Справа № К/9991/54436/11-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/54436/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівЛогвиненка А.О.
Мороз Л.Л. провівши у порядку
письмового провадження касаційний
розгляд адміністративної справи за
позовом ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення (далі -
УПСЗН) Ворошиловської районної у м.
Донецьку ради, Донецького обласного
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат про стягнення
допомоги по догляду за дитиною за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 31 травня 2011 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05 серпня 2011
року

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2010 року ОСОБА_4 у
Ворошиловському районному суді

м. Донецька пред'явила позов до УПСЗН
Ворошиловської районної у м. Донецьку
ради, Донецького обласного центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат про стягнення допомоги по
догляду за дитиною.

Вимоги обґрунтовувала тим, що вона є
матір'ю дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
утримання якої одержує державну
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

Вважає, що державна допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку їй виплачувалася не у
встановленому Законом розмірі.

Просила визнати неправомірними дії
відповідачів щодо відмови виплачувати
їй щомісячну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в розмірі не менше прожиткового
мінімуму, встановленого законом;
стягнути на її користь недоотриману
сума коштів по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

Постановою Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 31 травня 2011 року,
залишеною без зміни ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 05 серпня 2011 року, у задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями
судів попередніх інстанцій,

ОСОБА_4 подала касаційну скаргу.
Посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів та
постановити нове про задоволення її
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 є матір'ю дитини - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в
УПСЗН Ворошиловської районної у м.
Донецьку ради, має право отримувати
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

Ухвалюючи рішення у справі судами не
враховано, що правовідносини щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
регулювалися Законом України від 21
листопада 1992 року № 2811-ХII "Про допомогу
сім'ям з дітьми" (далі - Закон № 2811-ХII),
дія якого поширюється на осіб, не
застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та Законом
України від 18 січня 2001 року № 2240-III "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" (далі - Закон № 2240-III), який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб. Розмір
допомоги також визначався цими
законами.

Так судами в порушення вимог статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України належним чином не з'ясовано
обставини стосовно того, чи є позивач
застрахованою в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, чи ні, що має
значення для правильного вирішення
справи.

З огляду на те, що зазначені обставини
мають суттєве значення для визначення
правових норм, які слід застосовувати
до спірних правовідносин, а суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати обставини у
справі та давати їм оцінку, справу
необхідно направити на новий розгляд
до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду першої
інстанції слід врахувати наступне.

Статтею 46 Конституції України
громадянам гарантовано право на
соціальний захист, що включає, зокрема,
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створенням мережі державних,
комунальних, приватних закладів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

До 01 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 року № 107-VI "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України" -
правовідносини щодо виплати допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку регулювалися Законом
№ 2811-ХII, дія якого поширювалася на осіб,
не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом № 2240-III, який поширював свою дію
на застрахованих у зазначеній системі
осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, статтею 43 Закону №
2240-III було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України
від 28 грудня 2007 року № 107-VI "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" були
внесені відповідні зміни до Закону №
2811-ХII та Закону № 2240-III.

Зокрема, змінами до статті 13 Закону №
2811-ХII його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III
було виключено статті 40- 44.

Проте, Рішенням Конституційного Суду
України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008
визнано неконституційними низку
положень Закону України від 28 грудня 2007
року № 107-VI "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України",
в тому числі й пункту 25 розділу II Закону
№ 107-VI щодо виключення статей 40- 44
Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України
рішення № 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 01 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХІІ.

Відповідно до положень частини другої
статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України підставою для
скасування судових рішень судів першої
та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Суди попередніх інстанцій не виконали
вимог частини першої статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
й постановили незаконні рішення, які
підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий судовий розгляд
до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої
інстанції слід виконати вказівки суду
касаційної інстанції, більш повно
встановити обставини у справі та у
залежності від встановленого, -
вирішити спір.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 31 травня 2011 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05 серпня 2011
року скасувати, а справу за позовом
ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Ворошиловської районної у м. Донецьку
ради, Донецького обласного центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат про стягнення допомоги по
догляду за дитиною направити на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Логвиненко А.О.

Мороз Л.Л.