Справа № 826/7898/14
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2014 року № 826/7898/14
О 13 годині 55 хвилин в приміщенні
Окружного адміністративного суду
міста Києва за адресою у м. Києві по вул.
Великій Васильківській, 81-а,
Окружний адміністративний суд міста
головуючого Бояринцевої М.А., суддів:
Головань О.В., Соколової О.А.
при секретарі судового засідання
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу
до Державної виконавчої служби України
про визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про
визнання протиправними дії Державної
виконавчої служби України у зв'язку з
невиконанням вимог статті 19 Закону
України "Про звернення громадян" щодо
об'єктивного і всебічного розгляду
звернення та не надання відповіді по
суті та про зобов'язання Державну
виконавчу службу України розглянути
об'єктивно і всебічно заяву ОСОБА_1 від
25 березня 2014 року та повідомити його
про результати перевірки заяви та суть
В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на закони України
"Про звернення громадян", "Про виконавче
провадження", Положення про Державну
виконавчу службу, затверджене Указом
Президента України від 6 квітня 2011 року
№ 385, та зазначає, що Державною
виконавчою службою України в порушення
вимог чинного законодавства не
розглянуто об'єктивно і всебічного
його звернення від 25 березня 2014 року та
не надана відповідь по суті
поставлених у зверненні питаннях.
Представник відповідача заперечила по
суті заявлених позовних вимог з огляду
на положення Закону України "Про
звернення громадян" та зазначила, що
Державною виконавчою службою України в
межах своїх повноважень розглянуто
звернення ОСОБА_1 та та
надана обгрунтована відповідь по суті
поставлених питаннях листом від 5
травня 2014 року № Б-5485/3.3; Б-5496/3.3.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.
ОСОБА_1 звернувся до Міністерства
юстиції України із заявою від 25 березня
2014 року, в якій просив провести
перевірку дій працівників Державної
виконавчої служби України: старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві Проц В.С., начальника
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві ОСОБА_4, директора Департаменту
контролю за виконанням рішень,
розгляду звернень громадян та
юридичних осіб Державної виконавчої
служби України Соломко О.В., заступника
Голови Державної виконавчої служби
України ОСОБА_2, заступника Голови
Державної виконавчої служби України
ОСОБА_3 на предмет корупційних порушень
при здійсненні зведеного виконавчого
провадження № 33309876 та проведенні
контролю і перевірок за дотриманням
вимог закону при його здійсненні.
У своєму зверненні ОСОБА_1 зазначив про
те, що державними виконавцями відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві відкриті виконавчі
провадження по примусовому виконанні
рішень судів щодо стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гриф Девелопмент
Інвестмент" коштів у сумі 3 473 444,49
грн. та вказано, що працівниками
Державної виконавчої служби
здійснювалась протиправна
бездіяльність в частині умисного не
накладення арештів на кошти боржника, а
саме на кошти, які знаходились та
постійно поступали на рахунок
боржника, відкритому 7 березня 2012 року в
Публічному акціонерному товаристві
"АКБ Банк", внаслідок чого боржник
здійснював рух коштів по вказаному
рахунку, що призвело до невиконання
рішення суду на його користь. У своїй
заяві ОСОБА_1 зазначає, що він
неодноразово звертався із скаргами на
дії державних виконавців відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві та Державної
виконавчої служби України, проте
посадовими особами, які розглядали
його звернення та матеріали
виконавчого провадження (начальник
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві ОСОБА_4, директор Департаменту
контролю за виконанням рішень,
розгляду звернень громадян та
юридичних осіб Державної виконавчої
служби України Соломко О.В., заступник
Голови Державної виконавчої служби
України ОСОБА_2, заступник Голови
Державної виконавчої служби України
ОСОБА_3) умисне не побачили порушення
вимог Закону України "Про виконавче
провадження" щодо умисного не
накладення арештів на кошти боржника,
які знаходились та постійно поступали
на рахунок боржника, відкритий 7
березня 2012 року в Публічному
акціонерному товаристві "АКБ Банк" в
межах загальної суми боргу 3 475 297,49 грн.

Міністерством юстиції України
звернення ОСОБА_1 на підставі частини
третьої статті 7 Закону України "Про
звернення громадян" 08 квітня 2014 року
направлено за належністю для розгляду
Державній виконавчій службі України.

