Справа № 822/1048/14
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/1048/14
Головуючий у 1-й інстанції: Польовий О.Л.
Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Курка О.П., Мельник-Томенко Ж.М.

при секретарі: Копійчук О.В.

за участю представників сторін:

представників позивача - Музалевського
О.В., Прилуцької О.В., Очич А.Ю., Сачок А.В.

представника відповідача (апелянта) -
Ткачук М.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Славутської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 28 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Приватного підприємства "Влад"
до Славутської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України про визнання недійсним
та скасування податкового
повідомлення-рішення з податку на
прибуток приватних підприємств на суму
691702,5 грн., податкового
повідомлення-рішення з податку на
додану вартість на суму 873802,5 грн., -

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство "Влад"
звернулось до Хмельницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Славутської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень від 07.10.2013 року
№ та №.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 28.04.2014 року
адміністративний позов задоволено
повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від
28.04.2014 року з підстав її
невідповідності вимогам
процесуального та матеріального права.

Представник відповідача (апелянта) в
судовому засіданні вимоги апеляційної
скарги підтримав в повному обсязі та
просив колегію суддів їх задовольнити.

Представники позивача заперечили
проти задоволення вимог апеляційної
скарги, посилаючись на їх
безпідставність та просили залишити
оскаржуване рішення суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
рішення суду першої інстанції - без
зміни, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
за результатом проведеної
відповідачем планової виїзної
документальної перевірки з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2011 року по 31.12.2012 року,
складено акт № 768/22/21339292 від 16.09.2013 року.
В результаті проведеної перевірки
виявлено порушення позивачем п. 44.1, п.
44.6 ст. 44, п.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, п.
138.8, ст. 138 Податкового кодексу України,
яке полягає у занижені суми
податкового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств за перевіряємий
період в розмірі 608 134 грн., а також
порушення п.п. 14.1.181, п.п. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14,
п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.7 ст. 201
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у періоді, що перевірявся, в
розмірі 582 535 грн. На підставі виявлених
порушень відповідачем винесено
податкові повідомлення-рішення від
07.10.2013 року № та № .

Позивач, не погоджуючись із прийнятими
податковим органом рішеннями,
звернувся до суду з даним позовом.

В свою чергу, суд першої інстанції,
приймаючи оскаржуване рішення, прийшов
до висновку, що орган владних
повноважень, яким є Славутська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України, діяв не у
відповідності до вимог Податкового
кодексу України та Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
щодо дотримання податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
платниками податків - фізичними
особами, що затверджений Наказом
Міністерства фінансів України № 395 від
14.03.2013 року. Зокрема, суд першої
інстанції вважає, що відповідачем не
доведено факт порушення позивачем
вимог податкового законодавства.

Колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції по суті спору, з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для винесення оскаржуваних
рішень податкового органу, були
викладені в акті перевірки висновки
відповідача про заниження позивачем
суми податкового зобов'язання з
податку на прибуток підприємств за
перевіряємий період в розмірі 608 134 грн.,
а також заниження суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у періоді, що перевірявся, в
розмірі 582 535 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем укладались договори
поставки продукції з наступними
контрагентами: ТОВ "Бімар" (договір №
0111-1 від 01.11.2011 року); ТОВ "Бізнес Альянс
Трейд"( договір № 0309 від 03.09.2012 року); ТОВ
"Сіам Капітал"( договір № 1507 від 15.07.2011
року); ТОВ "Селента Рівер"( договір № 0102-2
від 01.02.2012 року) ; ТОВ "Онікс Компані ЛТД"
(договір № 0111 від 01.11.2011 року); ТОВ
"Катрейд" ( договір № 0210 від 02.10.2012 року);
ТОВ "Райкор" ( договір № 0110/1 від 01.10.2012
року); ТОВ "Виробнича Компанія "Каскад"
(договір № 0811 від 01.08.2011 року); ТОВ
"Кронер" (договір № 0702 від 07.02.2012 року).

Встановлено, що на підтвердження
реальності господарських операцій з
вказаними контрагентами позивачем
надано всі необхідні та достатні
докази. Зокрема, факт доставки та
оплати товарів за вказаними договорами
підтверджується наданими до
матеріалів справи рахунками-фактурами,
накладними, видатковими та податковими
накладними.

В свою чергу, податковий орган прийшов
до висновку, про відсутність реального
товарного характеру господарських
операцій, а відтак, і відсутність
реального виконання вищезазначених
договорів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами, колегія суддів враховує
наступне.

Відповідно до п.200.1, п.200.2, п.200.3, п.200.4 ст.
200 Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначений статтею 198 Податкового
кодексу України.

Так, відповідно до п.198.1 ст.198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи
здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: у
паперовому вигляді; в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
обов'язковим.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Приписами ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Відповідно ч.1 ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Судом першої інстанції встановлено, що
первинні документи, які підтверджують
факт реального здійснення
господарських правовідносин позивача
з контрагентами оформлені належним
чином, з дотриманням вимог, визначених
чинним законодавством України.
Договори купівлі-продажу товарів
укладались у повній відповідності з
положеннями Господарського та
Цивільного кодексів України.

Позивачем отримані товари
оприбутковувались на підставі
належним чином оформлених первинних
документів, що складались у момент
проведення кожної господарської
операції (договорів, накладних,
податкових накладних, довіреностей на
отримання ТМЦ тощо), які мають всі
відповідні реквізити: назву
підприємства, дату і місце складання
документа, вимірники в натуральному і
вартісному виразі, печатки, підписи
відповідальних осіб тощо, що
відповідає вимогам п. 2.2 та 2.4 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого Міністерством фінансів
України 24.05.1995 р. та зареєстрованого у
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за № 168/704.

Крім того, колегія суддів враховує, що
всі придбані товари позивачем, було
реалізовано та включено дохід від їх
реалізації до декларації про прибуток
підприємства та до податкових
зобов'язань з ПДВ. Документи щодо
реалізації товарів знаходяться в
матеріалах справи та досліджені під
час апеляційного розгляду.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що вищенаведені документи
відповідають вимогам первинних
документів, містять усі визначені
законом необхідні реквізити, що дає
підстави для врахування їх при
формуванні податкового кредиту
платника податків.

Що стосується посилань апелянта на
окремі недоліки в первинних документах
позивача та відсутність окремих
документів, колегія суддів вважає
вірною позицію суду першої інстанції,
що враховуючи фактичне здійснення
господарських операцій позивача з
контрагентом, первинні бухгалтерські
документи, які надавались позивачем
під час проведення перевірки можуть
вважатись первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності певних недоліків.

За результатом апеляційного розгляду,
колегія суддів вважає вірним висновки
суду першої інстанції, що відповідачем
не доведено факт порушення позивачем
вимог податкового законодавства, і, як
наслідок, наявність підстав для
визнання протиправними і скасування
податкових повідомлень-рішень
Славутської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України № від 07.10.13 р. та №
від 07.10.13 р.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
Вінницького апеляційного
адміністративного суду вважає, що суд
першої інстанції вірно встановив
обставини даної справи, правильно
визначив правове регулювання спірних
правовідносин та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги щодо
наявності підстав для скасування
рішення суду першої інстанції
спростовується матеріалами
адміністративної справи та
законодавчим регулюванням спірних
правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Славутської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
залишити без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 28 квітня 2014
року без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
20 червня 2014 року.

Головуючий
Сторчак В. Ю.

Судді
Курко О. П.

Мельник-Томенко Ж. М.