Справа № К/9991/75054/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/75054/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Херсонського міського центру
зайнятості на постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 17 травня 2011 року у справі за позовом
Херсонського міського центру
зайнятості до приватного підприємства
"Баклановський" про стягнення штрафу,

в с т а н
о в и л а :

У липні 2009 року позивач звернувся
до суду із зазначеним позовом до
відповідача. Просив стягнути штраф у
сумі 6245 грн. 00 коп.

Постановою Херсонського
окружного адміністративного суду від
19 липня 2010 року позов
задоволено. Стягнуто з приватного
підприємства «Баклановський» на
користь Херсонського міського центру
зайнятості штраф у сумі 6245 грн. 55 коп.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від
17 травня 2011 року скасовано
постанову суду першої інстанції та
відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказане судове
рішення та залишити в силі постанову
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що 25 травня 2009
року ОСОБА_4 звернувся за допомогою в
працевлаштуванні до Херсонського
міського центру зайнятості, оскільки 1
грудня 2008 року його було звільнено з
приватного підприємства
«Баклановський» згідно п. 1 ст. 40 КЗпП
України, у зв"язку із скороченням
штатів, про що свідчить запис в
трудовій книжці.

Приватне підприємство
«Баклановський» всупереч вимогам п. 5
ст. 20 Закону України «Про зайнятість
населення» та Наказу Міністерства
праці та соціальної політики України
від 19 грудня 2005 року № 420 не повідомив
центр зайнятості не пізніше як за два
місяці про заплановане та фактичне
звільнення працівника ОСОБА_4 у зв"язку
із скороченням штатів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
правомірним є визначення позивачем
штрафної санкції у розмірі 6245 грн. 00
коп. виходячи з розміру середньої
заробітної плати ОСОБА_4, згідно
наданої останнім довідки про заробітну
плату за червень-листопад 2008 року та
розміру мінімальної заробітної плати,
яка була встановлена в Україні в грудні
2007 року і з червня по листопад 2008 року.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову суд апеляційної інстанції
виходив з того, що штраф, встановлений
ст. 20 Закону України «Про зайнятість
населення» за своєю природою є
адміністративно-господарською
санкцією, тому встановлений ст. 250 ГК
України строк пропущено.

Частиною 1 пункту 5 статті 20 Закону
України "Про зайнятість населення" від 1
березня 1991 року № 803-XII (далі - Закон №
803-ХІІ), який був чинний на час розгляду
судами справи, встановлено, що при
вивільненні працівників у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці, у тому числі ліквідацією,
реорганізацією або перепрофілюванням
підприємств, установ, організацій,
скороченням чисельності або штату
працівників підприємства, установи,
організації, незалежно від форм
власності, повідомляють про це не
пізніш як за два місяці у письмовій
формі державну службу зайнятості,
вказуючи підстави і строки
вивільнення, найменування професій,
спеціальностей, кваліфікації, розмір
оплати праці, а в десятиденний строк
після вивільнення - списки фактично
вивільнених працівників. У разі
неподання або порушення строків
подання цих даних стягується штраф у
розмірі річної заробітної плати за
кожного вивільненого працівника.

Виходячи з аналізу статей 2, 3, 7, 218, 238
Господарського кодексу (далі - ГК)
України, суд апеляційної інстанції
дійшов правильного висновку, що
встановлений статтею 20 Закону № 803-ХІІ
штраф за своєю правовою природою є
адміністративно-господарською
санкцією, оскільки він встановлений
законом, застосовується уповноваженим
державним органом до суб'єктів
господарювання, за порушення ними
правил здійснення господарської
діяльності, встановленими
законодавчими актами.

Адміністративно-господарський штраф є
одним із видів
адміністративно-господарської
санкції, передбаченої статтею 239 ГК
України.

Згідно пункту 6 статті 20 Закону № 803-ХІІ
порядок стягнення та розміри штрафів
за невиконання вимог цієї статті з
підприємств, установ і організацій
встановлюється законодавством
України.

Відповідно до Положення про інспекцію
по контролю за додержанням
законодавства про зайнятість
населення (далі - Положення),
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 24 червня 1991 року
№ 47, встановлено право інспекції по
контролю за додержанням законодавства
про зайнятість населення (далі -
інспекція) здійснювати контроль за
виконанням законодавства про
зайнятість населення підприємствами,
установами та організаціями усіх форм
власності, фермерами та іншими
роботодавцями.

Згідно із пунктами "б", "г" пункту 8
Положення інспекція вправі давати
власнику (керівнику) підприємства,
установи та організації або
уповноваженому ним органу та іншим
роботодавцям у разі виявлення порушень
законодавства про зайнятість
населення приписи про їх усунення.
Приписи підлягають обов'язковому
виконанню з повідомленням у місячний
строк інспекції про вжиті заходи;
застосовувати економічні санкції до
підприємств, установ і організацій
усіх форм власності, за порушення
законодавства про зайнятість
населення, передбачені статтями 5 і 20
Закону України "Про зайнятість
населення" і за недодержання вимог
статей 8 і 18 зазначеного Закону.

Відповідно до статті 250 ГК України
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Статтею 250 ГК України встановлено
строки застосування
адміністративно-господарських
санкцій, а не порядок їх застосування.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції обґрунтовано скасував
постанову суду першої інстанції та
дійшов вірного висновку, що строк
застосування
адміністративно-господарської санкції
позивачем пропущено, а позов
пред'явлено лише у липні 2009 року, тобто
після спливу річного строку з дня
порушення приватним підприємством
"Баклановський" встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення -без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Доводи касаційної скарги про порушення
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та спростовуються висновками
суду апеляційної інстанції,
викладеними у судовому рішенні.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Херсонського
міського центру зайнятості залишити
без задоволення, а постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 17 травня 2011 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк