Справа № 2а-2239/10/1970
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року
Справа №
30963/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський
А.М.,

судді
Матковська З.М.,

при секретарі судового засідання:
Коцур В.К.

за участю представників сторін:

відповідача - Кобрин Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
15.07.2010 року у справі № 2а-2239/10/1970 за
позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 до Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції про
скасування податкових повідомлень -
рішень, -

В С Т А Н
О В И В :

21.06.2010 року позивач звернувся в суд із
адміністративним позовом до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції про визнання
нечинними і скасування податкових
повідомлень рішень №/0/12459 від
26.02.2010 року та №/1/21125 від 26.03.2010
року про сплату податку на додану
вартість в сумі 83254,00 грн., а також
штрафних (фінансових) санкцій в сумі
45627,00 грн.

Позовні вимоги мотивував тим, що він як
суб'єкт підприємницької діяльності,
перебуває на спрощеній системі
оподаткування. В період з 01.10.2006 року по
30.09.2009 року діяльність здійснювалася за
спрощеною системою оподаткування
відповідно до Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 28.06.1999 року.
Відповідно до статті 1 Указу спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності запроваджується для
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тисяч
гривень. Виручкою від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг)
вважається сума, фактично отримана
суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або (та) в касу
за здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 15.07.2010 року
у задоволенні позовних вимог Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції про визнання
нечинним та скасування податкових
рішень відмовлено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції позивач подав
апеляційну скаргу. Вважає, що судом
першої інстанції неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, внаслідок чого висновки суду не
відповідають обставинам справи, крім
того, судом порушено норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання, а тому оскаржувана постанова
підлягає скасуванню, виходячи з
наступного:

а) відповідно до ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. Суд
вирішує справи на підставі Конституції
та законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

б) згідно п. 6 Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» суб'єкт, який сплачує
єдиний податок, не є платником податку
на додану вартість, крім випадку, коли
юридична особа обрала спосіб
оподаткування доходів за єдиним
податком за ставкою 6 відсотків.

в) суд, досліджуючи обставини справи не
оцінив належним чином дії працівників
Тернопільської ОДПІ, які зазначали у
акті в якості порушення факт не
реєстрації позивача платником ПДВ
після перевищення виручки останнього
межі у 300000 грн., чим порушили норми
Закону України «Про податок на додану
вартість», а також проігнорували
вищевказані норми Конституції України
та у України «Про державну податкову
службу в Україні», а також: всупереч ст.
9 КАС чи не застосовував акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідач в судовому засіданні
заперечив проти доводів апеляційної
скарги, посилаючись на те, що
оскаржувана постанова винесена з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, просив відмовити
в її задоволенні.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних міркувань.

Судом І-ї інстанції встановленою, що
працівниками державної податкової
інспекції відповідно до
плану-графіку проведення планових
виїзних перевірок суб'єктів
господарювання, проведена планова
виїзна документальна перевірка
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.10.2006 року по 30.09.2009 року. Результати
перевірки оформлено актом від 13 лютого
2010 року №1047/17-427/НОМЕР_1. Перевіркою
встановлено, що фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 порушено пп,2.3.1 п.2.3
ст.2, пп.3.1.1 п.3.1 ст.3, пп.7.3.1 п.7.3 ст.7, п.9.3,
п.9.4 ст. 9 Закону України «Про податок на
додану вартість» № 168/97 від 03.04.1997 року,
внаслідок чого занижено податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 83254,00 грн. на підставі
даного акту перевірки були прийняті
податкові повідомлення-рішення
№/0/12459 від 26.02.2010 року та
№/1/21125 від 26.03.2010 року по
донарахуванню податку на додану
вартість на суму 83254,00 грн. та штрафних
(фінансових) санкцій на суму 45627.00 грн., а
разом на суму 128 881.00 грн. Приватний
підприємець ОСОБА_2 за останніх 12
календарних місяців за період з 01.10.06 р.
по 30.09.07 р. одержав виручки 421 843.00 грн.
від реалізації товарів ( робіт, послуг).

Також встановлено, що за період з
01.07.08р. по 31.12.08 р. позивач ОСОБА_2
отримав виручку в сумі 421 843.00 грн. в тому
числі 83254.00 грн. податку на додану
вартість, а тому відповідно до п.п.2.3.1
п.2.3. ст 2, п.п.3.1.1. п.3.1 ст.3, п.п. 7.3.1 п.7.3 ст.7,
п.9.3, п.9.4 ст.9 Закону України «Про
податок на додану вартість
»зобов'язаний був отриману суму в
розмірі 83254.00 грн. податку на додану
вартість перерахувати до державного
бюджету.

Відповідно до пп.2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону
України «Про податок на додану
вартість особа підлягає обов'язковій
реєстрації як платник податку у разі
коли загальна сума від здійснення
операцій з поставки товарів (послуг), у
тому числі з використанням локальної
або глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300 000 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

Абзацом другим пункту 9.4 статті 9 Закону
України «Про податок на додану
вартість» передбачено, що якщо обсяг
оподаткованих операцій особи протягом
звітного податкового періоду
перевищує суму, визначену пп. 2.3.1 п. 2.3.
ст. 2 цього Закону, не більше ніж у два
рази, така особа зобов'язана надіслати
податковому органу заяву про
реєстрацію протягом двадцяти
календарних днів, наступних за звітним
податковим періодом.

Разом з тим, пунктом 9.3 ст.9 Закону
України «Про податок на додану
вартість» передбачено що «Особи, які
підпадають під визначення п.2.3. ст.
цього Закону, зобов'язані
зареєструватися як платники податку у
податковому органі за їх
місцезнаходженням (місце проживання).
Форма заяви про реєстрацію
визначається у порядку, визначеному
центральним податковим органом. Дані з
реєстру платників податку підлягають
оприлюдненню в порядку визначеному
центральним податковим органом» .

Колегія суддів дійшла висновку, що
апелянт ОСОБА_2 порушив вимоги
податкового законодавства, що привело
до заниження податкового зобов'язання
на суму 83254.00 грн. по податку на додану
вартість, тому цілком правомірно
Тернопільською об'єднаною державною
податковою інспекцією були винесені
податкові повідомлення-рішення
№/0/12459 від 26.02.2010 року та
№/1/21125 від 26.03.2010 року, а тому в
апеляційні скаргу слід відхилити.

З огляду на викладене, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

У Х В А Л И
В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 15.07.2010 року
у справі № 2а-2239/10/1970 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
Довга О.І.

Судді
Ліщинський А.М.

Матковська З.М.