Справа № 803/879/14
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року Справа № 803/879/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

при секретарі судового засідання
Ткачук І.І.,

з участю представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Реєстраційної служби
Луцького міського управління юстиції
Волинської області про визнання
нечинним, скасування рішення
№7919608 від 13.11.2013 року та зобов'язання
вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася з позовом до
Реєстраційної служби Луцького
міського управління юстиції
Волинської області про визнання
нечинним, скасування рішення № 7919608 від
13.11.2013 року та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач звернулася до Державної
реєстраційної служби Луцького
міського управління юстиції у
Волинській області з метою державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно.

Розпорядженням Луцького міського
голови № 470-рв від 18.10.1996 року було
надано дозвіл на будівництво критої
зупинки громадського автотранспорту з
павільйоном для торгівлі і на підставі
цього розпорядження було виготовлено
будівельний паспорт на забудову
земельної ділянки. Побудований на той
час (1997 рік) об'єкт нерухомості - крита
зупинка громадського автотранспорту з
павільйоном для торгівлі на АДРЕСА_1,
було 16 березня 1997 року прийнято в
експлуатацію актом технічної комісії
про готовність об'єкта до експлуатації/

В 2005 році Луцька міська рада прийняла
рішення про надання позивачу землі в
оренду в площею 0,0031 га по АДРЕСА_1, 3-в
для обслуговування критої зупинки
громадського транспорту з торговим
павільйоном. В 2006 році було укладено
відповідний договір оренди земельної
ділянки терміном на п'ять років. А
надалі в 2009 році, у зв'язку з наміром
реконструкції критої зупинки
автотранспорту з торговим павільйоном,
було укладено новий договір оренди
землі на 5 років, який діє і по сьогодні.
Рішенням виконавчого комітету Луцької
міської ради позивачу було надано
дозвіл на проектування та
реконструкцію торгового павільйону по
АДРЕСА_1. Позивач виготовила проект і
погодження всіх служб є наявними.

29 жовтня 2010 року за № 563 Інспекцією ДАБК
у Волинській області видала дозвіл на
виконання будівельних робіт.

09 серпня 2011 року за № ВЛ 4 було
зареєстровано Інспекцією ДАБК у
Волинській області декларацію про
готовність об'єкта по АДРЕСА_1.

На підставі частини 2 статті 331
Цивільного кодексу України вона набула
права на новостворене нерухоме майно.

У зв'язку із цим позивач звернулась до
відповідача про реєстрацію права на
новостворене майно.

Державний реєстратор прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби Луцького
міського управління юстиції у
Волинській області рішенням №6985117 від
19.10.2013 року зупинив розгляд заяви
позивача. Підставою зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав і їх
обтяжень відповідач вказав -
відсутність довідки про присвоєння
адреси та правовстановлюючого
документу, а рішенням № 7919608 від 13.11.2013
року з цих підстав відмовив у
реєстрації права власності на нерухоме
майно.

Позивач зазначає, що крита зупинка
громадського транспорту з кіоском по
АДРЕСА_1 не є малою архітектурною
формою, оскільки на даний об'єкт
нерухомого майна виготовлено
технічний паспорт, а на малі
архітектурні форми виготовлення
технічних паспортів не передбачено.

Згідно висновку експертного
дослідження № 7982 від 07.11.2011 року
Львівського науково-дослідного
інституту судових експертиз (Волинське
відділення): реконструкція торгового
павільйону проведена в чіткій
відповідності з проектом і елементами
конструкцій критої зупинки
громадського транспорту, є фундаменти -
бетонно-стовпчасті, отож даний об'єкт
не є малою архітектурною формою.

Позивачем було подано всі необхідні
документи для проведення державної
реєстрації, а тому вважає відмову у
реєстрації нерухомого майна нечинною,
просить рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №7919608 від 13 листопада 2013 року
прийняте державним реєстратором прав
на нерухоме майно Герасимюк Юлією
Вікторівною Реєстраційної служби
Луцького міського управління юстиції у
Волинській області скасувати та
зобов'язати державного реєстратора
прав на нерухоме майно Герасимюк Юлію
Вікторівну Реєстраційної служби
Луцького міського управління юстиції у
Волинській області здійснити державну
реєстрацію права власності на криту
зупинку громадського транспорту з
кіоском по АДРЕСА_1, яка належить на
праві приватної власності ОСОБА_3,
ідентифікаційний код НОМЕР_1.

