Справа № 2а-2120/11
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
Справа №
62074/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Ратнівському районі
Волинської області на постанову
Ратнівського районного суду
Волинської області від 7 жовтня 2011 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Ратнівському районі Волинської
області про зобов'язання провести
перерахунок та виплату пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

27.09.2011 року позивач - ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в
Ратнівському районі Волинської
області, в якому просить визнати
незаконною бездіяльність відповідача
щодо нарахування та виплати йому
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду здоров'ю, які передбачені ст. 49,
50 та ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»; зобов'язати відповідача
нарахувати та виплатити йому державну
пенсію за період з 27 березня 2011 року по
день звернення до суду, передбачену п.а
ст. 49 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та з
врахуванням виплачених сум;
зобов'язати відповідача нарахувати та
виплатити йому додаткову пенсію за
шкоду здоров'ю за період з 27 березня 2011
року по день звернення до суду,
передбачену п.б ст.49 та ст.50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та з врахуванням виплачених сум.

Постановою Ратнівського районного
суду Волинської області від 7 жовтня 2011
року позов задоволено частково.
Визнано дії управління Пенсійного
фонду України у Ратнівському районі
Волинської області щодо невиплати
ОСОБА_1, як особі, віднесеній до
категорії І, інваліду II групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи, державної
пенсії по інвалідності у розмірі не
менше восьми мінімальних пенсій за
віком та додаткової пенсі за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 75
(сімдесяти п'яти) відсотків мінімальної
пенсі' за віком згідно ст.ст.50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з 27 березня 2011 року по 22 липня
2011 року неправомірними. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Ратнівському районі Волинської
області провести перерахунок та
виплату ОСОБА_1, як особі, віднесеній до
категорії І, інваліду II групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи, державної
пенсії по інвалідності у розмірі не
менше восьми мінімальних пенсій за
віком та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 75
(сімдесяти п'яти) відсотків мінімальної
пенсії за віком згідно ст.ст.50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з 27 березня 2011 року по 22 липня
2011 року з урахуванням ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
виплачених сум. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її такою, що
винесена з порушенням норм
матеріального права, відповідач
оскаржив її, подавши апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати постанову
Ратнівського районного суду
Волинської області від 7 жовтня 2011 року
та прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт зазначає, що обчислення
та виплата пенсій, призначених
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
здійснюється в порядку визначеному
Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530 «Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» та Постановою Кабінету
Міністрів України від 16.07.2008 року №654
«Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян».

Суд апеляційної інстанції, у
відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстації прийшов до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
першої інстанції відповідають нормам
матеріального та процесуального права
та фактичним обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Як безспірно встановлено, позивач є
потерпілим від наслідків аварії на
ЧАЕС, що підтверджується посвідченням
серії НОМЕР_1, виданим Волинською
обласною державною адміністрацією, та
згідно із довідкою МСЕК № 0057131 визнаний
інвалідом ІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з наслідками
аварії на ЧАЕС. Положеннями статті 14
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» його віднесено до І
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частини першої статті 50
зазначеного Закону особам, віднесеним
до категорії 1, які є інвалідами ІІ
групи, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в усіх випадках розмір
пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
позивач має право на призначення
основної пенсії в розмірі, не нижчому 8
мінімальних пенсій за віком, та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення вказаного
спору, крім того, це право гарантується
Конституцією України (частина друга
статті 46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до вимог ст. 8 КАС України
адміністративний суд при вирішенні
справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію і практику Суду як
джерело права. У своєму рішенні у
справі «Кечко проти України» від 08.11.2005
року Європейський Суд з прав людини
звертає увагу на те, що у межах свободи
дій держави визначати, які надбавки
виплачувати своїм працівникам з
бюджету. Держава може вводити,
припиняти або закінчувати виплату цих
надбавок. Проте, якщо правове
положення, що діє, передбачає виплату
певних надбавок, і дотримані всі
вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Пленум Верховного Суду України у п. 5
постанови № 9 від 01.11.1996 року «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» звернув увагу
на те, що судам необхідно виходити з
того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради Міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону.

Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Крім того, згідно із положеннями ч.4 ст. 9
КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

З урахуванням наведеного та виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд апеляційної
інстанції погоджується із висновком
суду першої інстанції про те, що при
визначенні розміру пенсій позивачеві
застосуванню підлягають частина перша
статті 50 та частина четверта статті 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанова КМ України
№ 1 від 03.01.2002 року «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету
України», яка істотно звужує обсяг
встановлених законом прав.

У вказаному Законі викладено основні
положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я. Пільги, компенсації, гарантії
є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного
права на достатній життєвий рівень.
Отже, звуження підзаконним актом
змісту та обсягу права, наданого
Законом № 796-XII, є неправомірним і
безпідставним.

Суд апеляційної інстанції визнає
безпідставним покликання відповідача
на ч.5 ст. 54 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», якою передбачено, що
порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, а також інших
законів, якими встановлено розміри
мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, не слід брати до уваги,
оскільки наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50 та 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини третьої статті 67
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка набрала чинності 31
жовтня 2006 року, у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорій, та розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка носить
імперативний характер, на переконання
суду апеляційної інстанції свідчить,
що підставою для перерахунку пенсії є
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму, і цей
перерахунок здійснюється з дня
встановлення такого мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.
Оскільки позивачеві слід визначати
пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії
позивачеві повинен проводитись,
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

Тому відмова відповідача у проведенні
такого перерахунку у разі встановлення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, є протиправною.

Крім того, суд апеляційної інстанції
зазначає, що рішенням Конституційного
Суду України від 22.05.2008 року визнано
такими, що не відповідають Конституції
України положення п. 28 Розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
було змінено редакцію ст. 54 Закону №
796-XII та обмежено право на отримання
спірної пенсії, із вказівкою на те, що
дане рішення Конституційного Суду
України має преюдиціальне значення для
судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей законів,
що визнані неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає,
що 14 червня 2011 року Верховною Радою
України було прийнято Закон України
«Про внесення змін до Закону України
«Про державний бюджет України на 2011
рік» № 3491-VІ, яким передбачено, що у 2011
році норми і положення ст.ст.39, 50, 51, 52, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

Вирішуючи питання про те, яка з
однопредметних законодавчих норм
однакової юридичної сили, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, підлягає застосуванню, то суд
апеляційної інстанції вказує на те, що
необхідно надавати перевагу тій із них,
що прийнята пізніше. У цих
правовідносинах така норма міститься у
Законі України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік».

На виконання вимог цього Закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 6 липня 2011 року № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Отже, що до набрання чинності
зазначеною постановою Кабінету
Міністрів України, тобто до 23 липня 2011
року, при вирішенні справ цієї
категорії щодо розміру розміру
основної та додаткової пенсії
застосуванню підлягають положення
ст.ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

За таких обставин суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_1 та
правомірність задоволення їх судом
першої інстанції в частині
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Ратнівському районі
Волинської області провести
перерахунок та виплату належної йому
основної пенсії в розмірі не менше 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю у розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком за період з 27 березня 2010
року по 22 липня 2011 року, виходячи з
вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

З огляду на положення ст.ст. 21, 105,162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач у справі порушив норми
права, які регулюють спірні
правовідносини, адміністративний суд
повинен визнати такі дії протиправними
і зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних
позивачу сум відповідно до закону, а не
ухвалювати рішення про стягнення чи
виплату їх конкретних розмірів.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, 198, 200,
205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Ратнівському районі Волинської
області залишити без задоволення, а
постанову Ратнівського районного суду
Волинської області від 7 жовтня 2011 року
у справі № 2-а/0313/2120/11 за позовом ОСОБА_1
до управління Пенсійного фонду України
в Ратнівському районі Волинської
області про зобов'язання провести
перерахунок та виплату пенсії - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник