Справа № 127/12386/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" червня 2014 р. м. Київ
К/800/6959/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.

суддів : Калашніковій О.В.,
Леонович К.Г.,

при секретарі Романишин О.Р.

з участю представника позивача
ОСОБА_1,

прокурора
Чубенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою Заступника
прокурора Вінницької області, який
звернувся в інтересах держави в особі
виконавчого комітету Вінницької
міської ради на постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 15 жовтня 2013 р. у справі № 127/12386/13-а за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до виконавчого комітету
Вінницької міської ради про визнання
дій протиправними та скасування
рішення, -

в с т а н о в и л а:

В травні 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась в
суд з позовом до виконавчого комітету
Вінницької міської ради про визнання
протиправними дій виконавчого
комітету Вінницької міської ради
спрямовані на складання акту
визначення розміру збитків (додаток 7
до рішення виконавчого комітету
вінницької міської ради від 26.07.2012 року
№1812) та про визнання протиправним та
скасування підпункту 1.7 пункту 1
рішення виконавчого комітету
Вінницької міської ради №1812 від 26.07.2012
року.

Постановою Вінницького міського суду
від 22 липня 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 15 жовтня 2013
року скасовано постанову суду першої
інстанції та прийнято нове рішення,
яким позов задоволено. Визнано
протиправними дії виконавчого
комітету Вінницької міської ради,
спрямовані на складання акту
визначення розміру збитків (додаток 7
до рішення виконавчого комітету
Вінницької міської ради від 26.07.2012 року
№1812). Визнано протиправним та
скасовано підпункт 1.7 пункту 1 рішення
виконавчого комітету Вінницької
міської ради №1812 від 26.07.2012 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
апеляційного суду, Заступник прокурора
Вінницької області звернувся з
касаційною скаргою, в якій просить його
скасувати, залишивши в силі рішення
суду першої інстанції. Касаційна
скарга мотивована неправильним
застосуванням апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі договорів
купівлі-продажу від 16.04.2004 року, 22.09.2004
року, 20.01.2005 року, 14.07.2005 року, 27.06.2006 року,
09.11.2006 року позивач є власником
нерухомого майна, розташованого по
АДРЕСА_1 загальною площею 10435, 1 кв. м.

Департаментом самоврядного контролю
Вінницької міської ради 22.09.2011 року у
присутності позивача, проведено
позапланову перевірку дотримання
вимог законодавства при використанні
земель м. Вінниці ФОП ОСОБА_2, за
результатами якої складено Акту
№122/9-04-11.

В зазначеному акті зафіксовано, що ФОП
ОСОБА_2 використовує земельну ділянку
площею 5922,1 кв.м. (0,5922 га) (площа на якій
розміщені належні позивачу об'єкти
нерухомого майна - "пляма забудови") для
виробничих потреб, що розташована по
АДРЕСА_1, без документів, що посвідчують
право власності або користування. Крім
того, в даному акті запропоновано
позивачу оформити правовстановлюючі
документи на земельну ділянку, на якій
розташоване належне їй на праві
приватної власності нерухоме майно та
здійснювати плату за землю,
встановлено 30-денний термін на
усунення виявлених порушень з
повідомленням Департамент
самоврядного контролю Вінницької
міської ради.

Підпунктом 1.7. пункту 1 Рішенням
виконавчого комітету Вінницької
міської ради №1812 від 26.07.2012 року
затверджено Акт визначення розміру
збитків, заподіяних ФОП ОСОБА_2
тимчасовим зайняттям земельної
ділянки площею 0,5922 га, по АДРЕСА_1 (з
урахуванням рішення Виконавчого
комітету Вінницької міської ради №2840
від 15.11.2012 року "Про надання розстрочки
платежів зі сплати збитків та внесення
змін в рішення ВК ВМР від 26.07.2012 року
№1812"), розмір яких становить 182 158,89 грн.,
та зобов'язано ФОП ОСОБА_2 відшкодувати
визначені збитки в повному обсязі не
пізніше 30-ти денного терміну з дня
прийняття даного рішення.

Про прийняте рішення позивача було
повідомлено шляхом направлення
повідомлення на її адресу 30.07.2012 року.

Відповідно до акту визначення розміру
збитків комісією по визначенню та
відшкодуванню збитків, заподіяних
тимчасовим зайняттям земельної
ділянки міста, яка діє на підставі
Положення, затвердженого рішенням
виконавчого комітету Вінницької
міської ради від 19.02.2012 № 325 за участю
позивача, при розгляді поданих
матеріалів департаменту самоврядного
контролю щодо порушення вимог статтей
125-126 ЗК України ФОП ОСОБА_2 встановлено,
що земельна ділянка площею 0.5922 га по
АДРЕСА_1 використовується позивачем
без правовстановлюючих документів на
землекористування, що підтверджується
актом перевірки дотримання вимог
законодавства при використанні земель
від 22.09.2011 року №122/9-04-11, складеним
департаментом самоврядного контролю
Вінницької міської ради. Нормативна
грошова оцінка земельної ділянки 3 035 981,
46 грн. (512,66 грн./1м.кв.) згідно листа від
12.06.2012 року, наданого управлінням
Держкомзему у м. Вінниці. Термін
використання земельної ділянки з 2005
року по даний час, цільове використання
земельної ділянки - для виробничих
потреб. Розмір збитків, заподіяних
територіальній громаді нараховано за
останні 2 роки і становить 182 158 грн. 89
коп. на підставі розрахунку
департаменту комунальних ресурсів
Вінницької міської ради від 10.07.2012 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що в судовому засіданні
підтвердились порушення позивачем
земельного законодавства, у зв'язку з
чим завдано відповідних збитків
територіальній громаді, а
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, доведено правомірність
своїх дій.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що дії відповідача по
визначенню розміру упущеної вигоди
суперечать вимогам законодавства,
оскільки розмір такої вигоди не
доведений та не підтверджений під час
апеляційного розгляду справи.

Колегія суддів вважає вказаний
висновок апеляційного суду помилковим,
а висновок місцевого суду -
правомірним, з наступних підстав.

У відповідності до статті 40 Земельного
кодексу України громадянам України за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування
можуть передаватися безоплатно у
власність або надаватися в оренду
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і гаражного
будівництва в межах норм, визначених
цим Кодексом. Понад норму безоплатної
передачі громадяни можуть набувати у
власність земельні ділянки для
зазначених потреб за
цивільно-правовими угодами.

Підстави набуття прав на землю
визначені розділом IV Земельного
кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 116
Земельного кодексу України громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини 1 статті 123
Земельного кодексу України надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності у користування
здійснюється на підставі рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі: зміни цільового
призначення земельних ділянок
відповідно до закону; надання у
користування земельних ділянок, межі
яких не встановлені в натурі (на
місцевості).

Частинами 1, 2 статті 125 Земельного
кодексу України встановлено, що право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору
оренди і його державної реєстрації.

З огляду на викладені норми, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що чинним
законодавством заборонено
використання земельної ділянки до
встановлення її меж на місцевості з
одержанням та державною реєстрацією
документу, що посвідчує право на
власності чи користування цією
ділянкою.

За правилами статті 377 Цивільного
кодексу України, частини 1 статті 120
Земельного кодексу України до особи,
яка набула право власності на житловий
будинок (крім багатоквартирного),
будівлю або споруду, переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу
України (діючого на час придбання
позивачем згаданого нерухомого майна)
при переході права власності на
будівлю і споруду право власності на
земельну ділянку або її частину може
переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди.

Зважаючи на положення ст. 92 ЗК України,
судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач відноситься до
суб'єктів, які не набувають право
постійного користування спірною
земельною ділянкою.

Враховуючи викладене, колегія суддів
знаходить вірним висновок місцевого
суду про те, що з моменту виникнення
права власності на нерухоме майно
позивач повинен був оформити документ
на право користування відповідною
земельною ділянкою.

