Справа № 2а-9585/11
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
Справа № 73230/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Старунського Д.М.,

суддів - Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області на
постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 20 червня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області про
зобов'язання нарахувати щомісячну
державну соціальну допомогу «Дітям
війни»,-

В С Т А Н О В И В :

02 червня 2011 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області про
стягнення недоплаченої щомісячної
державної допомоги «Дітям війни» у
розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком за період з грудня 2010 року по день
винесення судового рішення.

Постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 20 червня 2011 року заявлений
позов задоволено. Визнано
неправомірною відмову Управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
області та зобов'язано провести
перерахунок та виплату недоплаченого
підвищення пенсії на користь позивача
в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком, як це передбачено ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» з урахуванням раніше виплачених
сум, за період з 02 грудня 2010 року.

Не погодившись із винесеним рішенням,
його оскаржило Управління Пенсійного
фонду України в м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області, яке
покликаючись на порушення судом норм
матеріального права, просить скасувати
постанову суду першої інстанції і
винести нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Згідно із ст.ст.183-2, 197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга
задоволенню підлягає частково.

Безспірно встановлено, що позивач є
дитиною війни та відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», у редакції, що була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин та вирішення даного
публічно-правового спору судом, мав
право на отримання підвищення
виплачуваної йому Управлінням
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
області пенсії за віком.

Всупереч статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
позивачу щомісячне підвищення до
пенсії виплачувалась відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року №530.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України
«Про соціальний захист дітей війни»
має вищу юридичну силу в порівнянні з
Постановою Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року №530. Отже,
відповідач неправомірно виплачував
щомісячне підвищення до пенсії в
меншому розмірі, ніж це передбачено
статтею 6 зазначеного Закону.

У відповідності до ч.1 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
мінімальна пенсія за віком дорівнює
прожитковому мінімуму, встановленому
для осіб, що втратили працездатність.
Положення ч.3 ст.28 цього Закону, на думку
колегії суддів не є перешкодою для
застосування величини мінімального
розміру пенсії за віком до обрахування
інших пенсій чи доплат пов'язаних з
мінімальною пенсією за віком, оскільки
чинним законодавством не встановлено
іншого крім передбаченого ч.1 цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб
щорічно встановлюється Законом
України "Про державний бюджет України"
на відповідний рік.

Статтею 70 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
Кабінету Міністрів України надано
право у 2010 році встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.
Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно її дія не поширюється
на спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2010 році
дітям війни підвищення до пенсії або
щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» до внесення в нього
змін не передбачено будь-яких обмежень
щодо виплати надбавки, передбаченої
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни».

Також, слід зазначити, що оскільки
стосовно не нарахованих пенсій ніякими
нормативно-правовими актами, крім КАС
України, не визначено строк звернення
до суду, то під час вирішення спорів,
які виникають із вказаних
правовідносин слід застосовувати
шестимісячний строк звернення до суду
визначений ст.ст.99, 100 КАС України (в
редакції, що була чинна на час
виникнення спірних правовідносин).

Судом першої інстанції вірно
встановлено ті обставини, що позивач
пропустив строк звернення до суду, та
не надав доказів того, що ним був
пропущений строк для звернення до суду
з поважних причин, тому, з огляду на
наведене, позовні вимоги в частині
виплат за період з 01 грудня 2010 року по 02
грудня 2010 року включно слід залишити
без розгляду.

Колегія суддів вважає за необхідне
звернути увагу, що пенсія є періодичним
платежем, виплата якої, за загальним
правилом, не обмежена у часі.

Підвищення до пенсії, яке є додатковою
виплатою особі, яка визнана такою, що
має на нього право, нерозривно
пов'язано з виплатою пенсії і також має
не визначений у часі граничний термін
виплати.

Отже, вирішуючи питання про
зобов'язання нарахувати та виплатити
відповідні періодичні платежі дітям
війни, у разі відсутності спору про
право особи на отримання підвищення до
пенсії або встановлення такого права в
судовому порядку, не можна обмежувати
орган, відповідальний за здійснення їх
нарахування і виплати, певним часовим
проміжком, якщо не відбулося змін у
законодавстві.

Тобто, органи Пенсійного фонду України
зобов'язані проводити нарахування та
виплати відповідних періодичних
платежів дітям війни до втрати ними
такого права.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до переконання про
підставність позовних вимог позивача
щодо нарахування та виплати підвищення
до пенсії як дитині війни починаючи з 02
грудня 2010 року.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивача
здійснює Пенсійний фонд України в
особі Управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області,
відповідний обов'язок слід покласти на
відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивача у
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
колегія суддів не вбачає.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» доплат до пенсії як на
причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Оскільки суд першої інстанції
правильно по суті вирішив спір, однак
при цьому помилково допустив негайне
виконання ухваленої постанови в
цілому, колегія суддів визнає можливим
змінити постанову.

Відповідно до ст.201 КАС України
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є: 1)
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права; 2) вирішення не
всіх позовних вимог або питань.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 195, ст.197, ч.1 п.2 ст. 198, ст. 201,
ч.2 ст. 205, ст.ст. 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С
Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
області - задоволити частково, а
постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 20 червня 2011 року в частині
негайного виконання - змінити.

На підставі п.1 ч.1 ст.256 КАС України
допустити зазначену постанову до
негайного виконання у межах суми
стягнення за один місяць.

В решті постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 20 червня 2011 року - залишити
без змін.

Постанова апеляційного
адміністративного суду є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Суддя
В.М. Багрій

Суддя
А.І. Рибачук