Справа № 826/5173/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1Вн. № 1/112
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 квітня 2014 року 11:43
№ 826/5173/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В., при
секретарі судового засідання
Висоцькій Ю.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛУЧ" до Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
12.03.2014 № та № , за участі
представників сторін:

представник позивача Краковний І.В.;

представник позивача Голіцин Ю.О.;

представник відповідача Зломинога Т.М.,

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 30 квітня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЛУЧ" (далі - позивач,
ТОВ "ЛУЧ") звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (далі - відповідач, ДПІ у
Дніпровському р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києві) про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 12.03.2014 №
та № (далі - ППР № , ППР №
).

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18.04.2014 відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 826/5173/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18.04.2014 закінчено
підготовче провадження в
адміністративній справі № 826/5173/14 і
призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги з
підстав, викладених у позовній заяві,
та просили задовольнити позов у
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
просила відмовити у задоволенні
позову з підстав, викладених у
запереченнях до адміністративного
позову.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
встановив наступне.

ТОВ "ЛУЧ" (ідентифікаційний код 30055368)
зареєстровано 06.08.1998 Дніпровською
районною у м. Києві державною
адміністрацією за № 1001600.

ТОВ "ЛУЧ" взято на податковий облік в
органах державної податкової служби за
№ 03372 від 29.09.1998 та перебуває на обліку у
ДПІ в Дніпровському р-ні ГУ Міндоходів
у м. Києві.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість №
35621251 від 22.06.2004 позивач є платником
податку на додану вартість
(індивідуальний податковий номер
34).

Основним видом діяльності позивача
відповідно до КВЕД є: 27.40 Виробництво
електричного освітлювального
устаткування; 27.90 Виробництво іншого
електричного устаткування; 33.14 Ремонт і
технічне обслуговування електричного
устаткування; 46.69 Оптова торгівля
іншими машинами й устаткуванням; 46.74
Оптова торгівля залізними виробами,
водопровідним і опалювальним
устаткуванням і приладдям до нього; 46.90
Неспеціалізована оптова торгівля.

Основним видом діяльності контрагента
позивача - приватного підприємства
"Стройторг-Т" (далі - ПП "Стройторг-Т")
відповідно до КВЕД є: 46.13 Діяльність
посередників у торгівлі деревиною,
будівельними матеріалами та
санітарно-технічними виробами; 46.73
Оптова торгівля деревиною,
будівельними матеріалами та
санітарно-технічним обладнанням; 46.90
Неспеціалізована оптова торгівля.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ
у Дніпровському р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києві на підставі наказу № 265 від 10.02.2014
та постанови про призначення
позапланової документальної перевірки
від 26.09.2013 старшого слідчого відділу
кримінальних розслідувань слідчого
управління фінансових розслідувань
Головного управління Міндоходів у
Київській області лейтенанта
податкової міліції Мазур В.М.,
винесеної по матеріалах досудового
розслідування, внесеного до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
0000015 від 07.12.2012, згідно пп. 78.1.11 п. 78.1
ст. 78 Податкового кодексу України (далі
- ПК України) проведено документальну
позапланову виїзну перевірку позивача
з питань дотримання вимог податкового
та валютного законодавства при
взаємовідносинах з ПП "Стройторг-Т" () за період з 01.01.2011 по 31.12.2013,
за результатами якої складено Акт від
21.02.2014 № 9/26-53-22-01-26/30055368 (далі - Акт
перевірки від 21.02.2014 № 9/26-53-22-01-26/30055368).

За результатами перевірки, на думку
податкового органу, встановлено, що
операції між позивачем та ПП
"Стройторг-Т" фактично не відбувались, а
тому позивач не мав відображати у
складі податкового кредиту податкові
накладні з реквізитами вказаного
контрагента-постачальника. У зв'язку з
чим відповідачем прийнято ППР № ,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) на суму 256 554,50
грн. (за основним платежем - 179 934,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями - 76
620,50 грн.), та прийнято ППР № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств на суму 221 904,25 грн. (за
основним платежем - 199 176,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 22
728,25 грн.).

Позивач, не погоджуючись з даними
податковими повідомленнями-рішеннями,
звернувся за їх скасуванням до суду.