За результатами розгляду звернення
ОСОБА_1 Державна виконавча служба
України листом від 5 травня 2014 року №
Б-5485/3.3; Б-5496/3.3 повідомила про те, що
згідно інформації управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві, на
виконанні у відділі державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у м. Києві
перебуває зведене виконавче
провадження (4 виконавчих документи)
про стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гриф Девелопмент
Інвестмент" коштів у сумі 3 473 444,49 грн. на
користь фізичних та юридичних осіб, до
складу якого з 30 липня 2012 року входить
наказ Господарського суду міста Києва
від 26 липня 2012 року № 13/478 про стягнення
з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гриф Девелопмент
Інвестмент" на користь ОСОБА_1 коштів у
сумі 183 478,45 грн. Ухвалою Господарського
суду міста Києва від 2 серпня 2012 року
порушено провадження у справі про
банкрутство Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гриф Девелопмент
Інвестмент", в зв'язку з чим 17 вересня 2012
року державним виконавцем, керуючись
вимогами пункту 8 статті 37 Закону
України "Про виконавче провадження",
винесено постанову про зупинення
виконавчого провадження. Тобто,
примусові заходи про стягнення коштів
у сумі 183 478,45 грн. відповідно до вимог
Закону України "Про виконавче
провадження" вживались вже після
порушення провадження у справі про
банкрутство, і виконавче провадження
підлягало обов'язковому зупиненню.
Державною податковою інспекцією у
Голосіївському районі м. Києва листом
від 6 липня 2012 року № 19418-409 повідомлено,
що боржником відкрито чотири рахунки в
банківських установах в зв'язку з чим
на них накладено арешт. В листі
зазначено, що державним виконавцем
Проц В.С. були зроблені запити до
державної податкової інспекції з метою
виявлення рахунків боржника 28 лютого
2012 року та 28 травня 2012 року, інформація
про відкриті рахунки надійшла до
відділу 10 липня 2012 року, після чого 26
липня 2012 року була винесена постанова
про арешт коштів боржника на суму 3 288
819,04 грн. Крім того, державним
виконавцем Лопатецькою Ю.В., у якої
перебувало на виконанні виконавче
провадження, 15 червня 2012 року та 7 липня
2012 року виносились постанови про
накладення арешту на кошти боржника та
зазначено, що з 7 серпня 2012 року по 16
вересня 2012 року державними виконавцями
не виносились постанови про арешт
коштів боржника у межах загальної суми
боргу в розмірі 3 472 297,49 грн. та 183
478,45 грн.

В листі також вказано про те, що за
дорученням Державної виконавчої
служби України, начальником управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві,
відповідно до вимог статей 83-86 Закону
України "Про виконавче провадження",
проведено перевірку матеріалів
зверденого виконавчого провадження
про стягнення коштів з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Гриф
Девелопмент Інвестмент" на користь
фізичних та юридичних осіб та за
результатами перевірки винесено
постанову від 4 березня 2013 року, якою
дії головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві визнано такими, що
вчинені з дотриманням вимог Закону
України "Про виконавче провадження". У
листі зазначено, що постановою
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 30 жовтня 2013 року у
справі № 826/10205/13-а за позовом ОСОБА_1 про
визнання дій протиправними та
скасування постанови про перевірку
матеріалів зведеного виконавчого
провадження у задоволенні позову
відмовлено.

Додатково Державна виконавча служба
України повідомила ОСОБА_1 про те, що
перший заступник Голови Державної
виконавчої служби України ОСОБА_2,
заступник Голови Державної виконавчої
служби України ОСОБА_3, начальник
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві ОСОБА_4 звільнені із займаних
посад.

Закон України від 02.10.1996 № 393/96-ВР
"Про звернення громадян" (в редакції,
яка діяла на час виникнення спірних
правовідносин, далі - Закон № 393/96-ВР)
регулює питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
Конституцією України права вносити в
органи державної влади, об'єднання
громадян відповідно до їх статуту
пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів. Закон
забезпечує громадянам України
можливості для участі в управлінні
державними і громадськими справами,
для впливу на поліпшення роботи
органів державної влади і місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, для відстоювання своїх прав
і законних інтересів та відновлення їх
у разі порушення.

