Справа № 2а-543/12/706
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
Справа №
9104/80067/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Костіва М.В.,

суддів
Шавеля Р.М., Довгої О.І.

розглянувши в письмовому провадженні в
м. Львові апеляційну скаргу відділу
Державної виконавчої служби
Міжгірського РУЮ у Закарпатській
області на постанову Міжгірського
районного суду від 02.04.2012р. у справі
№2-543/12/706 за позовом ОСОБА_1 до відділу
Державної виконавчої служби
Міжгірського РУЮ у Закарпатській
області про визнання неправомірною
бездіяльності,-

встановив:

Постановою Міжгірського
районного суду від 02.04.2012р. у справі
№2-543/12/706 за позовом ОСОБА_1 до відділу
ДВС Міжгірського РУЮ у Закарпатській
області про визнання неправомірною
бездіяльності позов було задоволено
частково, визнано неправомірними дії і
бездіяльність державного виконавця
ВДВС Міжгірського РУЮ по примусовому
виконанню рішення Міжгірського
районного суду за виконавчим листом №
2-а-2005/2011 р., виданим Міжгірським
районним судом Закарпатської області
від 26.05.2011 р. із закінченням виконавчого
провадження у зв'язку з повним
фактичним виконанням рішення суду і
винесенням постанови про це 16.09.2011 р..
Виконавчий лист № 2-а-2005/2011 р., виданий
Міжгірським районним судом 26.05.2011 року,
за яким зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області нарахувати та виплатити
ОСОБА_1 підвищення пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
на підставі положень ст. 6 закону
України «Про соціальний захист
дітей війни» з врахуванням ст. 28
закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», закону України «Про
статус гірських населених пунктів
в Україні» та виплачених раніше
сум за період з 06.11.2010 р. по 26.05.2011
р. включно та надалі до припинення
права на таке, - надіслати у ВДВС
Міжгірського РУЮ для невідкладного
вчинення дій по примусовому виконанню
у відповідності до вимог закону.
Рішення в цій частині підлягає
негайному виконанню. В решті позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник
просить постанову скасувати та
відмовити у позові. Апеляційна скарга
мотивована винесенням постанови
державного виконавця на підставі
отриманої від боржника інформації про
виконання виконавчого документа,
скасування постанови державного
виконавця 22.03.2012 р. за наслідками
перевірки його постанови, проведеної
21.03.2012 р. із винесенням відповідної
постанови начальником ВДВС Відтак, був
відсутній предмет спору.

Розглянувши матеріали справи і
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення, суд встановив наступне.

Як правильно встановив суд першої
інстанції, 26.05.2011 року Між гірський
районний суд у справі № 2-а-2005/2011 р.
виніс рішення, яким зобов'язав
управління Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області нарахувати та виплатити
позивачці підвищення до пенсії в
розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком на підставі положень ст. 6
закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з
врахуванням ст. 28 закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», закону
України «Про статус гірських
населених пунктів в Україні» та
виплачених раніше сум за період з
06.11.2010 р. по 26.05.2011 р. включно і
надалі до припинення права на таке.
Постанову суду допущено до негайного
виконання в повному обсязі. У червні
2011 року позивачка виконавчий лист
надіслала до ППВР ВДВС ГУЮ в
Закарпатській області для
примусового виконання. Цей орган
виконавчої служби виконавчий лист
надіслав для примусового
виконання у ВДВС Міжгірського РУЮ
(відповідачу), державний виконавець
якого 28.08.2011 р. відкрив виконавче
провадження.

23.01.2012 року позивачка поскаржилась
письмово начальнику управління
ДВС в Закарпатській області з
приводу невиконання судового
рішення і 27.02.2012 року поштою одержала
відповідь на це звернення, з якого
дізналась, що боржник (УПФ України в
Міжгірському районі) 07.09.2011 року
повідомив письмово державного
виконавця, що визначені в рішенні
суду платежі нараховані і
виплачені, а тому ним 16.09.2011 р.
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження. Оскільки
позивачка не одержувала присуджених
коштів, вона звернулась письмово
до боржника, який повідомив, що за
вказаним виконавчим листом
проведено тільки нарахування
платежів, а виплати не проведено у
зв'язку з відсутністю коштів.

При цьому, в судових засіданнях
відповідач та третя особа визнали, що
Платежі визначені в рішенні суду,
яке виконувалось відповідачем
нараховані позивачці відповідно в
сумах 1398, 14 грн. за період з 06.11.2010 р.
по 26.02.2011 р. і з 27.05.2011 р. 22.07.2011
р. 402 грн. 78 коп. Однак зазначені
суми не виплачено, оскільки з
державного бюджету не виділено
коштів, а Державний виконавець виніс
постанову про закінчення
виконавчого провадження на підставі
письмового повідомлення
боржника про те, що платежі, зазначені
у рішенні суду, за яким видано
виконавчий лист, нараховані і
виплачені стягувачці.

Відтак, суд першої інстанції дійшов
підставного висновку про невиконання
судового рішення у повному обсязі та
безпідставне закінчення виконавчого
провадження.

Посилання скаржника на скасування
постанови державного виконавця 22.03.2012
р. за наслідками перевірки його
постанови, проведеної 21.03.2012 р. із
винесенням відповідної постанови
начальником ВДВС, не заслуговує на
увагу враховуючи, що такі докази не
подавались суду першої інстанції на
дату винесення оскаржуваної постанови,
однак, твердження скаржника про це були
прийняті судом до уваги та визнано
протиправними дії скаржника по
винесенню такої постанови, що не
рівноцінно скасуванню самої постанови.
Крім того, позивач заявляла 7 позовних
вимог, а відтак посилання на
відсутність предмету спору є
безпідставним.

Ст. 6, 4 закону «Про виконавче
провадження», передбачено, що
судове рішення, яке набрало законної
сили і підлягає примусовому
виконанню слід виконати фактично,
повно в порядку, визначеному законом
з дотриманням гарантій прав фізичної
і юридичної осіб. Відповідач цих
вимог закону не дотримав.

В частині решти вимог суд першої
інстанції підставно відмовив у позові
за недоведеністю.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відтак, оскаржувана постанова
відповідає закону та матеріалам
справи.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст. 195,
197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу відділу
Державної виконавчої служби
Міжгірського РУЮ у Закарпатській
області залишити без задоволення, а
постанову Міжгірського районного суду
від 02.04.2012р. у справі №2-543/12/706 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно
після проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20-ти днів після набрання нею
законної сили, а уразі складення такої
в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України,
протягом того ж строку з часу складення
в повному обсязі.

Головуючий:
М.В. Костів

Судді:
Р.М. Шавель

О.І. Довга