Податковим органом, без наявних на те
повноважень, зроблено припущення про
встановлення відсутності поставки
електричного устаткування та надання
інформаційних послуг, та укладення
угод без мети настання реальних
наслідків. Без аналізу первинних
документів та фактичних обставин
зроблено висновок про те, що відсутні
як база, так і об'єкт оподаткування
податком на додану вартість.

На підставі низки припущень податковий
орган дійшов висновку, що
задекларований позивачем податковий
кредит сформований за рахунок
податкових накладних, виписаних ПП
"Стройторг-Т" в розмірі 179 934,00 грн. грн.,
повинен бути зменшений до 0 грн., в т.ч.
за лютий 2011 року, травень 2011 року,
липень - серпень 2011 року, грудень 2011
року, лютий - травень 2012 року, липень 2012
року, вересень 2012 року, а також позивач
повинен бути позбавлений права
включення до складу витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування у 2011 - 2012 роках, суми у
розмірі 199 176,00 грн.

Таких висновків податковий орган
дійшов, використавши інформацію
Васильківської ОДПІ Київської області
ДПС, яку отримав в порядку, не
передбаченому ПК України.

У якості доказу було використано
висновки акту про неможливість
проведення зустрічної звірки ПП
"Стройторг-Т" Васильківської ОДПІ
Київської області ДПС від 13.05.2013 №
92/22-01/36586596, згідно якого ПП "Стройторг-Т"
має ознаки фіктивності, а саме:
відсутність підприємства за
місцезнаходженням, на підприємстві
відсутні наймані працівники та
виробничі потужності. Також у якості
доказу відповідачем було використано
висновки акту про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ПП "Стройторг-Т"
Васильківської ОДПІ Київської області
ДПС від 23.01.2013 № 185/22-03/36586596, згідно якого
не підтверджено наявність поставок ПП
"Стройторг-Т" товарів (послуг)
підприємствам-покупцям.

Так, відповідач дійшов до помилкового
висновку, що не підтверджено отримання
ТОВ "ЛУЧ" електричного устаткування та
інформаційних послуг від ПП
"Стройторг-Т" в перевіряємому періоді, а
правочини, укладені ТОВ "ЛУЧ" з вказаним
контрагентом, не спричинили реального
настання правових наслідків, крім тих,
що пов'язані з їх недійсністю.

Разом з тим, суд вважає доцільним
зазначити, що сам факт відсутності
підприємства за місцем реєстрації не
може бути доказом фіктивності його
фінансово-господарської діяльності.
Цей факт може бути встановлено лише на
підставі рішення суду. Однак, такого
рішення суду відповідачем не надано.

Також не може бути підставою для
відмови ТОВ "ЛУЧ" у праві на податковий
кредит та бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість порушення
податкової дисципліни з боку ПП
"Стройторг-Т", оскільки, як встановлено
судом, дії позивача свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції реальні та
відповідають дійсному економічному
змісту, підтвердженням чого є наявні в
матеріалах справи належним чином
оформлені первинні документи, зокрема,
податкові накладні.

Таким чином, наданий суду доказ - Акт
перевірки позивача, сформовано
бездоказово. Висновок про
невідповідність первинних документів
про поставку електричного
устаткування та надання інформаційних
послуг зроблено безпідставно.

Відтак, суд вважає вищевказані
висновки відповідача такими, що
суперечать вимогам закону. Відповідно
до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України), недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин), зокрема у разі недодержання
вимоги щодо відповідності правочину
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього
Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК
України).

Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

В свою чергу, державним податковим
інспекціям надано право подавати до
судів позови до підприємств, установ,
організацій та громадян про визнання
угод недійсними і стягнення в доход
держави коштів, одержаних ними за
такими угодами (ст. 10 Закону України
"Про державну податкову службу в
Україні" № 509-XII від 04.12.1990 року).

З наведеного чітко вбачається, що
відповідач, у разі необхідності, має
право звернутися до суду з метою
визнання нікчемним правочину, а не
самостійно вирішувати дане питання.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України № К-1470/09 від 15.04.2009 року.

