Справа № 820/10505/14
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харківський окружний адміністративний
суд у складі
головуючого судді Лук'яненко М.О.,
за участю секретаря судового засідання
Гайворонського В.С.,
представників сторін:
позивача - Лещенко Н.О.,
відповідача - Пономаренко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "Техносінтез" про
стягнення заборгованості, -
Позивач, Харківське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів , звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "Техносінтез", в якому
просить суд: стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю
"Науково-виробниче підприємство
"Державний експортно-імпортний банк
України" в м. Харкові) на користь
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
МФО 851011, код одержувача: 37999654, УДКСУ у
Дзержинському районі м. Харкова)
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, в сумі
В обґрунтування позову позивач
зазначив, що відповідно до статті 20
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" (на
далі -Закон) підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Згідно звіту відповідача за
2013 рік середньооблікова кількість
штатних працівників у 2013 році
становила 21 особу, з них
середньооблікова чисельність фактично
працюючих інвалідів - 0 осіб, а також
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" 1 особа. Відповідач
за не зайняті робочі місця інвалідами
повинен був сплатити адміністративно
Представник позивача в судовому
засіданні підтримав заявлений позов,
просив суд ухвалити рішення яким позов
задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача проти позову
заперечував, надав суду письмові
пояснення, де зазначив, що на думку,
відповідача, обов'язок підприємства по
створенню робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатись пошуком інвалідів для
працевлаштування. Такий обов'язок
згідно ст. 18 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" покладено на органи
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органи місцевого
самоврядування, громадські
організації інвалідів. Відповідач
протягом 2013 року здійснював низку
необхідних заходів, спрямованих на
виконання покладеного на нього
обов`язку щодо створення робочих місць
для працевлаштування інвалідів.
Відповідач систематично на вимогу
постанови Кабінету Міністрів України
№70 від 31.01.2007 року направляв
Харківському обласному центру
зайнятості звіти про наявність
вакантних робочих місць на
підприємстві. Протягом 2013 року
відповідач в порядку ст. ст. 18, 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
створив вільне робоче місце для
працевлаштування інвалідів, про що
останній повідомляв Харківський
міський центр зайнятості щомісячно.
Враховуючи наведене, вина відповідача
в не зайнятті створеного робочого
місця для працевлаштування інваліда
відсутня. Просив суд відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.
Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши подані докази,
заперечення, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
наступного висновку:
Статтею 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" №875-XII від 21.03.1991 року,
встановлено, що для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.
Згідно зі ст. 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
Частиною 3 ст.20 вищевказаного Закону
визначено, що сплату
адміністративно-господарських санкцій
і пені підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
проводять відповідно до закону за
рахунок прибутку, який залишається в їх
розпорядженні після сплати всіх
податків і зборів (обов'язкових
Суд, враховуючи положення наведеної
норми зазначає, що сума, яку просить
стягнути позивач є штрафними
санкціями. По своїй правовій природі
штрафні санкції застосовуються за
порушення законодавства діями чи
бездіяльністю, тобто за неналежне
виконання обов'язку покладеного
Згідно ст. 18 Закону України №875-XII від
21.03.1991 року забезпечення прав інвалідів
на працевлаштування та оплачувану
роботу, в тому числі з умовою про
виконання роботи вдома, здійснюється
шляхом їх безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.
Так, відповідно до статті 18-1 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
інвалід, який не досяг пенсійного віку,
не працює, але бажає працювати, має
право бути зареєстрованим у державній
службі зайнятості як безробітний.
Рішення про визнання інваліда
безробітним і взяття його на облік для
працевлаштування приймається центром
зайнятості за місцем проживання
інваліда на підставі поданих ним
рекомендації МСЕК та інших
передбачених законодавством
документів.

Державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Державна служба зайнятості може за
рахунок Фонду соціального захисту
інвалідів надавати дотацію
роботодавцям на створення спеціальних
робочих місць для інвалідів,
зареєстрованих у державній службі
зайнятості, а також проводити
професійну підготовку, підвищення
кваліфікації і перепідготовку цієї
категорії інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 Порядку
подання підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31.01.2007 року №70,
інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Наведене свідчить про те, що обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком підбирати і
працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця. Такий обов'язок
покладається на органи
працевлаштування, що перелічені в
частині першій ст. 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні".

Однак, на підприємство покладається
обов'язок створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів та
формувати про таку кількість створених
робочих місць органи працевлаштування
інвалідів.

Наказом державного комітету
статистики №420 від 19.12.05 року
затверджена форма статистичної
звітності №3-ПН "Звіт про наявність
вакансій", яка подається
підприємствами, установами та
організаціями щомісячно на адресу
державної служби зайнятості (в
редакції чинній до 31.05.2013 року).

Наказом Міністерства соціальної
політики України від 31.05.2013 року №316,
затверджено форму звітності №3-ПН
"Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)" та порядку її подання
(чинний з 31.05.2013 року ).

Судом встановлено, що на підприємстві у
спірний період працював 21 штатний
працівник та було створено 1 робоче
місце для інвалідів.

Тобто, підприємство виконало норматив
робочих місць для інвалідів на
виконання вимог ст. 19 Закону, оскільки 4%
від кількості працівників (21) становить
1 особу.

Також, судом встановлено, що на адресу
Харківського міського центру
зайнятості відповідачем вчасно
направлялись звіти за формою 3-ПН про
наявність вакансій (а.с. 19-32). Так,
вказаними звітами підприємство
інформувало орган державної служби
зайнятості про наявність вакантних
робочих місць для працевлаштування
інвалідів.

Викладене вище свідчить про виконання
відповідачем вимог щодо створення
робочих місць відповідно до нормативів
встановлених ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів" та належне інформування
центру зайнятості про наявність
вільних робочих місць на його
підприємстві та потребу у направленні
йому центром зайнятості інвалідів для
працевлаштування.

Згідно ч.1 ст. 217 Господарського кодексу
України господарськими санкціями
визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки.

Відповідно до ч.1 ст. 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Судом встановлено, що відповідачем
були виконані вимоги Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" щодо вжиття
заходів для працевлаштування
інвалідів. Доказів, які б свідчили про
те, що підприємство відмовило у
прийнятті на роботу інвалідам, які
безпосередньо зверталися до
підприємства відповідача або які були
направлені переліченими у ст. 18 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
органами позивачем не були
представлені і у справі відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд не
вбачає підстав для задоволення
позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється у
відповідності до положень статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Керуючись ст.ст.159-163, 167, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "Техносінтез" про
стягнення заборгованості - відмовити в
повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги у 10-денний строк з
дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили у
порядку, передбаченому ст. 254 КАС
України.

Повний текст постанови виготовлено 23
червня 2014 року.

Суддя
М.О. Лук`яненко