Відповідно до частини першої
статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни
України мають право звернутися до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Статтею 18 Закону № 393/96-ВР
встановлено, що громадянин, який
звернувся із заявою чи скаргою до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, засобів
масової інформації, посадових осіб, має
право одержати письмову відповідь про
результати розгляду заяви чи скарги.

У відповідності до статті 19
Закону № 393/96-ВР органи державної влади
і місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності,
об'єднання громадян, засоби масової
інформації, їх керівники та інші
посадові особи в межах своїх
повноважень зобов'язані:

- об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про
обмеження доступу громадянина до
відповідної інформації при розгляді
заяви чи скарги скласти про це
мотивовану постанову;

- на прохання громадянина
запрошувати його на засідання
відповідного органу, що розглядає його
заяву чи скаргу;

- відміняти або змінювати
оскаржувані рішення у випадках,
передбачених законодавством України,
якщо вони не відповідають закону або
іншим нормативним актам, невідкладно
вживати заходів до припинення
неправомірних дій, виявляти, усувати
причини та умови, які сприяли
порушенням;

- забезпечувати поновлення
порушених прав, реальне виконання
прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою
рішень;

- письмово повідомляти
громадянина про результати перевірки
заяви чи скарги і суть прийнятого
рішення;

- вживати заходів щодо
відшкодування у встановленому законом
порядку матеріальних збитків, якщо їх
було завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги
необгрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної
передачі розгляду заяв чи скарг іншим
органам;

- особисто організовувати та
перевіряти стан розгляду заяв чи скарг
громадян, вживати заходів до усунення
причин, що їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

Статтею 20 Закону № 393/96-ВР встановлено,
що звернення розглядаються і
вирішуються у термін не більше одного
місяця від дня їх надходження, а ті, які
не потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або його
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що
повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів.

Як встановлено під час розгляду справи,
Державною виконавчою службою України
розглянуто заяву ОСОБА_1 від 25 березня
2014 року та надана відповідь по суті
поставлених питаннях листом від 5
травня 2014 року № Б-5485/3.3; Б-5496/3.3.

Разом з тим з аналізу звернення
позивача та наданої йому відповіді
Державною виконавчою службою України
суд приходить до висновку, що
відповідачем розглянуто заяву ОСОБА_1
від 25 березня 2014 року об'єктивно та
всебічно та надано відповідь по суті
питань, поставлених позивачем.

Крім того, як вбачається з матеріалів
провадження щодо розгляду заяви
позивача, доповідною запискою
Директора Департаменту контролю за
виконанням рішень, розгляду звернень
громадян та юридичних осіб Голові
Державної виконавчої служби України
запропоновано передати звернення
ОСОБА_1 для подальшого розгляду
уповноваженому з питань запобігання
корупції Державної виконавчої служби
України.

Як зазначив представник відповідача
матеріали передані уповноваженому.

Відповідно до частини другої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

В розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України захист прав,
свобод та інтересів осіб завжди є
наступним, тобто передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Отже, право на судовий захист має лише
та особа, яка є суб'єктом (носієм)
порушених прав, свобод чи інтересів.
Тож для того, щоб особі було надано
судовий захист, суд встановлює, чи
особа дійсно має порушене право,
свободу чи інтерес, і це право, свобода
чи інтерес порушені відповідачем.

З урахуванням наведеного та з огляду на
те, що Державною виконавчою службою
України розглянуто звернення позивача
від 25 березня 2014 року та надана йому
обґрунтована відповідь по суті
поставлених питань, суд приходить до
висновку про відсутність порушеного
права позивача у сфері
публічно-правових відносин.

При цьому, суд не надає оцінку
обставинам щодо дотримання посадовими
особами органів державної виконавчої
служби вимог чинного законодавства
щодо здійснення виконавчого
провадження та щодо контролю за
виконавчим провадженням, оскільки
вказані обставини не є предметом
розгляду даної адміністративної
справи.

За таких обставин суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог, тому позов визнається
таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Державної виконавчої служби України
про визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленим статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий
М.А.Бояринцева

Судді
О.В. Головань

О.А. Соколова

Повний текст постанови складений 27
червня 2014 року