Також судом взято до уваги лист
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва № 7319 від 16.09.2011 року, де
зазначено, що головною підставою
вважати правочин нікчемним являється
його недійсність, встановлена законом,
а не актами податкової перевірки.
Вказані ж в актах податкових органів
недоліки, допущені суб'єктами
господарювання при укладенні та
виконанні договорів, не є підставою для
визнання правочинів нікчемними,
оскільки чинне законодавство не
встановлює таких підстав нікчемності
правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, відповідач, визнавши
договори, укладені між позивачем і його
контрагентом, нереальними
господарськими операціями, зазначив
інформацію, яка не відповідає
дійсності та не підтверджена належними
доказами.

Разом з тим, суд зауважує, що також
перевіряючі вдалися до невластивих
податковому органу функцій оцінки
господарської діяльності
підприємства, що призвело до порушення
прав позивача. Акт перевірки не містить
логічно ув'язаного зв'язку між
отриманою інформацією про відсутність
будь-яких засобів та кінцевою метою,
спрямуванням дій на правомірну або
протиправну мету.

Доводи відповідача щодо неможливості
здійснення позивачем господарської
діяльності у зв'язку з відсутністю у
підприємства основних засобів та
трудових ресурсів для здійснення такої
діяльності є необґрунтованими тому, що
чинним цивільним та господарським
кодексами дійсність і реальність
договорів та правомірність виписаних
за ними, зокрема, рахунків-фактур,
видаткових та податкових накладних не
обумовлені наявністю матеріальних та
трудових ресурсів для здійснення
фінансово-господарської діяльності.

Суд, керуючись ч. 1 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), оцінює докази, які є
у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Згідно з п. 1.1 ст. 1 ПК України відносини,
що виникають у сфері справляння
податків і зборів, зокрема, вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
регулюються Податковим кодексом
України.

Згідно п. 75.1 ст. 75 ПК України органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою згідно із
пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Проаналізувавши зміст Акту перевірки
від 21.02.2014 № 9/26-53-22-01-26/30055368, суд
встановив, що висновки відповідача про
відсутність господарських операцій є
необґрунтованими, оскільки ним не
наведено жодної підстави та не надано
належних доказів вважати укладені
позивачем угоди нереальними
господарськими операціями.

Як вбачається з Акту перевірки від
21.02.2014 № 9/26-53-22-01-26/30055368, у лютому 2011 року,
травні 2011 року, липні - серпні 2011 року,
грудні 2011 року, лютому - травні 2012 року,
липні 2012 року, вересні 2012 року ТОВ "ЛУЧ"
сформовано податковий кредит за
рахунок податкових накладних,
виписаних ПП "Стройторг-Т", в розмірі 179
934,00 грн.

Судом встановлено, що між ТОВ "ЛУЧ"
(Покупець) та ПП "Стройторг-Т"
(Продавець) було укладено договори
поставки від 22.06.2011, від 08.11.2011, від
01.12.2011, від 03.01.2012, від 16.01.2012, від 01.02.2012,
від 15.02.2012, від 01.03.2012, від 15.03.2012, від
02.04.2012, від 20.04.2012, від 27.04.2012, від 03.05.2012,
від 23.05.2012, від 01.06.2012, від 02.07.2012, від
16.07.2012, від 01.08.2012, від 16.08.2012, від 31.08.2012,
від 03.09.2012, від 17.09.2012, від 01.10.2012, від
16.10.2012, від 31.10.2012, згідно умов яких
Продавець зобов'язувався поставити
Покупцю електричне устаткування, а
Покупець зобов'язувався оплатити
вартість такого електричного
устаткування.

Крім цього, судом встановлено, що між
ТОВ "ЛУЧ" (Замовник) та ПП "Стройторг-Т"
(Виконавець) було укладено договір про
надання інформаційних послуг № 42 від
08.11.2011 (Т. 2, арк. 182 - 184), згідно умов якого
Замовник доручав Виконавцю знайти
підприємства - виробники, або
підприємства - продавці, які
виготовляють і продають радіоелементи,
акумулятори, трансформатори на
феритових сердечниках на території
України і Росії, а також Замовник
доручав Виконавцю знайти підприємства
- виробники, або підприємства -
продавці, які виконують автоматичний
монтаж SMD - радіоелементів і ручний
монтаж виводних радіоелементів на
печатних платах в Україні і Росії.

Суд зауважує, що серед умов договорів
відсутні положення, які суперечать
моральним засадам суспільства,
порушують публічний порядок, або
спрямовані на заволодіння майном
держави у дохідній частині бюджету.

Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

На виконання умов вищевказаних
договорів факт поставки ПП
"Стройторг-Т" електричного
устаткування та надання ПП
"Стройторг-Т" інформаційних послуг було
оформлено та підтверджено матеріалами
фотофіксації, видатковими накладними,
реєстром отриманих податкових
накладних, актом, оборотно-сальдовими
відомостями по рахунку, висновком
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи, сертифікатами
відповідності, атестатом виробництва,
платіжними дорученнями (Т. 1, арк. 93 - 110;
Т. 2, арк. 121 - 122, 124, 126, 128, 130, 132, 134, 136, 138, 140,
142, 144, 146, 148, 150, 152, 154, 156, 158, 160, 162, 164, 166 - 177,
179, 181, 186, 188, 190, 192, 194, 196, 198, 200, 202 - 205, 234 - 240,
248 - 250; Т. 3, арк. 1 - 238), ПП "Стройторг-Т"
було виписано податкові накладні на
загальну суму ПДВ 179 934,00 грн. (Т. 2, арк.
120, 123, 125, 127, 129, 131, 133, 135, 137, 139, 141, 143, 145, 147,
149, 151, 153, 155, 157, 159, 161, 163, 165, 178, 180, 185, 187, 189,
191, 193, 195, 197, 199, 201), що також не
заперечувалось податковим органом при
проведенні перевірки.

Слід зазначити, що в акті перевірки не
вказано на наявність недоліків в
оформленні податкових накладних від
імені контрагента позивача, на
підставі яких сформовано податковий
кредит.

Судом не встановлено та відповідач не
надав доказів на підтвердження факту
анулювання свідоцтва платника податку
на додану вартість контрагента
позивача на момент укладення договорів
та видачі податкових накладних.

Отримані позивачем електричне
устаткування та інформаційні послуги
призначені були не для власних потреб
позивача, а для подальшого надання
замовникам позивача, що і являється
основним видом господарської
діяльності ТОВ "ЛУЧ". Отже, як
вбачається з матеріалів справи,
позивачем здійснювалась господарська
діяльність з виробництва електричного
освітлювального устаткування;
виробництва іншого електричного
устаткування; ремонту і технічного
обслуговування електричного
устаткування; оптової торгівлі іншими
машинами й устаткуванням, та на
підставі виписаних накладних своїм
контрагентам позивачем було
сформовано та відображено податкові
зобов'язання з ПДВ. При цьому, подальша
реалізація отриманих позивачем від ПП
"Стройторг-Т" електричного
устаткування та інформаційних послуг
іншим контрагентам підтверджується
належними доказами, наявними у справі
договорами, оборотно-сальдовими
відомостями по рахунку, матеріальними
звітами, звітами виробництва за зміну
(Т. 1, арк. 113 - 181, 196 - 250; Т. 2, арк. 1 - 69).

Отже, податкові зобов'язання
підтверджені належним чином
оформленими первинними документами, що
підтверджують факт здійснення
відповідних господарських операцій.

Згідно пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно п. 198.3 статті 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

При цьому, відповідно до п. 201.8 ст. 201 ПК
України право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковим кредитом є сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно розділу V цього
Кодексу.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Положеннями пункту 201.10 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання товарів
(послуг), на вимогу їх покупця, та є
підставою для нарахування податкового
кредиту.

Законом України "Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні"
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку (який основою
будь-якого іншого обліку)
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження
включення витрат на оплату поставки
товару та надання робіт до складу
валових витрат підприємства, а також
для підтвердження включення сум
сплаченого податку на додану вартість
у складі ціни за поставлений товар та
отримані послуги до складу податкового
кредиту, необхідні первинні документи
(платіжні доручення, податкові
накладні, акти виконаних робіт тощо),
оформлені відповідно до вимог статті 1
та статті 9 Закону України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні".

Відповідно до п. 6.2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 р. № 1379, податкова накладна є
підставою для віднесення до
податкового кредиту витрат зі сплати
податку на додану вартість у покупця,
зареєстрованого як платник податку.

Господарська діяльність ПП
"Стройторг-Т" на момент здійснення
правочинів не була припинена, що не
заперечувалось податковим органом,
воно було платником податку, а тому
податкові накладні складені належними
особами та не суперечать приписам норм
чинного законодавства.

Крім того, суд звертає увагу на
положення інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
20.07.2010 № 1112/11/13-10 щодо принципу
персональної податкової
відповідальності в спорах про податок
на додану вартість та принципу
добросовісності платника податків,
якими визначено, що сама по собі
несплата податку продавцем (серед
іншого й внаслідок ухилення від сплати)
у разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та суму бюджетного
відшкодування. Відповідальна за сплату
податку на додану вартість особа, що
формує дані податкового обліку з цього
податку, а не контрагент такої особи.

Якщо дії платника податку свідчать про
його добросовісність, а вчинені ним
господарські операції реальні та
відповідають дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних. Не
будуть підставою для відмови у праві на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни з боку його контрагентів,
припинення чи анулювання статусу
платника податку на додану вартість,
припинення юридичної особи.

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми та обставини справи,
суд дійшов висновку, що позивачем,
контрагент якого на момент здійснення
господарських операцій був належним
чином зареєстрований як платник
податку на додану вартість, мав
договори, які не були визнані в
судовому порядку недійсними, а також
підтверджені виданими ним податковими
накладними, правомірно сформовано та
задекларовано податковий кредит.

При цьому, хоча сам факт оплати вже є
достатньою та правомірною підставою
для формування на підставі податкових
накладних податкового кредиту, суд
вважає за необхідне зазначити, що
сукупність досліджених під час
розгляду справи вищенаведених
документів за відносинами позивача з
його безпосереднім контрагентом, які
зазвичай супроводжують виконання
операцій такого роду, у взаємозв'язку з
наведеним - договори і первинні
документи щодо подальшої реалізації
отриманого електричного устаткування
та отриманих інформаційних послуг, не
дають підстав для висновку про
нездійснення операцій з поставки
електричного устаткування та надання
інформаційних послуг, щодо яких була
здійснена оплата у лютому 2011 року,
травні 2011 року, липні - серпні 2011 року,
грудні 2011 року, лютому - травні 2012 року,
липні 2012 року, вересні 2012 року, або
здійснення операцій без мети
використання їх результатів у власній
господарській діяльності позивача, та
відповідачем не надано належних та
допустимих доказів, які б
спростовували виконання спірних
операцій. Підтвердження фактичного
руху поставленого електричного
обладнання та наданих інформаційних
послуг по ланцюгу зазначених ДПІ осіб
вказує, крім іншого, на спрямованість
угод на реальне настання наслідків,
передбачених зазначеними вище угодами,
та зв'язок здійсненої оплати з
господарською діяльністю позивача.

Вищезгадані податкові накладні видані
контрагентом позивача за
оподатковуваними операціями за
ставкою 20%, що відповідає наведеним
вище положенням податкового
законодавства стосовно порядку
оформлення та підстав їх видачі,
наведені в них дані відповідають та
кореспондуються з відомостями
первинних/платіжних документів.

Суд зазначає, що відповідачем під час
розгляду справи не надано жодних
доказів та не наведено жодних обставин,
які б свідчили про невідповідність
господарських операцій цілям та
завданням статутної діяльності
позивача, незвичності цих операцій для
цих осіб, збитковості здійснених
операцій, або інших обставин, які б
окремо або в сукупності могли свідчити
про не пов'язаність операцій
(здійсненої передоплати) з
господарською діяльністю позивача, про
невчинення операцій, про відсутність
факту надання робіт, а також про те, що
вчинення зазначених операцій не було
обумовлено розумними економічними
причинами (цілями ділового характеру),
а дії позивача та його контрагента були
спрямовані на отримання
необґрунтованої податкової вигоди.

При цьому, суд враховує, що можливі
порушення податкового законодавства з
боку ПП "Стройторг-Т" не є підставою для
висновку про порушення позивачем
податкового законодавства та про
відсутність у покупця права на
формування податкового кредиту з ПДВ
за фактом оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказами в адміністративному
судочинстві відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС
України є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Суд враховує той факт, що на час
розгляду даної справи не встановлено
наявність умислу у директора ТОВ "ЛУЧ"
на укладення угод, спрямованих на
ухилення від сплати податків або з
іншою протиправною метою.

В контексті викладених в Акті
перевірки від 21.02.2014 № 9/26-53-22-01-26/30055368
доводів ДПІ щодо фіктивності ПП
"Стройторг-Т", фіктивності правочинів,
укладених між цією юридичною особою та
позивачем, суд також зазначає, що під
час розгляду справи з боку ДПІ не
надано рішення суду, яке б набрало
законної сили та яке б було прийнято в
порядку ст. 551 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) ("Фіктивна
діяльність суб'єкта господарювання"),
яким би встановлювалась реєстрація
учасників спірних операцій, на
підроблені, втрачені документи або
реєстрація на підставних осіб, на осіб,
які не мали наміру провадити
фінансово-господарську діяльність або
реалізовувати повноваження.

Також, слід додати, що під час розгляду
справи не надано доказів проведення в
рамках кримінальної справи або
ініційованої ДПІ в порядку ст. 84 ПК
України експертизи щодо можливої
підробки підписів на первинних
документах по операціях з оплати
поставки електричного обладнання та
надання інформаційних послуг, що
свідчить про відсутність підстав для
висновку про юридичну дефектність
угод, первинних документів, податкових
накладних по взаємовідносинам
позивача з ПП "Стройторг-Т" та підставою
для висновку про вчинення позивачем та
його контрагентом порушень
податкового законодавства.

Складений відповідачем акт перевірки
не містить жодних фактичних даних, які
б засвідчували наявність в діяльності
позивача обставин, котрі передбачені ч.
3 ст. 228 ЦК України.

Окрім того, під час розгляду справи ДПІ
не надано рішення суду, яке б набрало
законної сили, прийнятого в порядку ст.
234 ЦК України щодо визнання судом
фіктивними правочинів, укладених між
позивачем та його контрагентом, тобто
їх вчинення без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цими правочинами.

Під час розгляду справи ДПІ також не
надано рішення суду, яке б набрало
законної сили та було прийнято в
порядку ст. 207 ГК України щодо визнання
недійсними спірних операцій з підстав
невідповідності спірних операцій
вимогам закону, або вчинення їх з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства.

Судом під час розгляду справи також не
встановлено обставин, які б свідчили
про нікчемність правочинів, укладених
між позивачем та його контрагентом.

Посилання представника відповідача на
ту обставину, що посадові особи
контрагента позивача виступали від
імені підприємства, не усвідомлюючи
юридичних наслідків своїх дій, не
свідчить про нікчемність чи то
безтоварність правочинів.

Отже, при розгляді справи, судом
встановлено, що ППР № та ППР №
, прийняті за результатами даної
перевірки, не відповідають вимогам
чинного законодавства, ґрунтуються на
припущеннях та без системного
викладення порушень вимог чинного
податкового законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, сукупність вищенаведених
встановлених обставин підтверджено
документально, що дає суду підстави
визнати позовні вимоги щодо визнання
протиправними та скасування ППР №
і ППР № обґрунтованими,
доведеними матеріалами справи, і
такими, що підлягають задоволенню.
Відтак, позовна заява підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛУЧ" задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
12.03.2014 № .

3. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
12.03.2014 № .

4. Зобов'язати відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України стягнути судові витрати в сумі
487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн.
20 коп.) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "ЛУЧ" із
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання із рахунків
державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві за
рахунок бюджетних асигнувань.

5. Зобов'язати відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України стягнути решту суми судового
збору у розмірі 4 384,80 грн. (чотири тисячі
триста вісімдесят чотири грн. 80 коп.) на
розрахунковий рахунок № 4007 у ГУ
ДКСУ у місті Києві, код 38004897, МФО 820019,
код класифікації доходів бюджету 22030001
із Державного бюджету України шляхом
їх безспірного списання із рахунків
державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві за
рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Строк, встановлений для подання
суб'єктом владних повноважень -
відповідачем до суду звіту про
виконання постанови - три місяці з дня
набрання постановою законної сили.

Суддя
Н.В. Клочкова