За змістом статті 206 Земельного кодексу
України використання землі є платним.

Положеннями пункту 2 постанови
Кабінету Міністрів України від 19.04.1993
року № 284 (із змінами від 14.01.2004 року № 21)
"Про Порядок визначення та
відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам" (далі Порядок)
встановлено, що розміри збитків
визначаються комісіями, створеними
Київською та Севастопольською
міськими, районними державними
адміністраціями, виконавчими
комітетами міських (міст обласного
значення) рад.

Пунктом 3 Порядку визначено перелік
збитків, які підлягають відшкодуванню.
Власне, власникам землі та
землекористувачам відшкодовуються
збитки, заподіяні вилученням (викупом)
та тимчасовим зайняттям земельних
ділянок, встановленням обмежень щодо
їх використання, погіршенням якості
ґрунтового покриву та інших корисних
властивостей земельних ділянок або
приведенням їх у непридатний для
використання стан та неодержанням
доходів у зв'язку з тимчасовим
невикористанням земельних ділянок (п.1);
розміри збитків визначаються
комісіями, створеними Київською та
Севастопольською міськими, районними
державними адміністраціями,
виконавчими комітетами міських (міст
обласного значення) рад (п.2);
відшкодуванню підлягають: інші збитки
власників землі і землекористувачів, у
тому числі орендарів, включаючи і
неодержані доходи, якщо вони
обґрунтовані (неодержаний доход - це
доход, який міг би одержати власник
землі, землекористувач, у тому числі
орендар, із земельної ділянки і який
він не одержав внаслідок її вилучення
(викупу) або тимчасового зайняття,
обмеження прав, погіршення якості
землі або приведення її у
непридатність для використання за
цільовим призначенням у результаті
негативного впливу, спричиненого
діяльністю підприємств, установ,
організацій та громадян) (п.3); збитки
відшкодовуються власникам землі і
землекористувачам, у тому числі
орендарям, підприємствами, установами,
організаціями та громадянами, що їх
заподіяли, за рахунок власних коштів не
пізніше одного місяця після
затвердження актів комісій, а при
вилученні (викупі) земельних ділянок -
після прийняття відповідною радою
рішення про вилучення (викуп) земельних
ділянок у період до видачі документа,
що посвідчує право на земельну ділянку
підприємства, установи, організації
або громадянина (п.5).

Пунктом 5.4 зазначеного Порядку
встановлено, що відшкодування збитків
проводиться за період використання
землі з порушенням земельного
законодавства у розмірі орендної плати
за землю, яку власник землі (міська
рада) міг би отримати при належному
виконанні (дотриманні)
землекористувачем вимог земельного
законодавства.

Таким чином, встановивши безоплатне
використання позивачем земельної
ділянки для виробничих потреб, що
розташована по АДРЕСА_1, без документів,
що посвідчують право власності або
користування, виконавчий комітет
Вінницької міської ради правомірно
прийняв рішення №1812 від 26.07.2012 року про
відшкодуванням підприємцем завданих
збитків.

Наявності належних та допустимих
доказів неправомірності розрахунку
суми, яка підлягає відшкодуванню, не
встановлено.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що під час прийняття
спірного рішення виконавчий комітет
Вінницької міської ради діяв у
відповідності до вищезгаданих норм
Земельного кодексу України, Цивільного
кодексу України та Порядку визначення
та відшкодування збитків власникам
землі та землекористувачам.

Колегія суддів дійшла думки, судом
першої інстанції вірно встановлено
характер спірних взаємовідносин та
обґрунтовано застосовано норми
матеріального права до їх вирішення.
Рішення суду першої інстанції ухвалено
відповідно до закону і помилково
скасоване апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 221, 226, 230, 231 КАС України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Заступника прокурора
Вінницької області задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 15 жовтня 2013
р. у справі № 127/12386/13-а скасувати,
залишити в силі постанову Вінницького
міського суду від 22 липня 2013 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
але може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, в порядку та у
строки, визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС
України.

Судді: