Справа № 2а-2090/12/0170
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року м. Київ
К/9991/78409/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою Феодосійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Державної податкової служби
Автономної Республіки Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 18
квітня 2012 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 12 листопада
2012 року у справі за позовом
Феодосійської об'єднаної державної
податкової інспекції Державної
податкової служби Автономної
Республіки Крим до Державного
реєстратора Кіровської районної
державної адміністрації АР Крим, третя
особа - фізична особа-підприємець
ОСОБА_2, про визнання протиправними дій
та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

Феодосійська об'єднана державна
податкова інспекція Державної
податкової служби Автономної
Республіки Крим звернулась до суду з
позовом до Державного реєстратора
Кіровської районної державної
адміністрації АР Крим, третя особа -
фізична особа-підприємець ОСОБА_2, про
визнання протиправними дій державного
реєстратора щодо відмови у внесенні
запису про відсутність фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 за зазначеним місцем
проживання, та зобов'язання державного
реєстратора внести в Єдиний державний
реєстр юридичних осіб та фізичних осіб
- підприємців запис про відсутність
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 за
зазначеним місцем проживання.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 18 квітня 2012 року,
залишено без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 12 листопада
2012 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі
Феодосійська об'єднана державна
податкова інспекція Державної
податкової служби Автономної
Республіки Крим із посиланням на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просило
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та постановити нове, про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що начальником
підрозділу податкової міліції
Феодосійської об'єднаної державної
податкової інспекції Державної
податкової служби Автономної
Республіки Крим 26.01.2012 складено довідку
№6/26-31 про встановлення
місцезнаходження (місця проживання)
платника податків, яка містить
відомості про відсутність фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 за
зареєстрованим місцем проживання.

Державним реєстратором Кіровської
районної державної адміністрації в
Автономній Республіці Крим листом від
08.02.2012 №415/09-12/40 повідомлено Кіровське
відділення Феодосійської МДПІ про
неможливість внесення до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців запису про
відсутність фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 за її місцезнаходженням з
огляду на відсутність встановленого
Законом України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" порядку внесення до
Єдиного державного реєстру зазначених
даних стосовно фізичних
осіб-підприємців.

Вказуючи на протиправність зазначеної
відмови державного реєстратора,
Феодосійська об'єднана державна
податкова інспекція Державної
податкової служби Автономної
Республіки Крим звернулась до суду із
даним позовом.

Відмовляючи у задоволення позову, суд
першої інстанції, з позицією якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з обґрунтованості відмови
державного реєстратора у внесенні до
Єдиного державного реєстру запису про
відсутність фізичної особи-підприємця
за її місцем проживання як такої, що
вчинено за відсутності передбачених
законом повноважень державного
реєстратора на вчинення таких дій. Крім
того, судами попередніх інстанцій
вказано не недотримання податковим
органом вимог порядку щодо
встановлення місцезнаходження (місця
проживання) платників податків.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, встановлених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується із
вказаними висновками судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 12.1 Порядку обліку
платників податків і зборів,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 09.12.2011 №1588, з метою
більш повного обліку платників
податків - юридичних осіб або фізичних
осіб - підприємців, унеможливлення
отримання юридичними особами або
фізичними особами - підприємцями
неконтрольованих доходів підрозділи
органів державної податкової служби,
до функцій яких входить ведення обліку
платників податків, повинні
забезпечувати систематичний контроль
за повнотою та своєчасністю взяття на
облік юридичних осіб або фізичних осіб
- підприємців органами державної
податкової служби після здійснення їх
державної реєстрації, реорганізації та
внесення змін до Єдиного державного
реєстру чи установчих документів.

Пунктом 12.2. Порядку встановлено, що
Підрозділи органу державної
податкової служби: стосовно платників
податків, якими не подано у встановлені
законом терміни податкових декларацій
(звітів, розрахунків), у порядку,
передбаченому законодавством,
самостійно визначають суму грошового
зобов'язання, проводять роботу з
узгодження грошового зобов'язання та
інші заходи; стосовно платників
податків, які мають податковий борг, у
порядку, передбаченому законодавством,
здійснюють заходи з погашення
податкового боргу.

У рамках проведення цих заходів, а
також при призначенні чи проведенні
будь-якого виду перевірки платника
податків чи при виконанні інших
службових обов'язків працівниками
органів державної податкової служби
здійснюється або може здійснюватись
перевірка місцезнаходження (місця
проживання) платника податків. За
наслідками перевірки складається акт
перевірки місцезнаходження платника
податків. Якщо встановлено відсутність
платника податків за його
місцезнаходженням (місцем проживання),
то проводиться робота із з'ясування
фактичного місця розташування
(місцезнаходження, місця проживання)
платника податків, відповідальних та
пов'язаних осіб.

