Справа № 815/1974/14
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1974/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року
м.
Одеса

Одеський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Вовченко O.A.,

судді
Потоцької Н.В.,

судді
Соколенко О.М.

при секретарі:
Дубовик Г.В.,

за участі:

представників позивача - Гейдер М.І.
(довідка),

- Царьової Н.А.
(за ордером)

представника відповідачів -
Сосновської І.Б. (за довіреностями)

розглядаючи у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "ЮНІКОР
ОДЕСА" до Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси, Головного управління Міндоходів
в Одеській області, Головного
управління Міндоходів в Одеській
області, Міністерства доходів і зборів
України, про визнання не чинним та
скасування податкового
повідомлення-рішення №0 від 15.10.2013
року ДПІ у Приморському районі м. Одеси;
визнання не чинним та скасування
рішення Головного управління
Міндоходів в Одеській області
№1831/10/15-32-10-02-07 від 25.12.2013 року про
результати розгляду первинної скарги,
податкового повідомлення-рішення від
13.01.2014 року № ДПІ у Приморському
районі м. Одеси; визнання не чинним та
скасування рішення Міністерства
доходів і зборів України від 03.03.2014 року
№ 4035/6/55-55-1000115 про результати розгляду
повторної скарги, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЮНІКОР ОДЕСА"
звернулось до Одеського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області,
Головного управління Міндоходів в
Одеській області, Міністерства доходів
і зборів України, про визнання не
чинним та скасування податкового
повідомлення-рішення №0 від 15.10.2013
року ДПІ у Приморському районі м. Одеси;
визнання не чинним та скасування
рішення Головного управління
Міндоходів в Одеській області
№1831/10/15-32-10-02-07 від 25.12.2013 року про
результати розгляду первинної скарги,
податкового повідомлення-рішення від
13.01.2014 року № ДПІ у Приморському
районі м. Одеси; визнання не чинним та
скасування рішення Міністерства
доходів і зборів України від 03.03.2014 року
№ 4035/6/55-55-1000115 про результати розгляду
повторної скарги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Державною податковою інспекцією у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області (далі - ДПІ у Приморському
районі м. Одеси) проведено камеральну
перевірку даних, задекларованих у
податковій звітності з ПДВ за серпень
2013 року, за результатами якої складено
акт від 26.09.2013 року, яким встановлено, що
підприємством завищено залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду
податкової декларації з ПДВ за серпень
2013 року на 49431 грн. Позивач зазначає, що
на підставі даного акту ДПІ у
Приморському районі м. Одеси та акту
від 24.12.2013 року № 3372/15-53-22-3/34800385,
прийнято податкове
повідомлення-рішення №0 від 15.10.2013
року, на яке позивачем було подано
скаргу. В позові вказано, що на
виконання зобов'язання Головного
управління Міндоходів в Одеській
області ДПІ у Приморському районі м.
Одеси проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
правомірності нарахування ТОВ «Юнікор
Одеса» від'ємного значення різниці між
сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту ПДВ за
період серпень 2013 року. За наслідками
оскарження позивачем податкового
повідомлення-рішення, як зазначає
позивач, Головним управлінням
Міндоходів в Одеській області
прийнято рішення №1831/10/15-32-10-02-07 від
25.12.2013 року про результати розгляду
первинної скарги, яким залишено без
змін податкове повідомлення-рішення
№0 від 15.10.2013 року, та ДПІ у
Приморському районі м. Одеси прийнято
додатково податкове
повідомлення-рішення від 13.01.2014 року
№, яким збільшено розмір
завищеного від'ємного значення з ПДВ за
серпень 2013 року на 1033 грн. Позивач
зазначає, що податкові
повідомлення-рішення були оскаржені до
Міністерства доходів і зборів України,
за наслідками чого прийнято рішення
Міністерства доходів і зборів України
від 03.03.2014р. № 4035/6/55-55-100115 про результати
розгляду повторної скарги, відповідно
до якого Міністерство доходів і зборів
України залишило без змін податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Приморському районі м. Одеси та
рішення, прийняте за розглядом
первинної скарги, а скаргу - без
задоволення. Однак, позивач не
погоджується із вказаними податковими
повідомленнями-рішеннями та рішеннями
відповідачів, у зв'язку з чим звернувся
до суду з вказаним адміністративним
позовом.

Відповідачем - Державною податковою
інспекцією у Приморському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області надано до суду
заперечення до адміністративного
позову (т. 2 а.с. 139-141), в яких зазначено,
що проведеною перевіркою встановлено,
що залишок від'ємного значення, який
після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (рядок 24 декларації з ПДВ за
серпень 2013 року) в загальній сумі 50464,00
грн., було сформовано TOB «Юнікор Одеса»
у т.ч. і за рахунок залишку від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту, що виникла за попередні звітні
періоди за якими минуло більше 1095 днів.
Так, згідно додатку 2 до Декларації за
серпень 2013 року не було фактично
сплачено отримувачем товарів/послуг
постачальникам товарів/послуг або до
Державного бюджету сума ПДВ у розмірі
49431 грн. (графа 4 додатку 2 до Декларації),
а саме по періодах: 06.2010 - 96 грн.; 11.2009 - 241
грн.; 12.2009 - 245 грн.; 03.2010 - 579 грн.; 07.2010 - 714
грн.; 10.2009 - 890 грн.; 04.2010 - 7795 грн.; 09.2009-38871
грн. Також, як зазначено відповідачем
при проведенні документальної
перевірки на виконання зобов'язання
Головного управління Міндоходів в
Одеській області встановлено
завищення залишку від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду податкової декларації з ПДВ за
серпень 2013 року на суму 49431 грн. та за
результатами розгляду первинної
скарги збільшено розмір завищеного ТОВ
«Юнікор Одеса» від'ємного значення з
ПДВ за серпень 2013 року на 1033 грн.

Відповідачем - Головним управлінням
Міндоходів в Одеській області надано
до суду заперечення до
адміністративного позову (т. 2 а.с. 181-185),
в яких відповідач зазначив, що не
погоджується з позовними вимогами,
оскільки ГУ Міндоходів в Одеській
області розглянуто первинну скаргу
директора на податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Приморському районі м. Одеси від 15.10.13 №
0 про визначення завищення
від'ємного значення з податку на додану
вартість на суму 49 431 грн. згідно вимог
чинного законодавства.

Відповідач вказує на те, що враховуючи,
що скаржник посилався на обставини, що
не були досліджені при проведенні
камеральної перевірки, та об'єктивний
їх розгляд неможливий без проведення
перевірки, листом ГУ Міндоходів в
Одеській області від 15 № 6345/7/15-32-10-02-12
було зобов'язано ДПІ у Приморському
районі м. Одесі Міндоходів в Одеській
області провести позапланову виїзну
документальну перевірку «Юнікор
Одеса» щодо законності декларування
залишку від'ємного значення.
Відповідач зазначає, що в ході
проведення перевірки було встановлено
ряд порушень, з урахуванням яких
встановлено, що ТОВ «Юнікор Одеса»
завищено суму від'ємного значення з
податку на додану вартість на 50464 грн.
за серпень 2013 року. Відтак, відповідач
посилається на те, що за результатами
розгляду скарги було залишено без змін
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Приморському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області від 15.10.13
№ 0 про визначення завишення
від'ємного значення з податку на додану
вартість на суму 49431 грн., а первинну
скаргу директора TOB «Юнікор Одеса»
Гейдера М.І. - без задоволення. Також
було збільшено розмір завищеного TOB
«Юнікор Одеса» від'ємного значення з
ПДВ за серпень 2013 року на 1033 грн., про що
ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області було
прийнято податкове повідомлення -
рішення форми „В-4" на вказану суму.

Відповідач - Міністерство доходів і
зборів України виклав свою правову
позицію відносно адміністративного
позову в клопотанні від 05.05.2014 року,
зазначивши, що рішення Міністерства
доходів і зборів України від 03.03.2014 року
№ 4035/6/55-55-1000115 про результати розгляду
повторної скарги не породжує для
відповідача будь-яких правових
наслідків та не має обов'язково
характеру для платника податку.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
обґрунтування зазначені в
адміністративному позові.

В судовому засіданні представник
відповідачів проти задоволення
позовних вимог заперечував в повному
обсязі, посилаючись на обґрунтування,
викладені в запереченнях до
адміністративного позову.

Вислухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи
та матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.

TOB «Юнікор Одеса» зареєстроване як
юридична особа 13.12.2006 року за №
0024434, що підтверджується випискою
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців (т.1
а.с. 12).

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України TOB «Юнікор Одеса» здійснює
неспеціалізовану оптову торгівлю, іншу
допоміжну діяльність у сфері
транспорту (т. 1 а.с. 13).

Позивач перебуває на обліку платника
податків в податковому органі з 14.12.2006
року, що підтверджується довідкою від
18.07.2011 року № 1690 (т. 1 а.с. 14).

Відповідно до п.п. 20.1.4. п. 20.1. ст. 20 ПК
України, органи державної податкової
служби мають право проводити перевірки
платників податків в порядку,
встановленому Податковим кодексом
України.

Відповідно п. п. 76.1 ст. 76 ПК України,
камеральна перевірка проводиться
посадовими особами контролюючого
органу без будь-якого спеціального
рішення керівника такого органу або
направлення на її проведення.
Камеральній перевірці підлягає вся
податкова звітність суцільним
порядком. Згода платника податків на
перевірку та його присутність під час
проведення камеральної перевірки не
обов'язкова.

Приписами п. 200.10 ст. 200 ПК України
передбачено, що протягом 30 календарних
днів, що настають за граничним терміном
отримання податкової декларації,
контролюючий орган проводить
камеральну перевірку заявлених у ній
даних.

Судом встановлено, що Державною
податковою інспекцією у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області
проведено камеральну перевірку даних,
задекларованих у податковій звітності
з ПДВ ТОВ «Юнікор Одеса» за серпень 2013
року, за результатами якої складено акт
від 26.09.2013 року № 1801/15-53/22-3/34800385 (т. 1 а.с.
16-18).

В описовій частині акту зазначено, що
залишок від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду в
загальній сумі 50464,00 грн. було
сформовано у тому числі і за рахунок
залишку від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту, що виникла
за попередні звітні періоди, за якими
минуло більше 1095 днів та згідно додатку
2 до Декларації за серпень 2013 року не
було фактично сплачено отримувачем
товарів /послуг постачальникам
товарів/послуг або до Державного
бюджету.

На підставі викладеного, податковий
орган в даному акті перевірки дійшов
висновку, що на порушення вимог п. 102.1 та
п. 102.5 ст. 102, п.198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4
ст. 200 Податкового кодексу України з
врахуванням ст.. 257 Цивільного кодексу
України підприємством завищено
залишок від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду
податкової декларації з ПДВ за серпень
2013 року на суму 49431 грн.

Як з'ясовано судом, на підставі даного
акту ДПІ у Приморському районі м. Одеси
прийнято податкове
повідомлення-рішення №0 від 15.10.2013
року, яким визначено суму завищення
від'ємного значення податку на додану
вартість в декларації за серпень 2013
року у розмірі 49431 грн. (т.2 а.с. 19).

З матеріалів справи вбачається, що не
погоджуючись з вказаним податковим
повідомленням-рішенням, позивачем
подано скаргу до Головного управління
Міндоходів в Одеській області від
30.10.2013 року № 01/10-ПС (т. 1 а.с. 20).

За результатами розгляду скарги на
податкове повідомлення-рішення
№0 від 15.10.2013 року Головним
управлінням Міндоходів в Одеській
області прийнято рішення про
результати розгляду первинної скарги
від 25.12.2013 року № №1831/10/15-32-10-02-07 (т. 1 а.с.
21-23), в якій зазначено, що враховуючи, що
скаржник посилався на обставини, що не
були досліджені при проведенні
камеральної перевірки, та об'єктивний
їх розгляд неможливий без проведення
перевірки, листом ГУ Міндоходів в
Одеській області від 15.11.2013 №
6345/7/15-32-10-02-12 зобов'язано ДПІ у
Приморському районі м. Одеси
Міндоходів в Одеській області провести
позапланову виїзну документальну
перевірку ТОВ «Юнікор Одеса» щодо
законності декларування залишку
від'ємного значення. В даному рішенні
зазначено, що за результатами
проведеної документальної перевірки
складений акт від 24.12.2013 року №
3372/15-53-22-3/34800385 «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки правомірності нарахування
ТОВ «Юнікор Одеса» від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту податку на додану вартість за
період серпень 2013 року»., яким
встановлено ряд порушень, у зв'язку з
чим Головним управлінням Міндоходів в
Одеській області залишено без змін
податкове повідомлення-рішення
№0 від 15.10.2013 року та збільшено
розмір завищеного ТОВ «Юнікор Одеса»
від'ємного значення з ПДВ за серпень 2013
року на 1033 грн., про що ДПІ у
Приморському районі м. Одесі необхідно
прийняти податкове
повідомлення-рішення форми «В-4» на
вказану суму.

Згідно п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України,
документальна позапланова перевірка
здійснюється за наявності хоча б
однієї з таких обставин: за наслідками
перевірок інших платників податків або
отримання податкової інформації
виявлено факти, що свідчать про можливі
порушення платником податків
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
якщо платник податків не надасть
пояснення та їх документальні
підтвердження на обов'язковий
письмовий запит контролюючого органу,
в якому зазначаються можливі порушення
цим платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства
протягом 10 робочих днів з дня отримання
запиту.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка (п. 75.1.2 п. 75.1
ст. 75 ПК України).

Згідно п. 78.4 ст. 78 ПК України про
проведення документальної
позапланової перевірки керівник
контролюючого органу приймає рішення,
яке оформлюється наказом.

Так, згідно матеріалів справи на
підставі наказу ДПІ у Приморському
районі м. Одеси від 06.12.2013 року № 1415 (т.2
а.с. 161) та направлення на перевірку від
06.12.2013 року № 001171 (т.2 а.с. 162) ДПІ у
Приморському районі м. Одеси проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку правомірності нарахування
ТОВ «Юнікор Одеса» від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту податку на додану вартість за
період серпень 2013 року, за результатами
якої складено акт від 24.12.2013 року №
3372/15-53-22-3/34800385 «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки правомірності нарахування
ТОВ «Юнікор Одеса» від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту податку на додану вартість за
період серпень 2013 року» (т. 2 а.с. 144-155).

Зі змісту акту вбачається, що перевірка
проводилась у період з 09.12.2013 року по
20.12.2013 року. До перевірки надано копії
документів: декларації з ПДВ з
додатками, уточнені розрахунки з
додатками, реєстри виданих та
отриманих податкових накладних,
платіжні документи, які засвідчують
факт оплати за отримані товари
(послуги), оригінали експортних ВМД,
імпортні ВМД, інші документи, вказані в
акті.

Згідно п. 2.5 розділу 2 акту до перевірки
було надано копії: Статуту
підприємства, податкові декларація за
період: серпень 2013, січень 2011, грудень
2010, жовтень 2010, липень 2010, червень 2010,
квітень 2010, березень 2010, грудень 2009,
листопад 2009, жовтень 2009 та вересень 2009,
додатки до них за період: серпень 2013,
січень 2011. грудень 2010, жовтень 2010,
липень 2010, червень 2010, квітень 2010,
березень 2010, грудень 2009, листопад 2009,
жовтень 2009 та вересень 2009 ; рахунки
фактури, банківські виписки, податкові
накладні; договір з Фірмою «САФ-ЕР МОБО
КАБИН ИМАЛАТ САНАЙИ ВЕ ЛИМИТЕД
ШИРКЕТИ» від 01.03.2010 року № ІМР 001/03/10,
ексклюзивна дилерська угода, ВМД.

В акті зазначено, що до перевірки не
надано:свідоцтво про державну
реєстрацію, свідоцтво про реєстрацію
платником ПДВ, довідку про взяття на
облік платником податків, довідку з
управління статистики щодо видів
діяльності підприємства, наказів на
прийняття та звільнення з посад
відповідальних осіб, реєстри виданих
та отриманих податкових накладних за
період: січень 2011, грудень 2010, жовтень
2010, липень 2010, червень 2010, квітень 2010,
березень 2010, грудень 2009,листопад 2009,
жовтень 2009 та вересень 2009; договори
постачання товарів, робіт та послуг на
митній території України, договори
щодо надання транспортних послуг,
інформації щодо прав власності чи
оренди офісного приміщення,
реєстраційних документів.

У відповідності до Розділу 3 акту,
проведеним аналізом наданої
податкової звітності встановлено
безпідставне завищення р.24 в звітній
декларації за період жовтень 2009 року.