В запереченні на адміністративний
позов відповідач покликається на те, що
в державній реєстрації права власності
на криту зупинку громадського
транспорту ОСОБА_3 державним
реєстратором Герасимюк Ю.В. було
відмовлено рішенням №7919608 від 13.11.2013
року, так як у встановлений законом
строк рішення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень №6895117 від 19.102013 року
заявник не подав реєстратору повний
пакет документів, а саме довідку про
присвоєння адреси та
правовстановлюючий документ.

Представники позивача в судовому
засіданні адміністративний позов
підтримали з підстав викладених у
позовній заяві, зазначили, що будь-яких
правових підстав для відмови у
державній реєстрації прав на нерухоме
майно у відповідача не було, уточнили
позовні вимоги та просили визнати
протиправним та скасувати рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень №7919608 від 13 листопада 2013
року прийняте державним реєстратором
прав на нерухоме майно Герасимюк Юлією
Вікторівною Реєстраційної служби
Луцького міського управління юстиції у
Волинській області та зобов'язати
Реєстраційну службу Луцького міського
управління юстиції у Волинській
області здійснити державну реєстрацію
права власності на криту зупинку
громадського транспорту з кіоском по
АДРЕСА_1, яка належить на праві
приватної власності ОСОБА_3.

Заслухавши пояснення представників
позивача, дослідивши письмові докази у
справі, суд приходить до висновку, що
адміністративний позов підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що рішенням Луцької
міської ради від 01.07.2009 року № 42/77
ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки для
обслуговування торгового павільйону
на АДРЕСА_1 та надано на умовах оренди
земельну ділянку на 5 років, площею 0,0031
га.

09.07.2009 року між Луцькою міською радою та
підприємцем ОСОБА_3 укладено договір
оренди земельної ділянки терміном на 5
років за вказаною адресою.

Рішенням виконавчого комітету Луцької
міської ради від 20.05.2010 року № 326-41
дозволено підприємцю ОСОБА_3
проектування реконструкції торгового
павільйону по АДРЕСА_1.

29.10.2010 року Інспекцією Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Волинській області позивачу видано
дозвіл № 563 на реконструкцію торгового
павільйону під криту зупинку
громадського транспорту з кіоском на
АДРЕСА_1.

20.06.2011 року ОСОБА_3 виготовила технічний
паспорт на криту зупинку громадського
транспорту з кіоском по АДРЕСА_1.

09.08.2011 року позивач отримала декларацію
про готовність об'єкта до експлуатації.

10.10.2013 року ОСОБА_3 подано заяву до
державного реєстратора про реєстрацію
прав на нерухоме майно по АДРЕСА_1.

Рішенням № 6985117 від 19.10.2013 року розгляд
заяви ОСОБА_3 було зупинено у зв'язку з
тим що були подані не всі необхідні
документи, відсутні довідка про
присвоєння адреси та
правовстановлюючий документ, а 13
листопада 2013 року рішенням №7919608 на
підставі ст. 24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень", пунктів
16 та 23 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року
позивачу відмовлено в реєстрації прав
на нерухоме майно у зв'язку з тим, що
ОСОБА_3 не було усунено обставин, які
були підставою для зупинення розгляду
заяви - відсутній правовстановлюючий
документ.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із
наступного.

Спірні правовідносини врегульовано
нормами Конституції України,
Цивільного кодексу України, Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" від 01 липня 2004 року №1952-ІУ
(далі - Закон № 1952-ІУ), Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 703 від 22.06.2011 року.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації врегульовано
нормами Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», який спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 2
Закону № 1952-IV державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація прав) - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно (далі - Державний реєстр
прав) - єдина державна інформаційна
система, що містить відомості про права
на нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною першою статті 3
Закону № 1952-IV державна реєстрація прав
є обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV).

Орган державної реєстрації прав
проводить державну реєстрацію прав та
їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV).

Відповідно до частини
першої статті 15 Закону № 1952-IV державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку: 1)
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

При вирішенні питання щодо
правомірності рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №7919608 від 13 листопада 2013 року
прийняте державним реєстратором прав
на нерухоме майно Герасимюк Юлією
Вікторівною Реєстраційної служби
Луцького міського управління юстиції у
Волинській області, суд прийшов до
наступних висновків.

Перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку Державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 року №703
(далі - Порядок №703).

Для проведення державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 27 Порядку № 703 визначено
перелік документів для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, що підтверджують виникнення,
перехід або припинення права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно.

Відповідно до приписів частини 2
ст. 331 Цивільного кодексу України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до п. 2 Порядку
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, затвердженого
Постановою Kабінету Міністрів України
від 13.04.2011р. №461, прийняття в
експлуатацію об'єктів, що належать до І
- III категорії складності, та об'єктів,
будівництво яких здійснено на підставі
будівельного паспорта, проводиться
шляхом реєстрації Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
та її територіальними органами (далі -
Інспекція) поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації (далі - декларація).

Пунктом 11 вказаного Порядку
встановлено, що датою прийняття в
експлуатацію об'єкта є дата реєстрації
декларації або видачі сертифіката.

Водночас, декларація про готовність
об'єкта до експлуатації, зареєстрована
в установленому порядку Інспекцією
(щодо об'єктів І - III категорії
складності), та виданий на підставі
акта готовності об'єкта до
експлуатації сертифікат (щодо об'єктів
IV і V категорії складності), є
документами, які підтверджують
відповідність закінченого
будівництвом об'єкта проектній
документації, державним будівельним
нормам, стандартам і правилам, та мають
подаватися для оформлення права
власності з видачею свідоцтва про
право власності на новозбудовані,
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна.

Крім того, згідно з пунктом 29
Порядку № 703 для проведення державної
реєстрації права власності на
новозбудований чи реконструйований
об'єкт нерухомого майна заявник, крім
документів, що зазначені у пунктах 27 і 28
цього Порядку, подає органові
державної реєстрації прав технічний
паспорт на такий об'єкт.

Як слідує із матеріалів справи,
для державної реєстрації прав та їх
обтяжень на реконструйований об'єкт
нерухомого майна, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1 разом з заявою від
10.10.2013 р., позивачем було подано
відповідачу повний обсяг документів,
передбачений пунктами 9,27, 28,29 Порядку №
703, в тому числі документи, що
підтверджують виникнення у позивача
права власності на зазначений об'єкт
нерухомості, а саме: рішення №326-41 від
20.05.2010 року виконавчого комітету
Луцької міської ради про дозвіл на
отримання містобудівних умов і
обмежень забудови земельної ділянки та
реконструкцію торгівельного
павільйону під криту зупинку
громадського транспорту з кіоском
АДРЕСА_1, дозвіл на виконання
будівельних робіт №563 від 29 жовтня 2010
року, документ, що підтверджує
прийняття реконструйованого об'єкта
нерухомості в експлуатацію, а саме -
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації, зареєстровану 09.08.2011 року
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Волинській області; технічний паспорт
на об'єкт нерухомості, договір оренди
землі від 09,07.2009 року, висновок
експертного дослідження №7982 від 07.11.2011
року

Виходячи із системного аналізу
норм чинного законодавства України,
суд прийшов до висновку про те, що
вищевказані документи є належними та
достатніми документами, які
підтверджують виникнення у позивача
права власності на реконструйований
об'єкт нерухомого майна, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Водночас, в ч. 1 ст. 24 Закону №1952,
визначений вичерпаний перелік
правових підстав для відмови у
державній реєстрації прав, до яких
зокрема належать: - заявлене право не
підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону; - нерухоме
майно або більша за площею його частина
перебуває в іншому реєстраційному
(кадастровому) окрузі; - із заявою про
державну реєстрацію звернулася особа,
яка відповідно до цього Закону не може
бути суб'єктом права власності на даний
об'єкт нерухомого майна або
представником такого суб'єкта; - подані
документи не відповідають вимогам,
установленим цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами, або не
дають змоги установити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують; - заяву про державну
реєстрацію права власності відповідно
до правочину про відчуження нерухомого
майна було подано після державної
реєстрації обмежень, вчинених щодо
цього майна; - заявлене право власності
або інше речове право вже
зареєстроване.

Відповідно до імперативних
приписів частини 4 статті 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена.

Як слідує зі змісту спірного
рішення, воно мотивовано тим, що в
державній реєстрації права власності
на криту зупинку громадського
транспорту ОСОБА_3 державним
реєстратором Герасимюк Ю.В. було
відмовлено рішенням №7919608 від 13.11.2013
року, так як у встановлений законом
строк рішення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень №6895117 від 19.102013 року
заявник не подав реєстратору повний
пакет документів, а саме
правовстановлюючий документ.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем по справі, як
суб'єктом владних повноважень, не
виконано покладеного на нього
обов'язку щодо доказування
правомірності прийняття оскаржуваного
рішення.

Враховуючи, що при подачі заяви про
державну прав та їх обтяжень на
реконструйований об'єкт нерухомого
майна, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 позивачем були подані належні
та достатні документи, які
підтверджують виникнення у позивача
права власності на реконструйований
об'єкт нерухомого майна, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, а
тому рішення про зупинення розгляду
заяви та рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень є протиправними.

Таким чином, суд прийшов до
висновку про те, що спірне рішення є
необґрунтованим та таким, що не
відповідає положенням закону, а тому
адміністративний позов підлягає
частковому задоволенню, рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень №7919608 від 13 листопада 2013
року прийняте державним реєстратором
прав на нерухоме майно Герасимюк Юлією
Вікторівною Реєстраційної служби
Луцького міського управління юстиції у
Волинській області суд визнає
протиправним та скасовує, зобов'язує
Реєстраційну службу Луцького міського
управління юстиції у Волинській
області повторно розглянути заяву
ОСОБА_3 про здійснення державної
реєстрації права власності на криту
зупинку громадського транспорту з
кіоском по АДРЕСА_1

Суд прийшов до висновку про те, що у
задоволенні позовної вимоги про
зобов'язання Реєстраційну службу
Луцького міського управління юстиції у
Волинській області здійснити державну
реєстрацію права власності на криту
зупинку громадського транспорту з
кіоском по АДРЕСА_1, слід відмовити, з
огляду на наступне.

Як випливає зі змісту Рекомендації №R
(80) 2 Комітету Міністрів державам-членам
стосовно реалізації адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень від 11.03.1980р. під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням
суд розуміє таке повноваження, яке
надає певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
які визначені законом,
адміністративний орган має можливість
самостійно (на власний розсуд) вибрати
один з кількох варіантів рішення, а
тому позовна вимога про зобов'язання
Реєстраційну службу Луцького міського
управління юстиції у Волинській
області здійснити державну реєстрацію
права власності на криту зупинку
громадського транспорту з кіоском по
АДРЕСА_1 не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного
судочинства, якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійсненні нею
документально підтверджені судові
витрати з державного бюджету.

Таким чином, судові витрати у розмірі
73,08 грн. сплачені згідно квитанції №2416
від 12 травня 2014 року, підлягають
стягненню з Державного бюджету України
в користь ОСОБА_3.

Керуючись статтями 160 ч.3, 162, 163 КАС
України, на підставі Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень",
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року,
суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №7919608
від 13 листопада 2013 року прийняте
державним реєстратором прав на
нерухоме майно Герасимюк Юлією
Вікторівною Реєстраційної служби
Луцького міського управління юстиції у
Волинській області визнати
протиправним та скасувати.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Луцького міського управління юстиції у
Волинській області повторно
розглянути заяву ОСОБА_3 про здійснення
державної реєстрації права власності
на криту зупинку громадського
транспорту з кіоском по АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
в користь ОСОБА_3 73,08 грн. сплаченого
судового збору.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, повний
текст якої буде виготовлено 24 червня 2014
року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В.Д. Ковальчук