Справа № 200/4187/14-а
Суддя: Циганков В. О.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 200/4187/14-а
Провадження № 2-а/200/189/14
УХВАЛА

17 червня 2014 року
Бабушкінський районний
суд

м. Дніпропетровська

у складі:

Головуючого судді -
Циганоква В.О.

при секретарі -
Сабій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 та в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3
до Дніпропетровської міської ради,
третя особа Управління
Держземагенства у м. Дніпропетровську
Дніпропетровської області про
визнання недійсним державного акту про
право власності на земельну ділянку,
визнання не чинною та скасування
реєстрації права на земельну ділянку в
Державному земельному кадастрі, -

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2014 року до Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська
надійшов адміністративний позов
ОСОБА_1 та в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Дніпропетровської
міської ради, третя особа Управління
Держземагенства у м. Дніпропетровську
Дніпропетровської області про
визнання недійсним державного акту про
право власності на земельну ділянку,
визнання не чинною та скасування
реєстрації права на земельну ділянку в
Державному земельному кадастрі.

17 червня 2014 року в судовому засіданні
представник Дніпропетровської міської
ради надала заяву про закриття
провадження у справі у зв'язку з тим, що
спір щодо визнання недійсним
державного акту, на підставі якого
виниклі цивільні права і обов'язки є
спором про право та не є
публічно-правовим, повинен
розглядатися в порядку цивільного
судочинства.

Представник позивача заперечував в
задоволенні заявленого клопотання.

Розглянувши заявлене клопотання, суд
прийшов до наступного висновку

За змістом ст.ст.3, 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється лише на публічно-правові
спори, тобто спори, що виникають у
зв'язку зі здійсненням суб'єктом
владних повноважень владних
управлінських функцій.

Статтею 18 ч.1 КАС України визначено
предметну підсудність
адміністративних справ, згідно якої
місцевим загальним судам як
адміністративним судам підсудні,
зокрема, адміністративні справи, у яких
однією зі сторін є орган чи посадова
особа місцевого самоврядування,
посадова чи службова особа органу
місцевого самоврядування, крім тих, які
підсудні окружним адміністративним
судам.

Статтею 15 ЦПК України регулюється
питання цивільної юрисдикції -
компетенції судів щодо розгляду
цивільних справ, а саме визначено, що
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
в тому числі із цивільних та земельних
відносин. Такі відносини є
приватно-правовими, так само як і спори,
що виникають із цих правовідносин.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
в процесі оформлення спадкових
документів з'ясувалося, що право
власності на земельну ділянку, на якій
розташоване позивача та її
неповнолітніх дітей домоволодіння
зареєстроване за іншою особою.

За загальним правилом розмежування
компетенції судів з розгляду земельних
та пов'язаних із земельними
відносинами майнових спорів
відбувається залежно від суб'єктного
складу їх учасників. Ті земельні та
пов'язані із земельними відносинами
майнові спори, сторонами в яких є
юридичні особи, а також громадяни, що
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статус
суб'єкта підприємницької діяльності,
розглядаються господарськими судами, а
всі інші - в порядку цивільного
судочинства, крім спорів, стороною яких
є орган державної влади чи орган
місцевого самоврядування, який
виступає у спірних правовідносинах не
як рівноправний суб'єкт, а як суб'єкт
владних повноважень при реалізації ним
владних управлінських функцій.
Вирішення останньої категорії спорів
віднесено до компетенції
адміністративних судів у
відповідності до ст.ст.17, 18 КАС України.
З урахуванням цього та наведених вище
положень ЦПК України логічним є
висновок, що для вірного розмежування
компетенції адміністративних та
місцевих загальних судів, які
здійснюють розгляд справ в порядку
цивільного судочинства, є з'ясування чи
є спір приватно- або публічно-правовим;
чи виник він із відносин, урегульованих
нормами цивільного права, чи пов'язані
ці відносини зі здійсненням сторонами
цивільних або інших майнових прав на
земельні ділянки на засадах рівності;
чи виступає державний орган, орган
місцевого самоврядування у спорі як
суб'єкт владних повноважень при
реалізації ним управлінських функцій.
Такі висновки співпадають із правовими
позиціями Верховного Суду України та
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справи, викладеними в п.2 постанови
Пленуму «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» №7 від 16
квітня 2004 року та п.6 постанови Пленуму
«Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ» №3 від 01
березня 2013 року вказаних вище судів
відповідно.

Відповідаючи на поставлені вище
питання для визначення виду
судочинства, в порядку якого підлягає
розгляду поданий до суду позов ОСОБА_1
та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської
ради, третя особа Управління
Держземагенства у м. Дніпропетровську
Дніпропетровської області про
визнання недійсним державного акту про
право власності на земельну ділянку,
визнання не чинною та скасування
реєстрації права на земельну ділянку в
Державному земельному кадастрі,
необхідно виходити з наступного.

За змістом ст.ст.13, 14, 143 Конституції
України, ст.ст.177, 181, 324, 327, Глави 30 ЦК
України, ст.60 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
земля та земельні ділянки, речові права
на них є об'єктами цивільних прав, а
територіальні громади, як суб'єкт прав
власності, безпосередньо або через
свої органи (органи місцевого
самоврядування) беруть участь у
земельних відносинах із метою
реалізації в першу чергу своїх
цивільних прав у приватноправових
відносинах, тобто прав власників
земельних ділянок. Відтак, виходячи зі
змісту положень ст.1 ЦК України, ст.ст.2, 5
ЗК України, земельні відносини,
суб'єктами яких є фізичні особи, органи
місцевого самоврядування, а об'єктами -
землі у межах території України,
земельні ділянки та права на них,
регулюються земельним і цивільним
законодавством на принципах
забезпечення юридичної рівності прав
їх учасників, що є притаманним лише для
приватно-правових відносин, в той час
як для публічно-правових обов'язковим є
невірність їх учасників внаслідок
існування відносин влади та
підпорядкування. Захист же судом прав
на землю у цих приватно-правових
відносинах здійснюється способами,
визначеними ст.ст.16, 21, 393 ЦК України,
ст.152 ЗК України, у тому числі шляхом
визнання недійсними рішень органів
місцевого самоврядування.

Таким чином, якщо орган місцевого
самоврядування виступає у справі як
рівноправний суб'єкт правовідносин, не
на виконання своїх владних
повноважень, не здійснює владних
управлінських функцій щодо іншого
учасника спору (фізичної особи), то за
цих умов, враховуючи спрямованість
позовних вимог на захист цивільних
прав фізичної особи, справа підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства відповідно до вимог ст.15
ЦПК України. Крім того, враховуючи
положення ст.1 ЦПК України, ст.2 КАС
України, не є публічно-правовим і
розглядається у порядку цивільного
судочинства спір між органом місцевого
самоврядування (суб'єктом владних
повноважень) як суб'єктом публічного
права та суб'єктом приватного права -
фізичною особою, в якому управлінські
дії суб'єкта владних повноважень
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав фізичної
особи. У такому випадку це спір про
право цивільне, незважаючи на те, що у
спорі бере участь суб'єкт публічного
права, а спірні правовідносини
врегульовано нормами цивільного та
адміністративного права.

Відповідно викладених висновків та
правових позицій спори, що виникають із
земельних відносин, у яких хоча б
однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно зі статтею
15 ЦПК України розглядаються в порядку
цивільного судочинства. Це стосується,
наприклад, позовів про визнання
недійсними рішень органів місцевого
самоврядування щодо видання дозволу на
виготовлення (розроблення) проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, вирішення інших питань, що
відповідно до закону необхідні для
набуття і реалізації права на землю,
про надання чи передачу земельної
ділянки у власність або користування
чи невирішення цих питань, припинення
права власності чи користування землею
(статті 116, 118, 123, 128, 131, 144,146, 147, 149, 151 ЗК
України та інші). Виключення становлять
спори, передбачені ч.1 ст.16 Закону
України від 17 листопада 2009 року «Про
відчуження земельних ділянок, інших
об'єктів нерухомого майна, що на них
розміщені, які перебувають у приватній
власності, для суспільних потреб чи з
мотивів суспільної необхідності».
Правильність даної правової позиції
підтверджується і аналогічними
висновками Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справи, викладеними в п.7
та 21 постанови Пленуму вказаного суду
«Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ» №3 від 01
березня 2013 року.

Крім того, слід також відзначити, що
позивач ОСОБА_1 мотивує свій позов
порушенням належного їй та її
неповнолітнім дітям цивільного права -
права користування земельною ділянкою
під домоволодінням у відповідності до
розміру належної їм частки у праві
власності на таке домоволодіння.
Водночас, право власності на майно, на
речове право на чуже майно, захист цих
прав регулюються цивільним
законодавством, і власник має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК
України), а особа, якій належить право
на чуже майно, має право на захист цього
права, у тому числі й від власника майна
відповідно до положень глави 29 ЦК
України (ст.396 ЦК України), тому такі
спори з урахуванням вимог ст.15 ЦПК
Українипідлягають розгляду в порядку
цивільного судочинства, якщо однією із
сторін є фізична особа, незалежно від
участі у них органу державної влади
та/або органу місцевого самоврядування
(суб'єкта владних повноважень).

Підсумовуючи вищевикладене та
приймаючи до уваги, що спір між
сторонами за позовною заявою фактично
має приватно-правовий характер, виник
із відносин, які регулюються нормами
цивільного та земельного
законодавства, ці відносини пов'язані
саме зі здійсненням всіма сторонами
своїх цивільних прав на земельні
ділянки на засадах рівності
(розпорядження від імені власника
нерухомим майном - земельною ділянкою
зі сторони відповідача та набуття
речового права на таку земельну
ділянку зі сторони позивачів, третьої
особи), а сам спір спрямований на захист
цивільних прав позивачів, а відтак
предмет та характер спору, статус
сторін не відповідають положенням
ст.ст.17, 18 КАС України, які визначають
юрисдикцію адміністративного суду з
розгляду різних категорій спорів,
приходжу до висновку, що дану позовну
заяву не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Викладене зумовлює необхідність
задовольнити заяву представника
Дніпропетровської міської ради та
закрити провадження у
адміністративній справі на підставі
ст.157 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.157 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 та в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Дніпропетровської
міської ради, третя особа Управління
Держземагенства у м. Дніпропетровську
Дніпропетровської області про
визнання недійсним державного акту про
право власності на земельну ділянку,
визнання не чинною та скасування
реєстрації права на земельну ділянку в
Державному земельному кадастрі.

Ухвала суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подання
через Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська до Адміністративного
апеляційного суду Дніпропетровської
області апеляційної скарги протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали
з одночасним надсилання такої
апеляційної скарги до
Адміністративного апеляційного суду
Дніпропетровської області.

Суддя
В.О. Циганков