Так, в акті перевірки зазначено, що
згідно уточнюючого розрахунку (від
02.09.2009 за № 215627) до декларації за період
вересень 2009 року, наданого
підприємством до періоду березень 2009
року, підприємством враховано до
податкового кредиту ВМД від 17.02.2009 за №
5000500/9/00322 на суму 6968107 грн., номенклатура
товару «човен моторний», (декларант TOB
фірма «Сапсан»), що не дає права на
нарахування податкового кредиту у
періоді березень 2009 року в розмірі 74886
грн., оскільки дата ВМД - 17.02.2009 року
повинна бути включена до податкового
періоду за лютий 2009 року. Оскільки
підприємством TOB «Юнікор Одеса» не
включено до відповідного податкового
періоду (лютий 2009 року) ПДВ, сплачений
митним органам, вважається, що воно
добровільно відмовилось від такого
податкового кредиту. Крім того, до
перевірки не надано оригінал такої ВМД,
ТТН чи СМР, відсутні пояснення щодо
наявності товару «човен моторний» та
його місцеперебування. Згідно наданих
до перевірки копій податкових
накладних, до податкового кредиту
періоду було включено ПДВ на загальну
суму 12291 грн.; у т.ч.: вересень 2009 - 64,50
грн.: квітень 2009 - 889,53 грн.; листопад 2009 -
241,44 грн.; грудень 2009 - 244,63 грн.; березень
2010 - 579,48 грн.; квітень 2010 - 7795 грн.;
червень 2010 - 96,00 грн.; липень 2010 - 1216,01
грн.; жовтень 2010 - 615,35 грн.; грудень 2010 -
423,34 грн.; січень 2011 - 40 грн.;

Актом перевірки зафіксовано, що до
перевірки не надано актів виконаних
робіт, що унеможливлює підтвердити
отримання ТОВ «Юнікор Одеса»
вищевказаних послуг.

Крім того, актом перевірки зафіксовано,
що згідно ВМД від 03.04.2010 за №
500060702/2010/001680 на суму 1034668 грн.,
номенклатура плавучі засоби для
дозвілля, човен гребні до завдовжки не
більше 7,5м., рік виготовлення 2010,
підприємством придбано човен, згідно
контракту від 01.03.2010 року за №ІМП 001/03/10
фірма «САФ - Ер Мобо Сабін Імалат Санайі
Be Тікарет Лімітед Шикареті», Турція,
Стамбул. Згідно умов контракту
продавець (фірма «САФ - Ер Мобо Кабін
Імалат Санайі Be Тікарет Лімітед
Шикареті». Турція, Стамбул) передає, а
Покупець (TOB «Юнікор Одеса») приймає
пластиковий виріб для відпочинку та
рибалки в асортименті. Загальна
вартість товару - 5 тон. Відповідно до
1.4.3, вартість контракту складає 50000,00
грн. за умовами контракту, умови
поставки FOB (Стамбул) - п.6:1. Доставку
товару забезпечує Покупець.

До перевірки не надано: оригіналу ВМД,
ТТН (СМР) на транспортування човна, та
актів виконаних робіт, що унеможливлює
підтвердити отримання вищевказаних
послуг.

Крім того, підприємством не надано,
пояснень щодо місцезнаходження
вищевказаного човна станом на момент
перевірки (залишки ТМЦ станом на момент
проведення перевірки відсутні,
складські приміщення відсутні,
договори відповідального зберігання
відсутні). Документів за період грудень
2010 не надано.

Відтак, враховуючи наведені порушення,
податковий орган в акті перевірки від
24.12.2013 року № 3372/15-53-22-3/34800385 дійшов
висновку про порушення з боку позивача
п. 10.6 ст. 10 Закону України «Про податок
на додану вартість» , Наказу ДПА
України N 166 від 30.05.97 «Про затвердження
форми податкової декларації та Порядку
її заповнення і подання», п.п. 7.4.5 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», п.п. 7.2.1 п. 7. 2 ст. 7, п.п.
7.2.6 п.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок
на додану вартість», п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3,
п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України.

На підставі вказаного акту перевірки
ДПІ у Приморському районі м. Одеси
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 13.01.2014 року №
, яким визначено суму завищення
від'ємного значення податку на додану
вартість в декларації за серпень 2013
року у розмірі 1033 грн. (т. 2 а.с. 24).

Не погоджуючись з прийнятими ДПІ у
Приморському районі податковими
повідомленнями-рішеннями від 13.01.2014
року № та №0 від 15.10.2013 року
ТОВ «Юнікор Одеса» до Міністерства
доходів і зборів України подано
повторну скаргу, за розглядом якої
відповідачем - Міністерством доходів і
зборів України прийнято рішення від
03.03.2014 року № 4035/6/55-55-1000115 про результати
розгляду повторної скарги, яким
оскаржувані рішення залишені без змін,
а скарга - без задоволення (т. 1 а.с. 27-29).

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
(чинний до 01.01.2011 року), податковий
кредит - це сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Приписами п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», визначено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
визначено, що датою виникнення права
платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного
чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту (п.п.7.4.5).

Поставка товарів (робіт, послуг)
здійснюється за договірними
(контрактними) цінами з додатковим
нарахуванням податку на додану
вартість ( п. 7.1.).

Платник податку зобов'язаний надати
покупцю податкову накладну(п.п. 7.2.1.)

Податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту. Як
виняток з цього правила, підставою для
нарахування податкового кредиту
при поставці товарів (послуг) за
готівку чи з розрахунками картками
платіжних систем, банківськими або
персональними чеками у межах
граничної суми, встановленої
Національним банком України для
готівкових розрахунків, є належним
чином оформлений товарний чек, інший
платіжний чи розрахунковий
документ, що підтверджує прийняття
платежу постачальником від
отримувача таких товарів (послуг), з
визначенням загальної суми такого
платежу, суми податку та податкового
номера постачальника (п.п. 7.2.6. ).

Згідно п. 10.6 ст. 10 цього Закону форми
декларації та податкових розрахунків
з цього податку встановлюються
відповідно до закону.

Відповідно до п.1.2. Порядку заповнення
та подання податкової декларації з
податку на додану вартість декларація
подається до податкового органу за
місцем реєстрації особою, яка
зареєстрована платником податку на
додану вартість згідно з вимогами
Закону України від 3 квітня 1997 року N
168/97-ВР "Про податок на додану
вартість".

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу
України (чинний з 01.01.2011 року) право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду
(п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України).

Згідно п.п. 7.7.1 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету у
строки, встановлені законом для
відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до вимог п. 102.5. ст. 102 ПК
України, заяви про повернення надміру
сплачених грошових зобов'язань або про
їх відшкодування у випадках,
передбачених цим Кодексом, можуть бути
подані не пізніше 1095 дня, що настає за
днем здійснення такої переплати або
отримання права на таке відшкодування.

Згідно п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п.200.4 ПК
України, сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду (п. 200.1). При
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом (п.200.2). При
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду (п.200.3).
Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду (п.200.4).

З досліджених в судовому засіданні
матеріалів справи вбачається, що ТОВ
«Юнікор Одеса» в податковій декларації
з податку на додану вартість за серпень
2013 року (т. 2 а.с. 12-15), в рядку 24 «залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового кредиту»
зазначило суму ПДВ у розмірі 50464 грн.

Як з'ясовано судом загальну суму
значення рядка 24 по декларації з ПДВ за
серпень 2013 року сформовано за рахунок
включення до складу податкового
кредиту ПДВ по податкових накладних
за попередні періоди.

Як вбачається з додатку 2 до податкової
декларації з податку на додану
вартість за серпень 2013 року (т. 2 а.с. 16)
ТОВ «Юнікор Одеса» в залишку від'ємного
значення попереднього звітного
періоду, за вирахуванням суми податку,
яка підлягає сплаті до бюджету за
підсумками поточного звітного періоду
(рядок 22 декларації звітного
(податкового) періоду) визначила суми
залишку від'ємного значення: за
вересень 2009 року у розмірі 38871 грн., за
жовтень 2009 року -890 грн., листопад 2009
року - 241 грн.,

грудень 2009 року - 245 грн., березень 2010
року - 579, квітень 2010 року - 7795 грн.,
червень 2010 року -96 грн., липень 2010 року -
714 грн., жовтень 2010 року - 570 грн., грудень
2010 року - 423 грн., січень 2011 року - 40 грн.,
що в сумі складає 50464 грн.

Згідно матеріалів справи ТОВ
«Юнікор» в податковій декларації з
податку на додану вартість за вересень
2009 року в рядку 24 декларації зазначило
залишок від'ємного значення
попереднього податкового періоду - 11832
грн. (т.1 а.с. 108-109).

Судом встановлено, що в уточнюючому
розрахунку податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку із
виправленням самостійно виявлених
помилок у звітному періоді - вересень
2009 року за звітній період, за яким
виправляються помилки - березень 2009
року, в якій збільшено суму, що підлягає
зарахуванню ло складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду у розмірі 74888 грн. (т.1 а.с. 112).

Як з'ясовано судом суму податкового
кредиту відкореговано з урахуванням
суми ПДВ, яка утворилась по виконанню
Договору № 06/02/09 від 06.02.2009 року,
укладеним з ТОВ «Сапсан-М» (т.1 а.с. 222-226).

Також, як встановлено судом, сума
податкового кредиту за жовтень 2009 року
у розмірі 890 грн. була відображена
позивачем у додатку № 5 до податкової
декларації за звітній період - жовтень
2010 року (т.1 а.с. 117).

Суму ПДВ за період жовтень 2009 року
сформовано позивачем на підставі
податкових накладних від 31/10/09 №
22042974-N, отриманих від TOB «Голден
Телеком», від 27/10/09 № 12-0030, отриманих
від TOB «Веніта Систем», від 21/10/09 № 12-0020,
отриманих від TOB «Веніта Систем»,
від 12/10/09 12-0012, отриманих від ТОВ
«Веніта Систем», від 39/10/09 № 12-0011,
отриманих від ТОВ «Веніта Систем», від
08/10/09 № 12-0010, отриманих від ТОВ «Веніта
Систем», від 01/10/09 № 53, отриманих від ТОВ
«Ді-Ком Груп», від 01.10.09 № 438894/1,
№ 455149/1, № 438895/1, отриманих від ЗAT
«Київстар Дж Ес Ем.», від 01.10.09 №№ 415/ОФ,
22034649-N, отриманих від ДП «Телегруп
Україна» та ТОВ «Голден Телеком» (т.1
а.с. 118-129).

Зазначені вище податкові накладні
зареєстровані позивачем в реєстрі
отриманих та виданих податкових
накладних за жовтень 2009 року (т. 2 а.с. 19
-20).

Судом, також, встановлено, що сума
податкового кредиту за листопад 2009
року у розмірі 241 грн. була відображена
позивачем у додатку № 5 податкової
декларації за звітній період - листопад
2009 року (т.1 а.с. 133). Судом встановлено,
сума ПДВ у розмірі 241,44 грн. виникла на
підставі податкової накладної від
30.11.2009 року № 22065471-N, отриманої від ТОВ
«Голден Телеком» (т.1 а.с. 134), яка
зареєстрована в реєстрі отриманих та
виданих податкових накладних за
листопад 2009 року (т.2 а.с. 21).

Як вбачається з матеріалів справи, сума
податкового кредиту за період грудень
2009 року у розмірі 245 грн. була
відображена позивачем додатку № 5 до
податкової декларації з ПДВ за звітній
період - грудень 2009 року (т.1 а.с. 138).

Згідно реєстру отриманих та виданих
податкових накладних за грудень 2009
року сума ПДВ виникла на підставі
податкової накладної від 31.12.2009 року №
22082012 -N, отриманої від ТОВ «Голден
Телеком» (т.2 а.с. 23), копія якої наявна в
матеріалах справи.

Також, судом встановлено, що сума
податкового кредиту за період
березень 2010 року у розмірі 579 грн. була
відображена позивачем у додатку № 5 до
податкової декларації з ПДВ за звітній
період - березень 2010 року (т.1 а.с. 143).

Сума ПДВ у розмірі 579 грн. виникла на
підставі податкових накладних,
отриманих від ЗAT «Київстар Дж Ес Ем»
01.03.2010 року за №№ 73042 /1, 73043/1, 83439/1;
отриманих від ТОВ «Голден Телеком»
01.03.2010 року № 22111622- N; отриманих від ТОВ
«Веніта Систем» № 12-0014 та від ТОВ
«Ліга-Закон» № 165386 (т.1 а.с. 144-148), які
зареєстровані в реєстрі отриманих та
виданих податкових накладних за
березень 2010 року (т.2 а.с. 25-26).

Окрім того, як з'ясовано судом, що сума
податкового кредиту за період квітень
2010 року була відображена позивачем у
додатку № 5 до податкової декларації з
ПДВ за звітній період - квітень 2010 року
(т.1 а.с. 154).

Сума податкового кредиту за квітень 2010
року сформовано на підставі податкових
накладних, отриманих від ТОВ «Голден
Телеком» № 22121209 -N від 31.03.2010, № 22139686 від
30.04.2010 року, отриманих, відповідно 01.04.2010
року та 30.04.2010 року; отриманих від ДП
«Телегруп-Україна» № 102-ОФ від 04.03.2010
року, 01.04.2010 року, отриманих 01.04.2010 року
від ЗАТ «Київстар Дж Ес Ем» № 154514/1, №
140373/1 (а.с. 155-159), які зареєстровані в
реєстрі отриманих та виданих
податкових накладних за квітень 2010
року (т.2 а.с. 27-28).

Сума податкового кредиту за період
червень 2010 року у розмірі 96 грн. була
відображена позивачем у додатку № 5 до
податкової декларації з ПДВ за звітній
період - червень 2010 року (т.1 а.с. 164).

Право на формування податкового
кредиту виникло на підставі здійснення
позивачем операцій, за якими
контрагентом позивача - ТОВ «Веніта
Систем» оформлені податкові накладні
за № 12-0060 від 08.06.2010 року та № 12068 від
16.06.2010 року (т.1 а.с. 165-166), які
зареєстровані в реєстрі отриманих та
виданих податкових накладних за
червень 2010 року (т.2 а.с. 29-30).

Сума податкового кредиту за період
липень 2010 року була відображена
позивачем додатку № 5 до податкової
декларації з ПДВ за звітній період -
липень 2010 року (т.1 а.с. 171).

Як з'ясовано судом, право на формування
податкового кредиту виникло на
підставі податкових накладних № №
397536/1, 381042/1, 22166670, 22161892, 256/ОФ, 185149, 305/ОФ, 29,
12-0019, 22184815, отриманих в липні 2010 року від
контрагентів позивача - ТОВ «Київстар
Дж Ес Ем», ТОВ «Голден Телеком», ДП
«Телегруп-Україна», ТОВ «Ліга Закон»,
ПП «Кайман-Транс», ТОВ «Веніта Систем»
(т.1 а.с. 172-182), які зареєстровані в
реєстрі отриманих та виданих
податкових накладних за липень 2010 року
(т.2 а.с. 31-32).

Сума податкового кредиту за період
жовтень 2010 року у розмірі 570 грн. була
відображена позивачем додатку № 5 до
податкової декларації з ПДВ за звітній
період - жовтень 2010 року (т.1 а.с. 186).

Право на формування податкового
кредиту виникло на підставі податкових
накладних, отриманих в жовтні 2010 року
від контрагентів позивача - ТОВ
«Київстар Дж Ес Ем», ТОВ «Голден
Телеком», ДП «Телегруп-Україна», ТОВ
«Ліга Закон», ПП «Кайман-Транс», ТОВ
«Веніта Систем», ТОВ «Інтернет Інвест»,
ТОВ «Укр Сертифікат Центр»за №№ 22446,
22234039, 439/ОФ, 214479, 721522/1, 206889, 89862, 20469, 395/ОФ (

т.2 а.с. 37-45), які зареєстровані в реєстрі
отриманих та виданих податкових
накладних за жовтень 2010 року (т.2 а.с.
33-34).

Сума податкового кредиту за період
березень 2010 року у розмірі 579 грн. була
відображена позивачем додатку № 5 до
податкової декларації з ПДВ за звітній
період - березень 2010 року (т.1 а.с. 143).

Право на формування податкового
кредиту виникло на підставі податкових
накладних, отриманих в березні 2010 року
від контрагентів позивача - ТОВ «Голден
Телеком», ЗАТ «Київстар Дж Ес Ем» ОФ ЗАТ
«Київстар Дж Ес Ем», ТОВ «Ліга Закон»,
ТОВ «Веніта Систем» за №№ 22111622-N, 73042/1,
73043/1, 83439/1, 165386, 12-0014, (т.1 а.с. 144-149), які
зареєстровані в реєстрі отриманих та
виданих податкових накладних за
березень 2010 року (т.2 а.с.25-26).

Сума податкового кредиту за період
грудень 2010 року у розмірі 423 грн. була
відображена позивачем додатку № 5 до
податкової декларації з ПДВ за звітній
період - грудень 2010 року (т.1 а.с. 191).

Право на формування податкового
кредиту виникло на підставі податкових
накладних, отриманих грудні 2010 року
від контрагентів позивача -ТОВ «Голден
Телеком», ДП «Телегруп-Україна», ТОВ
«Ліга Закон», ТОВ «Веніта Систем», ІПЦ
«Лен» у вигляді ТОВ за №№ 524/ОФ, 228298,
22257072, 12-0025, 475/ОФ, 00000057, 219457 (т.2 а.с. 46-52),
які зареєстровані в реєстрі отриманих
та виданих податкових накладних за
грудень 2010 року (т.2 а.с. 35-36).

Сума податкового кредиту за
період січень 2011 року у розмірі 40 грн.
була відображена позивачем додатку № 5
до податкової декларації з ПДВ за
звітній період - січень 2011 року (т.2 а.с.
202).

Право на формування податкового
кредиту виникло на підставі податкових
накладних, отриманих в січні 2011 року
від контрагентів позивача - ДП
«Телегруп-Україна», ТОВ «Веніта
Систем» за №№ 38/ОФ, 120029, (т.2 а.с. 205-206).

Судом встановлено, що господарські
операції щодо надання послуг
позивачеві здійснювались
вищевказаними підприємствами на
підставі договорів, копії яких наявні в
матеріалах справи (т. 1 а.с. 197-226).

Відтак, з досліджених судом доказів
вбачається, що суми податкового
кредиту за попередні звітні періоди
сформовані позивачем своєчасно, у
відповідності до вимог ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (чинного до 01.01.2011 року) та ст.
198 Податкового кодексу України та були
включені до податкових декларацій з
ПДВ у відповідний звітній період. Крім
того, суми податкового кредиту за
попередні звітні періоди підтверджені
наявними в матеріалах справи
податковими накладними, які надавались
позивачем, також, при проведенні
перевірки.

Водночас, як вбачається з акту
перевірки від 26.09.2013 року №
1801/15-53/22-3/34800385 підставою винесення
оскаржених податкових
повідомлень-рішень є п.102.5 ст.102 ПК
України, згідно якого заяви про
повернення надміру сплачених грошових
зобов'язань або на їх відшкодування у
випадках, передбачених ПК України,
можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що
настає за днем здійснення такої
переплати або отримання права на таке
відшкодування. Відповідач вважає, що
позивачем пропущений термін
повернення надмірно сплачених
податкових зобов'язань, і тому певні
суми не можуть бути враховані
платником податку при формуванні
податкового кредиту.

Із такими висновками податкового
органу колегія суддів не погоджується,
оскільки відповідачем помилково
застосовано до позивача приписи п.102.5
ст.102 Податкового кодексу України.

Зазначена норма передбачає, що подання
вищеназваної заяви є правом позивача,
яким він може скористатися протягом
встановленого у п. 102.5 ст. 102 Податкового
кодексу України періоду, для
повернення надміру сплачених грошових
зобов'язань або про їх відшкодування у
випадках, передбачених цим Кодексом,
такі заяви можуть бути подані не
пізніше 1095 дня, що настає за днем
здійснення такої переплати або
отримання права на таке відшкодування.

Пунктом 102.5 ст. 102 ПК України не
регламентує обмежень в часі щодо
можливості віднесення платниками
податків від'ємного значення до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду, у зв'язку з чим
положення строків давності, визначені
даним пунктом ПК України, не можуть
бути застосовані до сум від'ємного
значення, задекларованих позивачем в
податковій декларації за жовтень 2011
року.

Також колегія суддів зазначає, що
Податковий кодекс України не
передбачає терміну давності для
відображення від'ємного значення сум
ПДВ, що переноситься на майбутні
податкові періоди. Термін давності,
вказаний у п. 102.5. Кодексу,
застосовується лише до самостійного
визначення контролюючим органом суми
грошових зобов'язань платника податків
(п. 102.1), для стягнення податкового боргу
(п. 102.4), для подання заяв про повернення
надміру сплачених грошових зобов'язань
(п. 102.5) або для списання податкового
боргу платника податків, стосовно
якого минув строк давності (п. 101.2.3).

Положеннями пп. 14.1.115 п.14.1 ст. 14 ПК
України встановлено, що надміру
сплачені грошові зобов'язання - суми
коштів, які на певну дату зараховані до
відповідного бюджету понад нараховані
суми грошових зобов'язань, граничний
строк сплати яких настав на таку дату.
Обов'язковою умовою для здійснення
повернення сум грошового зобов'язання
є подання платником податків заяви про
таке повернення протягом 1095 днів від
дня виникнення надміру сплаченої суми.

Колегія суддів приходить до висновку,
що сума податку на додану вартість,
вказана позивачем у декларації, що
визначається як залишок від'ємного
значення попереднього податкового
періоду (рядок 24 декларації, не є сумою
надмірно сплачених до бюджету грошових
зобов'язань i не є сумою відшкодування
таких грошових зобов'язань, так як
відшкодування цих сум із бюджету може
бути здійснене тільки в майбутньому (в
наступних податкових періодах) при
виконанні певних законодавчо
передбачених умов.

Отже, твердження представника
відповідачів щодо спливу терміну
давності по сумі від'ємного значення не
відповідають нормам податкового
законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що позивач правомірно
задекларував у податковій декларації з
податку на додану вартість за серпень
2013 року суму залишку від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду у розмірі 50464 грн.
Таке декларування залишку від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду, позивач має право
проводити поза межами строку,
встановленого приписами п.102.5 ст.102
Податкового кодексу України.

Також, суд зазначає, що в матеріалах
справи наявний контракт від 01.03.2010 року
за №ІМП 001/03/10, укладений між позивачем
та фірмою «САФ - Ер Мобо Сабін Імалат
Санайі Be Тікарет Лімітед Шикареті»,
Турція, Стамбул, за умовами якого
продавець - фірма «САФ - Ер Мобо Кабін
Імалат Санайі Be Тікарет Лімітед
Шикареті». Турція, Стамбул передає, а
Покупець - TOB «Юнікор Одеса» приймає
пластиковий виріб для відпочинку та
рибалки в асортименті. Загальна
кількість товару - 5 тон. Відповідно до
1.4.3, вартість контракту складає 50000,00
грн. за умовами контракту, умови
поставки FOB (Стамбул); п.6:1 - Доставку
товару забезпечує Покупець (т.1 а.с.
100-107).

Здійснення вказаної господарської
операції підтверджується - ВМД від
03.04.2010 за № 500060702/2010/001680 на суму 1034668 грн.
із зазначенням опису товару: плавучі
засоби для дозвілля, човен гребні до
завдовжки не більше 7,5м., рік
виготовлення 2010, підприємством
придбано човен (т.1 а.с. 97), що спростовує
доводи представника відповідачів щодо
недоведеності отримання позивачем
зазначеного товару.

На підставі наведених судом доводів,
колегія суддів дійшла висновку про
протиправність прийнятих ДПІ у
Приморському м. Одеси податкових
повідомлень-рішень №0 від 15.10.2013
року, № від 13.01.2014 року.

