Справа № 2а-5006/10/1770
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року
Справа №
9104/9491/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності
фізичної-особи ОСОБА_1 на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 07 грудня 2010
року у справі за позовом суб'єкта
підприємницької діяльності
фізичної-особи ОСОБА_1 до головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті в особі територіального
управління Головної державної
інспекції на автомобільному
транспорті в Рівненській області про
скасування постанови про застосування
штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В :

суб'єкт підприємницької діяльності
фізична-особа ОСОБА_1 звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до головної державної
інспекції на автомобільному
транспорті в особі територіального
управління Головної державної
інспекції на автомобільному
транспорті в Рівненській області в
якому просив визнати протиправною та
скасувати постанову відповідача №0858
від 30.09.2010 року про застосування
штрафних санкцій у сумі 1700 грн.

Постановою Рівненського
окружного адміністративного суду від 07
грудня 2010 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції суб'єкт
підприємницької діяльності
фізична-особа ОСОБА_1 оскаржив його в
апеляційному порядку, вважає, що
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,

В апеляційній скарзі зазначає, що 30.09.2010
року Територіальним управлінням
Головавтоінспекції у Рівненській
області винесено постанову № 0858 про
застосування фінансових санкцій щодо
ОСОБА_1 за допущення порушення
законодавства про автомобільний
транспорт, відповідальність за яке
передбачена ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт».

Однак, судом першої інстанції не
враховано, що згідно частини 1 абзацу 3
статті 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт» за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт до автомобільних
перевізників застосовуються санкції,
серед іншого, за надання послуг з
перевезень пасажирів та вантажів без
оформлення документів, перелік яких
визначений статтею 39 вказаного Закону.
При цьому згідно зазначеного вище
Закону (стаття 1) послуга з перевезення
пасажирів чи вантажів - це перевезення
пасажирів чи вантажів транспортними
засобами на договірних умовах із
замовником послуги за плату,

Проте ані акт, ані постанова не містить
посилання на докази, які б
підтверджували, що ОСОБА_1 04.08.2010 року
здійснювалось надання послуг з
перевезення пасажирів, адже
законодавство України не містить
заборон щодо використання суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою транспортного засобу в
особистих цілях, а не лише з метою
здійснення підприємницької
діяльності. Тобто сама по собі
наявність транспортного засобу,
технічні характеристики якого
дозволяють перевезення пасажирів, не
означає, що такою особою здійснюється
саме надання, послуг з перевезення
пасажирів (тобто на договірних засадах
та платна послуга).

Апелянт вказує, що 04.08.2010 року
господарську діяльність з перевезення
пасажирів та вантажу не здійснював, а
відтак не був зобов'язаний
законодавством мати при собі
ліцензійну картку.

Фактично суд першої інстанції, в
порушення норми процесуального права,
неправильно визначив факти які
необхідно встановити, та встановив, що
у автомобілі позивача знаходилися ряд
осіб. Таке послугувало висновком для
того, що відповідачем, нібито,
правильно застосовано стягнення до
позивача. Однак, судом мало бути
встановлено саме факт надання
позивачем саме послуги з перевезення
пасажирів за плату та попереднім
укладенням договору, що і мало бути
доведеним відповідачем згідно вимог ч.
2 ст. 71 КАС України.

У з в'язку з наведеним вище просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову якою
задовольнити позовні вимоги.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
04.08.2010 року Територіальне управління
Головавтотрансінспекції в
Хмельницькій області здійснило
перевірку транспортного засобу, що
належить ОСОБА_1, за наслідками якої
державними інспекторами складено Акт
від 04.08.2010 року згідно якого державними
інспекторами ТУ ГАТІ в Хмельницькій
області встановлено, що водій
транспортного засобу (позивач у справі)
здійснював нерегулярні пасажирські
перевезення без оформленого
дорожнього листа, ліцензійної картки,
договору із замовником транспортних
послуг, документа, що засвідчує оплату
транспортних послуг. Від підпису Акту
та дачі письмових пояснень позивач
відмовився. На підставі зазначеного
Акту начальником територіального
управління Головавтотрансінспекції в
Рівненській області винесено
постанову про застосування фінансових
санкцій № 0858 від 30.09.2010 р. до позивача у
розмірі 1700,00 грн.

Розглядаючи спір суд першої інстанції
правильно врахував, що згідно ст.. 1
Закону України «Про автомобільний
транспорт» автомобільний перевізник -
це фізична або юридична особа, яка
здійснює на комерційній основі чи за
власний кошт перевезення пасажирів чи
(та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до статті 39 вказаного
Закону автомобільні перевізники,
водії, пасажири повинні мати і
пред'являти особам, які уповноважені
здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконуються пасажирські
перевезення. Зокрема, автомобільному
перевізнику необхідно мати ліцензію,
документ, що засвідчує використання
автобуса на законних підставах, інші
документи, передбачені законодавством
України; водію автобуса - посвідчення
водія відповідної категорії,
реєстраційні документи на
транспортний засіб, ліцензійну картку,
дорожній лист, договір із замовником
транспортних послуг, документ, що
засвідчує оплату транспортних послуг,
інші документи, передбачені
законодавством України. Частиною 1 абз.
3 ст. 60 зазначеного Закону за надання
послуг з перевезень пасажирів та
вантажів без оформлення документів,
перелік яких визначений ст. 39 цього
Закону передбачена відповідальність -
штраф у розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Суд першої інстанції вірно відхилив
доводи позивача про те, що він
здійснював пасажирські перевезення в
особистих цілях без мети здійснення
підприємницької діяльності, оскільки
це не спростовує факту надання послуг з
перевезення пасажирів, що позивач і не
заперечує, а Закон України «Про
автомобільний транспорт» встановлює
відповідальність перевізника за
перевезення пасажирів без документів,
передбачених цим Законом, при цьому не
розмежовуючи оплатність чи
безоплатність надання таких послуг.
Тим більше як вбачається з згаданого
вище Акту перевірки позивач не
покликався на обставини, викладені в
позовній заяві, а відмовився від
надання пояснень та підпису.

Тому суд підставно відмовив у
задоволенні позову.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
постанова відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності
фізичної-особи ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 07
грудня 2010 року по справі № 2а-5006/10/1770 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
О.М. Довгополов

В.В. Святецький