Справа № 806/2096/14
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
Житомир справа №
806/2096/14

категорія 11.5

Суддя Житомирського окружного
адміністративного суду Шимонович Р.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до відділу державної
виконавчої служби Коростишівського
районного управління юстиції,
реєстраційної служби Коростишівського
районного управління юстиції
Житомирської області про визнання дій
незаконними та скасування державної
реєстрації,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
адміністративним позовом, в якому
просила визнати незаконними дії особи
з назвою "відділ державної виконавчої
служби Коростишівського районного
управління юстиції Житомирської
області" щодо винесення постанови
ВП№39328083 від 22 квітня 2014 р. про
звернення стягнення на заробітну плату
(пенсію) боржника; скасувати, як
незаконну, державну реєстрацію
"відділу державної виконавчої служби
Коростишівського районного управління
юстиції Житомирської області". Свої
вимоги мотивує тим, що особа з назвою
"відділ державної виконавчої служби
Коростишівського районного управління
юстиції Житомирської області" не
належить до органів державної влади, є
фіктивно зареєстрованою юридичною
особою, яка ніколи ніким не
утворювалась. На думку позивача,
державна реєстрація даної особи
здійснена незаконно, попри очевидні
підстави для відмови у реєстрації,
тобто з порушенням вимог статей 4, 8, 24, 25,
27 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців".

Позивач в судове засідання не прибула,
хоча про дату, час та місце судового
розгляду справи повідомлена належним
чином. У своїй позовній заяві просила
розглядати справу без її участі.

Представник відповідача -
реєстраційної служби Коростишівського
районного управління юстиції
Житомирської області надала письмові
заперечення проти позову, у яких
просила відмовити у задоволенні
позовних вимог. Також, надала заяву про
розгляд справи в порядку письмового
провадження.

Представник відповідача - відділу
державної виконавчої служби
Коростишівського районного управління
юстиції подала до суду заяву про
розгляд справи в порядку письмового
провадження. До заяви додала копію
виконавчого провадження № 39328083.

Суд вважає за можливе розглядати
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, відповідно до частини 6
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про відмову у
задоволенні позову з наступних
підстав.

Встановлено, що 14 серпня 2013 р.
постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Коростишівського районного управління
юстиції відкрито виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа № 3260/13, виданого Житомирським
окружним адміністративним судом 29.07.2013
р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь
управління Пенсійного фонду України в
Коростишівському районі боргу в сумі
1759,80 грн. (а.с. 97)

Указом Президента України від від 6
квітня 2011 р. N 385/2011 затверджено
Положення про Державну виконавчу
службу України, яка є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра юстиції України, входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері організації
примусового виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб)
відповідно до законів.

Правову основу діяльності державної
виконавчої служби становлять
Конституція України, Закон України "Про
державну виконавчу службу", інші закони
та нормативно-правові акти, що прийняті
на їх виконання.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України "Про виконавче
провадження".

Згідно із частиною 1 статті 11 Закону
України "Про виконавче провадження",
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 17 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено, що примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи: 1)
виконавчі листи, що видаються судами, і
накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом; 3) судові накази;
4) виконавчі написи нотаріусів; 5)
посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій; 6)
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 7)
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; 8) рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; 9) рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини".

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону
України "Про виконавче провадження",
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону: 1) за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення; 2) за
заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; 3) у разі якщо
виконавчий лист надійшов від суду на
підставі ухвали про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; 4) в інших
передбачених законом випадках.

Приписами частин 1, 2 статті 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Судом встановлено, що постанова про
відкриття виконавчого провадження від
14 серпня 2013 р. прийнята за заявою
управління Пенсійного фонду України в
Коростишівському районі від 08 серпня
2013 р. (а.с. 96) та на підставі виконавчого
листа Житомирського окружного
адміністративного суду (а.с. 95), який є
чинним і відповідає вимогам,
встановленими Законом України "Про
виконавче провадження".

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону
України "Про виконавче провадження", у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Статтею 32 Закону України "Про виконавче
провадження" встановлено, що заходами
примусового виконання рішень є: 1)
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

Зважаючи на те, що позивачем самостійно
не виконано рішення суду, суд вважає, що
відповідач діяв на підставі Закону та у
межах своїх повноважень, а тому позовні
вимоги щодо визнання незаконними дій
відділу державної виконавчої служби
Коростишівського районного управління
юстиції Житомирської області щодо
винесення постанови ВП№39328083 від 22
квітня 2014 р. про звернення стягнення на
заробітну плату (пенсію) боржника є
безпідставними і задоволенню не
підлягають.

У позовній заяві позивач посилається
на незаконність винесення постанови
про звернення стягнення на заробітну
плату (пенсію) боржника, оскільки у
відділу державної виконавчої служби
Коростишівського районного управління
юстиції Житомирської області відсутні
відповідні повноваження в силу
недотримання процедури його державної
реєстрації.

Такі покликання позивача
спростовуються наступним.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців", державна реєстрація
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців - засвідчення факту
створення або припинення юридичної
особи, засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру.

Частиною 1 статті 24 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців"
передбачено, що для проведення
державної реєстрації юридичної особи
засновник (засновники) або
уповноважена ними особа повинні
особисто подати державному
реєстратору (надіслати поштовим
відправленням з описом вкладення або в
разі подання електронних документів
подати опис, що містить відомості про
надіслані електронні документи, в
електронній формі) такі документи:
заповнену реєстраційну картку на
проведення державної реєстрації
юридичної особи, до якої може бути
подана як додаток заява щодо обрання
юридичною особою спрощеної системи
оподаткування та/або реєстраційна
заява про добровільну реєстрацію як
платника податку на додану вартість за
формою, затвердженою центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику;
примірник оригіналу (ксерокопію,
нотаріально засвідчену копію) рішення
засновників або уповноваженого ними
органу про створення юридичної особи у
випадках, передбачених законом; два
примірники установчих документів (у
разі подання електронних документів -
один примірник); документ, що засвідчує
внесення реєстраційного збору за
проведення державної реєстрації
юридичної особи. У разі подання
електронних документів для проведення
державної реєстрації юридичної особи
підтвердженням внесення плати за
проведення державної реєстрації
юридичної особи є примірник
електронного розрахункового
документа, засвідченого електронним
цифровим підписом; інформацію з
документами, що підтверджують
структуру власності засновників -
юридичних осіб, яка дає змогу
встановити фізичних осіб - власників
істотної участі цих юридичних осіб.

Відповідно до частин 3, 4 статті 25 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців", за відсутності
підстав для відмови у проведенні
державної реєстрації юридичної особи
державний реєстратор повинен внести до
реєстраційної картки на проведення
державної реєстрації юридичної особи
ідентифікаційний код відповідно до
вимог Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України та
внести до Єдиного державного реєстру
запис про проведення державної
реєстрації юридичної особи на підставі
відомостей цієї реєстраційної картки.
Дата внесення до Єдиного державного
реєстру запису про проведення
державної реєстрації юридичної особи є
датою державної реєстрації юридичної
особи.

Статтею 27 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" встановлено
вичерпний перелік підстав для відмови
у проведенні державної реєстрації
юридичної особи, а саме:
невідповідність відомостей, які
вказані в реєстраційній картці на
проведення державної реєстрації
юридичної особи, відомостям, які
зазначені в документах, що подані для
проведення державної реєстрації
юридичної особи; невідповідність
установчих документів вимогам частини
третьої статті 8 цього Закону;
порушення порядку створення юридичної
особи, який встановлено законом,
зокрема: наявність обмежень на
зайняття відповідних посад,
встановлених законом щодо осіб, які
зазначені як посадові особи органу
управління юридичної особи;
невідповідність відомостей про
засновників (учасників) юридичної
особи відомостям щодо них, які
містяться в Єдиному державному
реєстрі; наявність обмежень щодо
вчинення засновниками (учасниками)
юридичної особи або уповноваженою ними
особою юридичних дій, які встановлені
абзацом четвертим частини другої
статті 35 цього Закону; наявність в
Єдиному державному реєстрі
найменування, яке тотожне найменуванню
юридичної особи, яка має намір
зареєструватися; використання у
найменуванні юридичної особи
приватного права повного чи
скороченого найменування органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування, або похідних від цих
найменувань, або історичного
державного найменування, перелік яких
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відмова у проведенні державної
реєстрації юридичної особи з інших
підстав не допускається.

До матеріалів справи представником
відповідача долучено копії документів
із реєстраційної справи відділу
державної виконавчої служби
Коростишівського районного управління
юстиції, дослідивши які суд встановив,
що всі необхідні документи,
передбачені частиною 1 статті 24 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" для проведення
реєстраційної дії, відповідачем було
подано у встановленому законом порядку
та підстав для відмови у реєстрації
вказаної юридичної особи не було.

Також, суд зазначає, що відповідно до
частини 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Тобто підставою звернення до суду
особи є порушення її прав, свобод та
інтересів.

Створення та державна реєстрація
відділу державної виконавчої служби
Коростишівського районного управління
юстиції як юридичної особи не
порушують права позивачки, оскільки в
даному випадку інтереси Держави та
інтереси фізичної особи перебувають в
різних площинах: створюючи вказану
юридичну особу, Держава таким чином
реалізує свої владні повноваження у
сфері юстиції та правосуддя, незалежно
від волевиявлення окремого
громадянина, а фізична особа -
зобов'язана виконувати покладені на
неї обов'язки.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про законність реєстрації
відділу державної виконавчої служби
Коростишівського районного управління
юстиції та наявність відповідного
обсягу повноважень щодо винесення
постанови ВП№39328083 від 22 квітня 2014 р.
про звернення стягнення на заробітну
плату (пенсію) боржника

У зв'язку з викладеним, суд вважає позов
необґрунтованим та таким, що
задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, у випадку відмови у
задоволенні позову - судові витрати не
повертаються.

Керуючись статтями 86, 94, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

постановив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Р.М.Шимонович