Справа № 2а-709/50/12, 709/1550/12
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 р.

Справа № 115713/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Пліша М.А., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

представників позивача Чорба П.П.,
Горан М.С.,

представників відповідача Маркусь М.І.,
Думин Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Рахівської міської ради
Закарпатської області на постанову
Рахівського районного суду
Закарпатської області від 31 травня 2012
року у справі за позовом Приватного
підприємства «Ландиш» до Рахівської
міської ради Закарпатської області про
визнання протиправним та скасування
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ПП «Ландиш» звернулось до суд з позовом
до Рахівської міської ради
Закарпатської області, яким просило
визнати нечинним та скасувати рішення
відповідача від 04.05.2012 року «Про
розгляд заяви ПП «Ландиш».

Постановою Рахівського районного суду
Закарпатської області від 31 травня 2012
року позов задоволено частково.

Постанова мотивована тим, що у
Рахівської міської ради Закарпатської
області були відсутні обґрунтовані
правові підстави для відмови ПП
«Ландиш» у продовженні строку дії
договору оренди земельної ділянки,
тому оскаржуване рішення є
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що не відповідає вимогам
законодавства, а відповідач не довів
правомірності свого рішення, хоч
відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив відповідач, вважає, що вона
прийнята з порушенням норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи і судом неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи. З врахуванням зміни вимог
апеляційної скарги просить постанову
скасувати, а провадження у справі
закрити.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки у спірних правовідносинах
Рахівська міська рада Закарпатської
області виступає не як суб'єкт владних
повноважень, а як власник землі. Між
сторонами у справі відсутнє
підпорядкування одного учасника
процесу іншому. Також відповідач
зазначає, що оскаржуване рішення є
правомірним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, обговоривши
доводи апеляційної скарги та доповнень
до неї, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, 24.04.2002 року Рахівська
міська рада Закарпатської області
(орендодавець) та ПП «Ландиш» (орендар)
уклали договір оренди земельної
ділянки, відповідно до умов якого
орендодавець надав орендарю в строкове
платне користування на умовах оренди
земельну ділянку розміром 0,35525 га, яка
знаходиться по вул. Карпатській в м.
Рахів Закарпатської області, для
розміщення ринку та встановлення
торгових рядів, на строк 10 років з
правом викупу у власність, з грошовою
оцінкою 358163,05 грн.

Зазначений договір оренди 14.05.2002 року
за № 4 був зареєстрований в Книзі
записів (реєстрації) договорів оренди
землі відділу земельних ресурсів
Рахівського району Закарпатської
області.

Пізніше за домовленістю сторін на
підставі додаткової угоди від 18.04.2008
року № 1 розмір земельної ділянки було
зменшено до 0,3243 га, а грошової оцінки до
28911, 34 грн.

Відповідно до додаткової угоди від
04.10.2010 року № 2 розмір земельної ділянки
зменшено до 0,3155 га, а грошової оцінки на
34217,55 грн.

Як вбачається з акту перенесення меж
земельної ділянки в натуру (на
місцевість) орендар на виконання умов
договору оренди та вимог законодавства
у встановленому порядку виготовив
схему-план інвентаризації земель
речового ринку.

Також сторони договору склали та
підписали акт прийому-передачі
земельної ділянки від 24.04.2002 року.

Відповідно до п. 2.2 договору оренди від
24.04.2002 року термін його дії починається
з дати його реєстрації, тобто з 14.05.2002
року.

По закінченні терміну договору орендар
має переважне право на поновлення
договору на новий термін. У цьому
випадку зацікавлена сторона повинна
повідомити письмово другу сторону про
бажання щодо продовження дії договору
на новий термін, не пізніше ніж за 2
місяці до його закінчення.

При цьому, умови цього договору
зберігають свою чинність на строк його
дії у випадках, коли після набуття
чинності договором законодавством
встановлені інші привила, ніж
передбачені договором. При зміні
орендаря договір оренди зберігає
чинність.

На підставі цього пункту договору
27.02.2012 року ПП «Ландиш» подало до
Рахівської міської ради Закарпатської
області заяву № 4 про бажання
пролонгації договору оренди на 10 років
до 14.05.2022 року, до заяви додало письмові
звернення підприємців речового ринку
на підтримку звернення ПП «Ландиш».

В свою чергу Рахівська міська рада
Закарпатської області листом від 20.01.2012
року № 70 повідомила ПП «Ландиш» про
закінчення терміну дії договору оренди
14.05.2012 року та про необхідність
повернення земельної ділянки
орендодавцю.

А рішенням Рахівської міської ради
Закарпатської області від 04.05.2012 року
за результатами розгляду даної заяви
позивача та звіту робочої групи з
вивчення ситуації на території
речового ринку ПП «Ландиш» було
відмовлено у поновленні зазначеного
вище договору оренди земельної
ділянки.