Пунктом 12.3 Порядку встановлено, що у
разі неможливості вручення платнику
податків довідки, свідоцтва, листа чи
будь-якого іншого документа,
направленого органом державної
податкової служби, у зв'язку з
відсутністю платника податків за
місцезнаходженням (місцем проживання)
замість акта перевірки
місцезнаходження (місця проживання)
платника податків оформляється
довідка про неможливість вручення
документа платнику податків із
зазначенням причин та додаванням
відповідних документів (за наявності).
Заміна акта довідкою не проводиться,
якщо іншими нормативно-правовими
актами передбачено складання акта.

Акт перевірки місцезнаходження
платника податків або довідка про
неможливість вручення документа
платнику податків не складається
працівниками органів державної
податкової служби, якщо до Єдиного
державного реєстру внесено запис про
відсутність платника податків за
місцезнаходженням.

Пунктом 12.4. Порядку встановлено, що
щодо кожного платника податків,
стосовно якого виявлена відсутність
його за місцезнаходженням (місцем
проживання) та нез'ясоване його
фактичне місцезнаходження (місце
проживання), підрозділ органу
державної податкової служби, який
з'ясував зазначений факт, готує та
передає підрозділам податкової
міліції запит на встановлення
місцезнаходження (місця проживання)
платника податків за встановленою
формою. До Єдиного банку даних
юридичних осіб та Реєстру самозайнятих
осіб вносяться дані про подання запиту.

Згідно з пунктом 12.5. Порядку, якщо за
результатами заходів щодо
встановлення фактичного
місцезнаходження юридичної особи
підрозділами податкової міліції буде
підтверджено відсутність такої особи
за місцезнаходженням або встановлено,
що фактичне місцезнаходження
юридичної особи не відповідає
зареєстрованому місцезнаходженню,
керівник (заступник керівника) органу
державної податкової служби приймає
рішення про направлення до
відповідного державного реєстратора
повідомлення про відсутність
юридичної особи за місцезнаходженням
за ф. N 18-ОПП (додаток 26) для вжиття
заходів, передбачених частиною
дванадцятою статті 19 Закону.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем до звернення
до відповідача була проведена
перевірка третьої особи, за
результатами якої складено акт від
26.01.2012 №245/17-1/НОМЕР_1 «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2щодо підтвердження правових
взаємовідносин з ТОВ «Компанія Квік
Дан» за період з 01.04.2011р. по 30.09.2011р.».

У вступній та загальній частинах
вказано, що направлення від 20.01.2012 №19 та
копію наказу Феодосійської МДПІ від
18.01.2012 №82 вручено 20.01.2012 під розписку
особисто ОСОБА_5 на підставі
довіреності від ОСОБА_2 Також актом
встановлено місцезнаходження суб'єкта
підприємницької діяльності: АДРЕСА_1.
Фактичне місце здійснення
підприємницької діяльності у періоді,
що перевірявся: м. Одеса.

Згідно з даними Єдиного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, відповідно до свідоцтва
про державну реєстрацію та витягу з
ЄДРПОУ , місце проживання фізичної
особи - підприємця є: АДРЕСА_1.

Відповідно до інформації адресної
довідки наданої на запит позивача,
адреса реєстрації третій особи є:
АДРЕСА_1.

Таким чином, дані встановлені
позивачем в акті перевірки щодо
місцезнаходження суб'єкта
підприємницької діяльності є
ідентичними даним, що містяться в
Єдиному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців та
відповідають адресі реєстрації третій
особи за місцем проживання.

Вказані факти свідчать про відсутність
знаходження третій особи не за місцем
проживання, вказаним в Єдиному
державному реєстрі, що в свою чергу
виключає підстави для вчинення
відповідачем дій направлених на
встановлення місцезнаходження третій
особи.

Так само, з огляду на відсутність
доказів проведення відповідачем
відповідно до пункту 12.2 Порядку
перевірки місцезнаходження (місця
проживання) третій особи із складанням
за наслідками такої перевірки акту
перевірки місцезнаходження платника
податків, колегія суддів вказує на
обґрунтованість позиції судів
попередніх інстанцій щодо
недотримання позивачем встановленого
Порядком обліку платників податків і
зборів, що затверджений наказом
Міністерства фінансів України від
09.12.2011 №1588.

Позивачем також порушений пункт 12.4.
Порядку, а саме: не готувався та не
передавався підрозділу податкової
міліції запит на встановлення
місцезнаходження (місця проживання)
платника податків за встановленою
Порядком формою. Суду не надано доказів
того, що до Єдиного банку даних
юридичних осіб та Реєстру самозайнятих
осіб внесені дані про подання запиту.

Невиконання позивачем встановленого
діючим законодавством порядку щодо
встановлення місцезнаходження (місця
проживання) платника податків свідчить
про відсутність у нього підстав для
направлення до державного реєстратора
повідомлення про відсутність
юридичної особи за місцезнаходженням і
як наслідок у відповідача відсутні
підстави для внесення до Єдиного
державного реєстру запису про
відсутність третій особи за місцем
проживання.

Крім того, частиною 1 статті 17 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців» встановлено, що відомості
про юридичну особу або фізичну особу -
підприємця включаються до Єдиного
державного реєстру шляхом внесення
записів на підставі відомостей з
відповідних реєстраційних карток та
відомостей, що надаються юридичними
особами державному реєстратору за
місцезнаходженням реєстраційної
справи згідно із законодавством
України.

Положення статті 17 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців»
встановлюють, які відомості щодо
юридичної особи, органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування як юридичних осіб, та
щодо фізичної особи - підприємця
містяться в Єдиному державному
реєстрі.

Із системного аналізу положень статті
17 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» вбачається, що
внесення до Єдиного державного реєстру
відомостей про відсутність фізичної
особи - підприємця за місцем проживання
Законом не встановлено.

Поряд з цим, відповідно до частини
п'ятої статті 17 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців»
встановлено, що в Єдиному державному
реєстрі містяться також відомості про
відсутність юридичної особи за її
місцезнаходженням, про відсутність
підтвердження відомостей про юридичну
особу, а також відомості про
зарезервовані найменування юридичних
осіб.

Норми Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» не містять норм, які
б дозволяли застосовувати до фізичних
осіб - підприємців положення частини
п'ятої статті 17 даного Закону, які
містять приписи щодо юридичних осіб.

Державний реєстратор в силу статті 19
Конституції України, повинен діяти в
порядку та у спосіб, що встановлені
законом. З урахуванням викладеного,
державний реєстратор не має
встановлених діючим законодавством
підстав для внесення до Єдиного
державного реєстру відомостей про
відсутність фізичної особи -
підприємця за місцем проживання .

Таким чином, дії відповідача, які
полягають у відмові внести до Єдиного
державного реєстру відомості про
відсутність фізичної особи -
підприємця за місцезнаходженням не є
протиправними.

Положення встановлені частиною другою
статті 46 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців», на які посилається
в обґрунтування позовних вимог
позивач, не є підставою для
зобов'язання державного реєстратора
внести до Єдиного державного реєстру
відомостей про відсутність фізичної
особи - підприємця за
місцезнаходженням виходячи з
наступного.

Так частиною другою статті 46 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців» встановлено, що
підставами для постановлення судового
рішення про припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця є: визнання фізичної
особи - підприємця банкрутом;
провадження нею підприємницької
діяльності, що заборонена законом;
неподання протягом року органам
державної податкової служби
податкових декларацій, документів
фінансової звітності відповідно до
закону; наявність в Єдиному державному
реєстрі запису про відсутність
фізичної особи - підприємця за
зазначеним місцем проживання.

Даною нормою визначені конкретні
підстави для постановлення судового
рішення про припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця, якою, у тому числі є
наявність в Єдиному державному реєстрі
запису про відсутність фізичної особи -
підприємця за зазначеним місцем
проживання, але поряд з цим діючим
законодавством не встановлено як та у
якому порядку до Єдиного державного
реєстру може бути внесений такий запис.

Виходячи з положень статті 19
Конституції України, відповідач
позбавлений можливості застосовувати
норми Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців», що стосуються
юридичної особи за аналогією до
фізичних осіб - підприємців.

Крім того, відповідно до пункту 12.5.
Порядку обліку платників податків і
зборів, що затверджений наказом
Міністерства фінансів України від
09.12.2011 №1588, передбачена можливість
направлення до відповідного
державного реєстратора тільки
повідомлення про відсутність
юридичної особи за місцезнаходженням
за ф. N 18-ОПП (додаток 26) для вжиття
заходів, передбачених частиною
дванадцятою статті 19 Закону.

Поряд з цим вказаний порядок не має
приписів щодо направлення такого
повідомлення стосовно фізичної особи -
підприємця.

Враховуючи викладене, виходячи з меж
касаційного перегляду, встановлених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів
погоджується із позицією судів
попередніх інстанцій щодо
обґрунтованості відмови державного
реєстратора у внесенні до Єдиного
державного реєстру запису про
відсутність фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 за її місцем проживання.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судами першої та апеляційної
інстанцій дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваного судового
рішення судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Феодосійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Державної податкової служби
Автономної Республіки Крим відхилити,
а постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 18 квітня 2012 року
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 12 листопада 2012 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: