Справа № 826/1719/13-а
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Скочок Т.О.
Суддя-доповідач: Бистрик
У Х В А Л А

Іменем України

12 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Карпушової О.В., Оксененка О.М.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_2 на Ухвалу Окружного
адміністративного суду м. Києва від 15
березня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Прокуратури Дарницького району м.
Києва про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Прокуратури Дарницького району м.
Києва, в якому просив визнати
протиправною бездіяльність
відповідача в частині не винесення
постанови щодо порушення закону з боку
ДІМ Лисюка В.М. та зобов'язати
відповідача винести постанову щодо
порушення закону з боку ДІМ Лисюка В.М.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 15 березня 2013 року
провадження по справі за зазначеним
вище позовом - закрито.

Не погоджуючись з прийнятою Ухвалою
суду, позивач подав апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати Ухвалу
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 15 березня 2013 року, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що згідно з ч. 4 ст. 196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи, в зв'язку з чим
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
наявними у справі доказами, колегія
суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач звернувся до Прокуратури
Дарницького району м. Києва із скаргою
від 17 серпня 2012 року на незаконну
відмову в порушенні кримінальної
справи в якій наголошував на тому, що
внаслідок винесення незаконної
постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи, інспектор Лисюк
В.М. фактично вчинив приховування
злочину від обліку. У зв'язку з
викладеним, позивач вважає
протиправною бездіяльність
відповідача.

Рішенням Конституційного Суду України
від 14.12.2011 року № 19-рп/2011 у справі за
конституційним зверненням щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 55 Конституції
України, частини другої статті 2, пункту
2 частини третьої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, частини третьої статті 110,
частини другої статті 236
Кримінально-процесуального кодексу
України та конституційним поданням
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ щодо офіційного тлумачення
положень статей 97, 110, 234, 236
Кримінально-процесуального кодексу
України, статей 3, 4, 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
в аспекті статті 55 Конституції України
(справа про оскарження бездіяльності
суб'єктів владних повноважень щодо
заяв про злочини) визначено, що
положення статті 97
Кримінально-процесуального кодексу
України в аспекті конституційного
звернення і конституційного подання та
в системному зв'язку з положеннями
частини другої статті 55 Конституції
України, частини третьої статті
110,частини п'ятої статті 234, частини
другої статті 236
Кримінально-процесуального кодексу
України, частини другої статті 2, пункту
2 частини третьої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
необхідно розуміти так, що скарги осіб
стосовно прийняття рішень, вчинення
дій або допущення бездіяльності
суб'єктом владних повноважень щодо
заяв і повідомлень про вчинені або
підготовлювані злочини суди повинні
розглядати і вирішувати у
кримінальному судочинстві.

Вказаним рішенням встановлено, що
завданнями кримінального судочинства
є охорона прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб, які беруть у
ньому участь, а також швидке і повне
розкриття злочинів, викриття винних та
забезпечення правильного застосування
закону з тим, щоб кожний, хто вчинив
злочин, був притягнутий до
відповідальності і жоден невинний не
був покараний (стаття 2 КПК України).
Положення КПК України регламентують
діяльність органів державної влади та
їх посадових осіб, яка стосується сфери
публічно-правових відносин, що
виникають внаслідок злочинних
посягань, відповідальність за які
встановлено в нормах кримінального
права. За статтею 97 КПК України
прокурор, слідчий, орган дізнання або
суддя зобов'язані: приймати заяви і
повідомлення про вчинені або
підготовлювані злочини, в тому числі і
в справах, які не підлягають їх віданню
(частина перша); не пізніше триденного
строку прийняти одне з таких рішень:
порушити кримінальну справу, відмовити
в порушенні кримінальної справи,
направити заяву або повідомлення за
належністю (частина друга); вжити всіх
можливих і необхідних заходів
реагування у зв'язку з такими заявами і
повідомленнями (частини третя,
четверта, п'ята). Здійснюючи перевірку
заяв і повідомлень про злочини,
прокурор, слідчий, орган дізнання діють
до порушення кримінальної справи,
однак вдаються до тих же способів і
прийомів, що й під час збирання доказів
у кримінальній справі. Отже,
правовідносини, що мають місце під час
розгляду заяв про злочини, за своєю
правовою природою є
кримінально-процесуальними. Тому
перевірка скарг на рішення, дії чи
бездіяльність вказаних суб'єктів
владних повноважень має відбуватися у
тому ж процесуальному порядку і тим же
судом, на який відповідно до закону
покладені повноваження щодо перевірки
й оцінки доказів у кримінальній справі,
тобто судом із розгляду кримінальних
справ. До того ж імперативний припис
пункту 2 частини третьої статті 17 КАС
України виключає юрисдикцію
адміністративних судів щодо справ, які
належить вирішувати в порядку
кримінального судочинства.

З цих підстав Конституційним Судом
України, роз'яснено, що компетентним
національним судом, до юрисдикції
якого належить розгляд скарг щодо
прийняття рішень, вчинення дій або
допущення бездіяльності суб'єктом
владних повноважень стосовно заяв і
повідомлень про вчинені або
підготовлювані злочини, є суд, який
спеціалізується на розгляді
кримінальних справ.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що спірні
правовідносини вирішуються в порядку
кримінального судочинства. На момент
їх виникнення - відповідно до ст.ст.991,
235, 236 КПК України від 28.12.1960 року, а на
момент вирішення справи в суді - в
порядку, передбаченому ст. ст. 303-306 КПК
України від 13.04.2012 року.

За таких обставин, вимоги позивача
повинні розглядатися у межах
кримінального, а не адміністративного
судочинства.

У відповідності з ст.157 ч.1 п.1 КАС
України суд закриває провадження у
справі якщо справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Таким чином суд апеляційної інстанції
вважає, що судом першої інстанції
ухвалене законне та обґрунтоване
рішення, а доводи апеляційної скарги
позивача не спростовують висновків
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. ст.2, 11, 157, 160, 167, 184, 195, 1951,
196-198, 203, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 -
залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного
суду м. Києва від 15 березня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду буде
виготовлено 19.06.2014 року

Головуючий суддя
Г.М. Бистрик

Судді
О.В. Карпушова

О.М. Оксененко

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Карпушова О.В.

Оксененко О.М.