до аеродрому зона
контролю і обліку об'єктів та перешкод)
- це обмежена певними розмірами
місцевість навколо аеродрому, над якою
здійснюється маневрування повітряних
суден.

Розміри цієї території повинні бути
доведені власником аеродрому
(аеропорту) чи уповноваженою на те
особою до відома відповідних місцевих
рад, підвідомча територія яких
повністю чи частково підпадає під
приаеродромну територію.

Разом з тим, як встановлено судами
попередніх інстанцій, в матеріалах
справи відсутні будь-які докази того,
що земельна ділянка, яка надана у
постійне користування Кримському
Республіканському підприємству "Центр
планерного спорту "Коктебель"
віднесена уповноваженим органом до
категорії - "землі транспорту" та
відсутні докази того, що на
приаеродромній території визначені
певні розміри території на місцевості
з особливим режимом використання
земель і розмірі цієї території
доведені до відома відповідної
місцевої ради.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що межи охоронної зони
регіонального ландшафтного парку
місцевого призначення "Тиха бухта" у
відповідності із постановою Верховної
Ради Автономної Республіки Крим №
1580-5/10 від 17 лютого 2010 року "Про
встановлення охоронної зони
регіонального ландшафтного парку
місцевого призначення "Тиха бухта" не
визначені, у зв'язку з чим питання щодо
припинення права власності громадян на
земельні ділянки загальною площею 26 га
може бути вирішено тільки після
встановлення таких меж.

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Автономної Республіки Крим відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 26
січня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 20 вересня
2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно: помічник судді
А.О. Кулеша