Справа № 810/3467/14
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 року 810/3467/14

Київський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого - судді Панченко Н.Д.,
розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Києві адміністративну
справу за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(далі - ФОП ОСОБА_1 або позивач)
звернувся до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області (далі - Васильківська ОДПІ або
відповідач) про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень від 05.03.2014 №
та № .

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що для здійснення
підприємницької діяльності, а саме
перевезення пасажирів, ним було
придбано автобус, в ціні якого було
сплачено податок на додану вартість,
який, у свою чергу, правомірно
віднесений до податкового кредиту
відповідного звітного періоду на
підставі належно оформлених
документів.

З огляду на зазначене, позивач
вважає, що під час проведення перевірки
відповідачем невірно застосовано
норми закону, а відтак, податкові
повідомлення-рішення є незаконними та
підлягають скасуванню.

Відповідач позов не визнав,
заперечення надав суду у письмовій
формі та просив суд у задоволенні
позову відмовити. В обґрунтування
заперечень вказав, що оскаржувані
рішення прийняті з урахуванням вимог
чинного законодавства, оскільки
відповідач діяв в межах повноважень,
наданих йому законами України та
підзаконними нормативно-правовими
актами.

Представники сторін у судове
засідання, призначене на 16.06.2014, не
з'явились. Водночас, матеріали справи
містять письмові клопотання сторін про
розгляд справи за відсутності їх
представників.

З огляду на положення частини
четвертої статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судом прийнято рішення про
подальший розгляд справи у порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

ОСОБА_1, місце проживання:
АДРЕСА_1зареєстрований як фізична
особа-підприємець30.01.2003. Як платник
податків узятий на облік в органах
державної податкової служби з 03.02.2003 за
№ 03685.

Позивач з 26.01.2009 зареєстрований
платником податку на додану вартість,
що підтверджується наявним у
матеріалах справи Свідоцтвом про
реєстрацію платника податку на додану
вартість № 100161983, яке видано
Васильківською ОДПІ (а.с.44).

Видами діяльності ФОП ОСОБА_1 є
роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах з
перевагою продовольчого асортименту;
діяльність таксі; діяльність
нерегулярного пасажирського
транспорту; роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах переважно
продуктами харчування, напоями та
тютюновими виробами; пасажирський
наземний транспорт міського та
приміського сполучення; інший
пасажирський наземний транспорт,
н.в.і.у.

Відповідно до ліцензії, виданої
Головною державною інспекцією на
автомобільному транспорті, ФОП ОСОБА_1
має право здійснювати внутрішні
перевезення пасажирів автобусами
(строк дії ліцензії необмежений;
початок дії з 22.07.2011).

У період з 27.01.2014 по 07.02.2014 на
підставі направлення на проведення
перевірки від 27.01.2014 № 39 посадовою
особою Васильківської ОДПІ проведено
планову документальну виїзну
перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012 по 31.12.2013.

За результатами перевірки
складений акт від 20.02.2014 № 576/1703/НОМЕР_3
(надалі - Акт перевірки), який містить
висновки, з урахуванням предмету спору,
про порушення позивачем пункту 198.3
статті 198, абзацу а) пункту 200.4 статті 200
Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем занижено
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 33659,00
грн., у тому числі за грудень 2012 року на
суму 3773,00 грн., за січень 2013 року на суму
2105,00 грн., за лютий 2013 року на суму 921,00
грн., за березень 2013 року на суму 1238,00
грн., за квітень 2013 року на суму 1330,00
грн., за травень 2013 року на суму 1808,00
грн., за червень 2013 року на суму 2063,00
грн., за липень 2013 року на суму 2118,00 грн.,
за серпень 2013 року на суму 2531,00 грн., за
вересень 2013 року на суму 3914,00 грн., за
жовтень 2013 року на суму 4129,00 грн., за
листопад 2013 року на суму 4646,00 грн., за
грудень 2013 року на суму 3083,00 грн. та
завищено залишок від'ємного значення
(р. 24 декларації) за грудень 2013 року на
суму 26258,00 грн.

Висновок податкового органу про
заниження суми податкового
зобов'язання, за його твердженням,
пов'язується із порушенням позивачем
встановленого порядку формування
податкового кредиту за операцією з
придбання у ПрАТ «Бориспільський
автозавод» автобусу.

Так, в обґрунтування прийнятих
податкових повідомлень-рішень
відповідач зазначив, що фізична
особа-підприємець не може бути
власником нерухомого або рухомого
майна, а придбання такого майна
фізичною особою-підприємцем, який
зареєстрований платником податку на
додану вартість, може здійснюватись
ним виключно як фізичною особою, а
відтак, право на податковий кредит за
операцією з придбання зазначеного
майна не виникає.

На підставі Акта перевірки,
відповідно до підпункту 54.3.2 пункту 54.3
статті 54 Податкового кодексу України,
Васильківською ОДПІ прийняті
податкові повідомлення-рішення від
05.03.2014: № (форми «Р»), згідно з яким
позивачеві збільшено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 42073,75 грн., у тому числі,
за основним платежем - 33659,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 8414,75 грн. та № (форми
«В4»), згідно з яким позивачеві зменшено
розмір від'ємного значення податку на
додану вартість на суму 26258,00 грн.

Не погоджуючись із вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач скористався своїм правом
оскаржити їх у судовому порядку,
звернувшись із даним позовом до суду.

У ході з'ясування обставин справи
і перевірки їх доказами судом
встановлено, що ФОП ОСОБА_1, на підставі
договору від 17.12.2012 № 226-Б-6-Б/12, придбав у
ПрАТ «Бориспільський автозавод»
автобус «БАЗ АО2110» за ціною 359500,00 грн., у
тому числі податок на додану вартість у
сумі 59916,67 грн.

За результатами вказаної
господарської операції ПрАТ
«Бориспільський автозавод» видано на
користь ФОП ОСОБА_1 податкову накладну
від 20.12.2012 № 152 на загальну суму 359500,00
грн., у тому числі податок на додану
вартість у сумі 59916,67 грн. (а.с.47).

Відповідно до підпунктів 1, 2
пункту 180.1 статті 180 Податкового
кодексу України, для цілей
оподаткування платником податку є:
будь-яка особа, що провадить або планує
провадити господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу;
будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку.

В силу положень статті 185
Податкового кодексу України, об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; ввезення товарів на митну
територію України; вивезення товарів
за межі митної території України;
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Згідно підпункту а пункту 198.1
статті 198 Податкового кодексу України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Таким чином, право на податковий
кредит, у тому числі і у фізичної
особи-підприємця, зареєстрованого
платником податку на додану вартість,
зокрема, по операції придбання
транспортного засобу, виникає у разі
його придбання для використання у
межах власної господарській
діяльності та за умови отримання
належним чином складеної податкової
накладної.

У ході розгляду справи судом
встановлено, що між сторонами
відсутній спір щодо правильності
математичного розрахунку суми
податкового кредиту, який виник у
позивача по операції з придбання
автобусу,придбання та використання
цього транспортного засобу у межах
власної господарській діяльності
позивача та наявності належним чином
оформлених документів первинного
бухгалтерського та податкового обліку
за цією господарською операцією.

Статус позивача та ПрАТ
«Бориспільський автозавод» як
платників податку на додану вартість
не заперечувався сторонами.

Як встановлено судом, спір між
сторонами виник лише у зв'язку із
твердженням відповідача про те, що
оскільки державна реєстрація права
власності на транспортний засіб
здійснено на ім'я громадянина України -
ОСОБА_1, а не на Фізичну
особу-підприємця ОСОБА_1, операція з
придбання автобуса здійснена не в
межах господарської діяльності, а
відтак, позивач позбавлений права на
формування податкового кредиту за нею.

Надаючи правову оцінку відносинами, що
виникли між сторонами, суд зазначає
таке.

Відповідно до Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок та
моделей, причепів, напівпричепів та
мотоколясок, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 07.09.1998
за №1388 транспортні засоби
реєструються за юридичними та
фізичними особами.

Як вбачається із змісту вказаних
Правил, проведення реєстрації
транспортного засобу за фізичною
особою-підприємцем не передбачено.
Таким чином, у свідоцтві про реєстрацію
транспортного засобу, набутого
фізичною особою, органи внутрішніх
справ мають право зазначати лише
прізвище, ім'я та по батькові власника -
без позначок про його статус
підприємця.

А відтак, Правилами не передбачена
можливість державної реєстрації
транспортних засобів за фізичною
собою-підприємцем, навіть якщо
придбання транспортного засобу було
здійснено у межах господарської
діяльності такої особи.

В силу положень частин першої та
другої статті 325 Цивільного кодексу
України, суб'єктами права приватної
власності є фізичні та юридичні особи.
Фізичні та юридичні особи можуть бути
власниками будь-якого майна, за
винятком окремих видів майна, які
відповідно до закону не можуть їм
належати.

Відповідно до частини першої
статті 52 Цивільного кодексу України,
фізична особа - підприємець відповідає
за зобов'язаннями пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном, крім майна, на яке згідно із
законом не може бути звернено
стягнення. Аналогічна норма міститься
і у частині другій статті 128
Господарського кодексу України,
відповідно до якої
громадянин-підприємець відповідає за
своїми зобов'язаннями усім своїм
майном, на яке відповідно до закону
може бути звернено стягнення.

З огляду на зазначене та беручи до
уваги те, що позивач є власником
автобусу «БАЗ АО2110», використовує його
у власній підприємницькій діяльності,
в оподаткованих операціях,
відповідачем не встановлено
відсутності документального
підтвердження такого використання,
позивач, на підставі належно
оформлених документів, має право на
включення до податкового кредиту суми
податку на додану вартість, сплаченої у
складі вартості придбаного
транспортного засобу, суд дійшов
висновку, що позивачем правомірно
віднесено до податкового кредиту суму
податку на додану вартість по операції
з придбання автобусу.

Аналогічна правова позиція
викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
26.04.2012 по справі № К-57423/09-С.

Відповідно до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На виконання цих вимог
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не надав суду жодних
доказів, які спростовували б
твердження позивача, а відтак, не довів
правомірності своїх рішень.

Водночас, докази подані позивачем,
підтверджують обставини, на які він
посилається в обґрунтування позовних
вимог та не були спростовані доводами
відповідача.

З огляду на зазначене, беручи до
уваги докази наявні у матеріалах
справи у їх сукупності, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та вважає їх такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Жодних заяв з приводу
відшкодування судових витрат
позивачем суду не заявлено, у зв'язку з
цим судові витрати розподілу не
підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 86, 94,
122, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 05.03.2014 № та № .

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Панченко Н.Д.

Постанову виготовлено у повному обсязі
та підписано 25.06.2014