Як встановив суд з пояснень
представників відповідача, підставою
для відмови у поновленні з позивачем
зазначеного вище договору оренди було
те, що ПП «Ландиш» грубо порушило умови
договору оренди, а саме на орендованій
ділянці було здійснено самочинне
будівництво торгових приміщень. Також
представники відповідача зазначали, що
сторони не досягли домовленості щодо
зміни істотних умов договору, в зв'язку
з чим відповідно до ч. 4 ст. 33 Закону
України «Про оренду землі» позивач
втратив переважне право на укладення
договору оренди земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
протиправність та необґрунтованість
відмови Рахівської міської ради
Закарпатської області у поновленні
договору оренди від 24.04.2002 року,
укладеного з ПП «Ландиш» та про
протиправність оскаржуваного рішення
відповідача з таких підстав.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
оренду землі» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин) по
закінченню строку, на який було
укладено договір оренди землі, орендар,
який належно виконував обов'язки за
умовами договору, має переважне право
перед іншими особами на укладення
договору оренди землі на новий строк
(поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися
переважним правом на укладення
договору оренди землі на новий строк,
зобов'язаний повідомити про це
орендодавця до спливу строку договору
оренди землі у строк, встановлений цим
договором, але не пізніше ніж за місяць
до спливу строку договору оренди землі.
До листа-повідомлення про поновлення
договору оренди землі орендар додає
проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі
його умови можуть бути змінені за
згодою сторін. У разі недосягнення
домовленості щодо орендної плати та
інших істотних умов договору переважне
право орендаря на укладення договору
оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін
розглядає надісланий орендарем
лист-повідомлення з проектом
додаткової угоди, перевіряє його на
відповідність вимогам закону, узгоджує
з орендарем (за необхідності) істотні
умови договору і, за відсутності
заперечень, приймає рішення про
поновлення договору оренди землі (щодо
земель державної та комунальної
власності), укладає з орендарем
додаткову угоду про поновлення
договору оренди землі. За наявності
заперечень орендодавця щодо
поновлення договору оренди землі
орендарю направляється
лист-повідомлення про прийняте
орендодавцем рішення.

Відмова, а також явне зволікання в
укладенні додаткової угоди до договору
оренди землі може бути оскаржено в
суді.

Переважне право наймача, який належно
виконує свої обов'язки за договором
найму, на укладення договору найму на
новий строк також передбачене ст. 777
Цивільного кодексу України.

Відповідно до змісту положень
наведених норм орендах може бути
позбавлений переважного права перед
іншими особами на укладення договору
оренди землі на новий строк (поновлення
договору оренди землі) лише у випадку
неналежного виконання своїх обов'язків
за умовами договору.

Відповідно до ст. 96 Земельного Кодексу
України землекористувачі зобов'язані,
зокрема, забезпечувати використання
землі за цільовим призначенням та за
свій рахунок приводити її у попередній
стан у разі незаконної зміни її
рельєфу, за винятком випадків
незаконної зміни рельєфу не власником
такої земельної ділянки; додержуватися
вимог законодавства про охорону
довкілля; своєчасно сплачувати
земельний податок або орендну плату; не
порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів, своєчасно надавати
відповідним органам виконавчої влади
та органам місцевого самоврядування
дані про стан і використання земель та
інших природних ресурсів у порядку,
встановленому законом; дотримуватися
правил добросусідства та обмежень,
пов'язаних з встановленням земельних
сервітутів та охоронних зон.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що відповідач не надав належних та
достатніх доказів того, що за час дії
договору оренди від 24.04.2002 року ПП
«Ландиш» як орендар допускав порушення
умов цього договору, використовував
земельну ділянку не за цільовим
призначенням, несвоєчасно здійснював
орендну плату, порушував вимоги
податкового, санітарного,
природоохоронного та іншого
законодавства.

Твердження відповідача про те, що ПП
«Ландиш» грубо порушило умови договору
оренди, а саме здійснило самочинні
будівництва торгових приміщень на
орендній ділянці, на думку колегії
суддів, є необґрунтованим та
спростовується наявними в матеріалах
справи погодженими міським головою
заявами підприємців, які здійснюють
торгівельну діяльність на території
речового ринку по вул. Карпатській в м.
Рахові, про надання дозволу на зведення
торгових споруд, а також технічною
документацією на торговий павільйон і
адмінбудинок.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного
кодексу України житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
являється самовільним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Однак, як правильно зазначив суд першої
інстанції, умови договору оренди
передбачали, що земельна ділянка
надається в оренду для розміщення
ринку та встановлення торгових рядів.

Також п. 3.2 договору, а також ст. 25 Закону
України «Про оренду землі» було
передбачене право орендаря за
письмовою згодою орендодавця зводити в
установленому законодавством порядку
жилі, виробничі, культурно-побутові та
інші будівлі і споруди та закладати
багаторічні насадження.

Рішенням Рахівської міської ради
Закарпатської області від 29.03.2005 року №
40 ПП «Ландиш» було надано дозвіл на
виготовлення виконавчого креслення на
адмінприміщення на території речового
ринку, а паспорт на забудовану земельну
ділянку був погоджений Рахівським
міським головою.

Інших обґрунтувань правомірності
відмови в продовженні ПП «Ландиш»
договору оренди спірної земельної
ділянки відповідач суду не надав.

Відповідно до положень ст. ст. 123, 124
Земельного кодексу України рішення про
відмову в наданні земельної ділянки в
користування має містити мотивовані
пояснення та посилання на відповідні
положення нормативно-правових актів,
затвердженої містобудівної
документації та документації із
землеустрою.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
ПП «Ландиш» повністю дотрималось
строків та порядку, передбачених ст. 33
Закону України «Про оренду землі» щодо
укладення договору оренди землі на
новий строк (поновлення договору
оренди землі), а саме у встановлений
цією нормою строк подало відповідну
заяву до Рахівської міської ради та
додало до не всі необхідні документи.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції про те, що причини, на
які посилається відповідач як на
підставу для відмови у продовженні
терміну дії укладеного з позивачем
договору оренди не відповідають
фактичним обставинам справи, у зв`язку
із чим не могли враховуватись під час
прийняття оскаржуваного рішення.

Також колегія суддів не бере до уваги
доводи відповідача про те, що сторони
не досягли домовленості щодо зміни
істотних умов договору, в зв'язку з чим
відповідно до ч. 4 ст. 33 Закону України
«Про оренду землі» позивач втратив
переважне право на укладення договору
оренди земельної ділянки, оскільки
відповідач не надав суду обґрунтованих
пояснень та належних доказів на їх
підтвердження які саме суттєві умови
договору відповідач пропонував
змінити, яким чином повинні
відбуватись такі зміни тощо.

Посилання відповідача на необхідність
проведення реконструкції речового
ринку, на думку колегії суддів, не може
бути підставою для відмови укладення з
позивачем договору оренди землі на
новий строк (поновлення договору
оренди землі), оскільки, як встановив
суд та підтверджується матеріалами
справи, зокрема, витягом з протоколу
засідання сесії Рахівської міської
ради Закарпатської області, ПП
«Ландиш» не заперечувало необхідності
проведення реконструкції ринку і
подало міській раді «Бізнес-план по
реконструкції речового ринку та
проектну пропозицію влаштування
речового ринку».

Враховуючи наведені вище обставини та
положення правових норм, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
у Рахівської міської ради
Закарпатської області відсутні
обґрунтовані правові підстави для
відмови позивачу у продовженні строку
дії договору оренди земельної ділянки,
а отже, рішення Рахівської міської ради
Закарпатської області від 04.05.2012 року №
355 «Про розгляд заяви ПП «Ландиш»» є
необґрунтованим та таким, що не
відповідає вимогам законодавства.

Також колегія суддів не бере до уваги
доводів апелянта про те, що справу не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства,
виходячи з наступного.

Рішенням Конституційного Суду України
від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі
№ 1-6/2010 за конституційним поданням
Вищого адміністративного суду України
щодо офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, пунктів «а», «б», «в», «г»
статті 12 Земельного кодексу України,
пункту 1 частини першої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України було надано офіційне
тлумачення зазначених норм.

В п. 1 резолютивної частини рішення
Конституційний Суд України зазначив:

- положення частини першої статті 143
Конституції України, згідно з якими
територіальні громади села, селища,
міста безпосередньо або через утворені
ними органи місцевого самоврядування
«вирішують інші питання місцевого
значення, віднесені законом до їхньої
компетенції», слід розуміти так, що при
вирішенні цих питань органи місцевого
самоврядування діють як суб'єкти
владних повноважень;

- положення пунктів «а», «б», «в», «г»
статті 12 Земельного кодексу України у
частині повноважень сільських,
селищних, міських рад відповідно до
цього кодексу вирішувати питання
розпорядження землями територіальних
громад, передачі земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності,
вилучення земельних ділянок із земель
комунальної власності треба розуміти
так, що при вирішенні таких питань ці
ради діють як суб'єкти владних
повноважень;

- положення пункту 1 частини першої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України стосовно
поширення компетенції
адміністративних судів на «спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності» слід розуміти
так, що до публічно-правових спорів, на
які поширюється юрисдикція
адміністративних судів, належать і
земельні спори фізичних чи юридичних
осіб з органом місцевого
самоврядування як суб'єктом владних
повноважень, пов'язані з оскарженням
його рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 69 Закону України «Про
Конституційний Суд України» рішення і
висновки Конституційного Суду України
рівною мірою є обов'язковими до
виконання.

Про це ж вказано і в п. 2 резолютивної
частини зазначеного рішення.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Рахівської міської
ради Закарпатської області залишити
без задоволення.

Постанову Рахівського районного суду
Закарпатської області від 31 травня 2012
року у справі № 709/1550/2012 за позовом
Приватного підприємства «Ландиш» до
Рахівської міської ради Закарпатської
області про визнання протиправним та
скасування рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
М.А. Пліш

В.В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 09.06.2014
року