При цьому, суд, розглядаючи спір в
рамках позовних вимог, зазначає, що
встановлені статтями 105, 162 КАС України
способи захисту порушеного права не є
вичерпними. Разом з тим, деякі із
встановлених способів захисту
порушеного права носять обмежений
характер і не можуть бути застосовані
при виникненні будь-якого спору у сфері
публічних правовідносин. Так, вимога
про визнання нечиним акта може
стосуватися лише нормативно-правового
акта, а про визнання
протиправним-індивідуального акта.

Нечинним нормативно-правовий акт стає
з дати набрання відповідним рішенням
суду законної сили, а протиправність
індивідуального акта виникає, у разі
набрання рішенням суду про задоволення
адміністративного позову законної
сили, з моменту прийняття такого акта
суб'єктом владних повноважень
(вчинення дії або бездіяльності).
Вимога про визнання протиправним
(недійсним, незаконним, неправомірним,
скасування) індивідуальних актів не
містять різних способів захисту, а є
одним і тим же способом, сформульованим
у різних словесних формах.

Таким чином, у тих випадках, коли
предметом спору є індивідуальний акт,
дія або бездіяльність позовною вимогою
за правилами Кодексу
адміністративного судочинства України
має бути визнання такого акта, дії чи
бездіяльності протиправними
(недійсними, незаконними,
неправомірними, скасування такого
акту), а в разі оскарження
нормативно-правового акта -визнання
його нечинним.

Відтак, з урахуванням наведених норм, у
зв'язку з тим, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є
індивідуальними актами, суд дійшов
висновку про задоволення
адміністративного позову та визнанні
протиправними та такими, що підлягають
скасуванню ППР №0 від 15.10.2013 року,
№ від 13.01.2014 року.

Що стосується позовних вимог ТОВ
«Юнікор Одеса» про визнання не чинним
та скасування рішення Головного
управління Міндоходів в Одеській
області №1831/10/15-32-10-02-07 від 25.12.2013 року
про результати розгляду первинної
скарги, визнання не чинним та
скасування рішення Міністерства
доходів і зборів України від 03.03.2014 року
№ 4035/6/55-55-1000115 про результати розгляду
повторної скарги, суд зазначає
наступне.

Статтею 56 ПК передбачено можливість
оскарження прийнятих контролюючим
органом рішень в адміністративному або
судовому порядку. Так, у разі коли
платник податків вважає, що
контролюючий орган неправильно
визначив суму грошового зобов'язання
або прийняв будь-яке інше рішення, що
суперечить законодавству або виходить
за межі повноважень контролюючого
органу, встановлених цим Кодексом або
іншими законами України, він має право
звернутися до контролюючого органу
вищого рівня із скаргою про перегляд
цього рішення (п. 56.2 ст. 56 ПК); у разі коли
контролюючий орган приймає рішення про
повне або часткове незадоволення
скарги платника податків, такий
платник податків має право звернутися
протягом 10 календарних днів, наступних
за днем отримання рішення про
результати розгляду скарги, зі скаргою
до контролюючого органу вищого рівня
(п. 56.6 ст. 56 ПК).

Згідно з п. 56.4 ст. 56 ПК під час процедури
адміністративного оскарження
обов'язок доведення того, що будь-яке
нарахування, здійснене контролюючим
органом у випадках, визначених цим
Кодексом, або будь-яке інше рішення
контролюючого органу є правомірним,
покладається на контролюючий орган.

Згідно з п. 56.8 ст. 56 ПК контролюючий
орган, який розглядає скаргу платника
податків, зобов'язаний прийняти
вмотивоване рішення та надіслати його
протягом 20 календар них днів, наступних
за днем отримання скарги, на адресу
платника податків поштою з
повідомленням про вручення або надати
йому під розписку.

Так, суд зазначає, що визначена у п. 56.8
ст. 56 ПК вмотивованість рішення
контролюючого органу є поняттям
оціночним і закон не визначає чітких її
критеріїв, порушення яких є підставою
для скасування рішення. При цьому
помилковість мотивів контролюючого
органу не свідчить про відсутність
таких. Незгода платника податків з
мотивами контролюючого органу не
позбавляє права такого платника
оскаржити в судовому порядку визначені
йому податкові зобов'язання.

Дослідивши зміст наявних у справі
копії оскаржуваних рішень за розглядом
скарг позивача, суд зазначає про
відсутність підстав для висновку про
невмотивованість вказаних рішень,
оскільки останні містять правове і
фактичне обґрунтування їх прийняття,
тому відповідають п. 56.8 ст. 56 ПК.

При цьому, вірність зазначених в
рішенні суджень посадових осіб органу
державної податкової служби, зроблених
ними на основі фактичних даних,
внутрішнього переконання,
освітньо-кваліфікаційного рівня, а
також незгода позивача з такими
мотивами, на думку суду, не може бути
достатньою підставою для висновку про
порушення прав чи інтересів позивача,
який в цьому випадку не позбавлений
права оскаржити в судовому порядку
визначені йому податкові зобов'язання,
право на що й було реалізовано
позивачем.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи
надані докази в сукупності, суд вважає,
що адміністративний позов ТОВ «Юнікон
Одеса» підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст.11, 160-163 КАС України, суд,
-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ТОВ "ЮНІКОР
ОДЕСА" - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси №0
від 15.10.2013 року, № від 13.01.2014 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний суддею 23.06.2014 року.

Говуючий суддя
Вовченко O.A.

Суддя
Соколенко О.М.

Суддя
Потоцька Н.В.

Адміністративний позов ТОВ "ЮНІКОР
ОДЕСА" - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси №0
від 15.10.2013 року, № від 13.01.2014 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний суддею 23.06.2014 року.

Говуючий суддя
Вовченко O.A.

Суддя
Соколенко О.М.

Суддя
Потоцька Н.В.

23 червня 2014 року