Справа № 826/5730/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 червня 2014 року № 826/5730/14
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Гарник К.Ю.
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про визнання протиправним
та скасування податкового
Фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі ГУ Міндоходів у місті Києві
(далі по тексту - відповідач) в якому
просить суд: визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення від 28 листопада 2013 року №
.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що згідно розписки від
18 серпня 2010 року останнім
від замовника отамані кошти у розмірі
200 000 тис. дол. США для будівництва його
будинку, відтак, готівкові гроші,
отримані позивачем під звіт на
виконання умов договору, не є виручкою
останнього.

Заперечення відповідача співпадають
із висновками акту перевірки від 11
жовтня 2013 року № 1874/26-58-17-01-17-.

Керуючись приписами частини 6
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, надавши
можливість присутнім учасникам
судового розгляду у повній мірі
реалізувати свої процесуальні права,
та враховуючи відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд
завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.

На підставі наказу № 460 від 02 вересня 2013
року, повідомлення від 02 вересня 2013
року № 102/З/26-58-17-01-11 відповідно до
підпункту 75.1.2. пункту 75.1. статті 75,
підпунктів 78.1.1., 78.1.4. пункту 78.1. статті 78
Податкового кодексу України проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку суб'єкта господарювання -
фізичної особи ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 січня 2010
року по 31 грудня 2010 року, за результатом
якої складено акт перевірки від 11
жовтня 2013 року № 1874/26-58-17-01-17-.

Як висновок проведеної перевірки
встановлено порушення пункту 19.1.
статті 19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб».

Податковим повідомленням - рішенням
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
місті Києві від 28 листопада 2013 року
№ позивачу збільшено
податок з доходів фізичних осіб на суму
177775,31 грн.

Судом встановлено, що у серпні 2010 року
на підставі досягнутої між позивачем
та громадянином ОСОБА_3 усної
домовленості, позивачем розпочато
будівництво житлового будинку для
вказаного громадянина за його
дорученням, за його кошти та на
належній йому ж земельній ділянці, яка
розташована у АДРЕСА_1.

Факт виконання робіт за дорученням
Замовника та за його кошти
підтверджується розпискою від 18 серпня
2010 року та листом самого гр. ОСОБА_3 на
адресу позивача від 18 квітня 2013 року, в
якому з-поміж іншого, сам ОСОБА_3 вказує,
що він передає позивачу кошти для
будівництва його будинку загальною
площею 242 м.кв.

Як вбачається з акту перевірки ДПІ
визначила розмір доходу позивача, як
фізичної особи-підприємця, за
відповідний період у розмірі 1 578 000 грн.
00 коп. на підставі розписки від 18 серпня
2010 року, яку позивачем видано гр. ОСОБА_3
про отримання від нього 200 000 тис.
доларів США для будівництва його
будинку, на його земельній ділянці та
за його кошти.

Також, зазначено, що згідно заяви
народного депутата ОСОБА_3, останній
дійсно передав позивача кошти у
розмірі 200 000 тис. дол. США для
будівництва будинку.

Позивач стверджує, що будівництво
цього приватного будинку
здійснювалось господарським способом.
Згідно даних технічного паспорту
інвентаризаційна вартість його
становить 1 062 984 грн. 00 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначає, що у власному обліку як
виручку (дохід) від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) він
як повірений, одержані кошти не
відображав, у книзі обліку доходів та
витрат, до складу винагороди за
договорами доручення ці кошти не
включались та у звітності ці кошти
також не відображались.

Указом Президента України від 03 липня
1998 року № 727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності для суб'єктів малого
підприємництва запроваджено
зазначеним Указом, пункт перший статті
1 якого надає фізичним особам право
перебувати на такій системі
оподаткування за умови, якщо вони
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. грн.

Згідно пункту 4 статті цього Указу
виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

У разі порушення вимог, установлених
статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу). Суб'єкти
малого підприємництва несуть
відповідальність за правильність
обчислення, своєчасність подання
розрахунків та сплати сум єдиного
податку згідно із законодавством
України (стаття 5 Указу).

Відповідно до пункту 1.2. Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
(у редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) дохід - сума
будь-яких коштів, вартість
матеріального і нематеріального майна,
інших активів, що мають вартість, у тому
числі цінних паперів або деривативів,
одержаних платником податку у
власність або нарахованих на його
користь, чи набутих незаконним шляхом у
випадках, визначених підпунктом 4.2.16
пункту 4.2 статті 4 цього Закону,
протягом відповідного звітного
податкового періоду з різних джерел як
на території України, так і за її
межами.

З метою оподаткування до доходів
платника податку також включаються:

звичайна вартість майна, яке
передається платником податку за
довіреністю іншій особі, якщо умови
такої довіреності передбачають право
такої іншої особи продати таке майно
або відчужити його в інший спосіб, крім
такої передачі між членами подружжя у
межах спільної часткової або спільної
сумісної власності.

Якщо повірений повертає кошти,
отримані внаслідок такого продажу
(відчуження) довірителю у майбутньому,
то:

сума таких коштів не включається до
складу загального місячного або
річного оподатковуваного доходу
повіреного;

позитивна різниця між сумою таких
коштів та звичайною вартістю майна,
переданого за довіреністю, включається
до складу загального оподатковуваного
доходу довірителя відповідного
звітного податкового періоду;

сума коштів або вартість майна, у тому
числі цінних паперів, які надходять у
власність юридичної особи, якщо згідно
з довіреністю, наданою такою юридичною
особою або її засновниками платнику
податку, будь-які активні (видаткові)
операції з такими коштами або майном
здійснюються виключно за рішенням
такого платника податку чи за його
передорученням (окремою довіреністю) -
третьою особою.

Відповідно до пункту 19.1. статті 19
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (у редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) платники податку
зобов'язані: вести облік доходів і
витрат у обсягах, достатніх для
визначення суми загального річного
оподатковуваного доходу, у разі коли
такий платник податку зобов'язаний цим
Законом подавати декларацію або має
право на таке подання з метою
повернення надміру сплачених податків,
у тому числі при застосуванні права на
податковий кредит; отримувати та
зберігати протягом строку давності,
встановленого законом, документи
первинного обліку, на підставі яких
формується податковий кредит платника
податку; подавати декларацію за
встановленою формою у визначені строки
у випадках, коли згідно з нормами цього
Закону таке подання є обов'язковим; на
вимогу податкового органу та у межах
його компетенції, визначеної
законодавством, пред'являти документи
і відомості, пов'язані з виникненням
доходу або права на отримання
податкового кредиту, обчисленням і
сплатою податку, та підтверджувати
необхідними документами достовірність
відомостей, зазначених у декларації з
цього податку; надавати особам, які
згідно з цим Законом визначені
відповідальними за утримання
(нарахування) та сплату податку до
бюджету, документи на підтвердження
прав платника податку, який отримує
такі доходи, на застосування
соціальних податкових пільг; у порядку,
визначеному законом, допускати
службових осіб податкового органу на
територію або до приміщень, що
використовуються платником цього
податку для одержання доходів від
здійснення підприємницької
діяльності; у разі зміни отримання
податкової соціальної пільги
здійснювати заходи, передбачені цим
Законом; своєчасно сплачувати
узгоджені суми податкових зобов'язань,
а також суми штрафних (фінансових)
санкцій, нарахованих податковим
органом, та пеню, за винятком сум, що
оскаржуються в адміністративному або
судовому порядку.

Верховний Суд України, у постанові від
13 червня 2013 року, дійшов висновку, що
готівкові гроші, отримані фізичною
особою - підприємцем під звіт на
виконання умов договору, не є виручкою
останнього від реалізації продукції у
розумінні положень Указу № 727/98.

Таким чином, суд зазначає, що в даному
випадку обсяг виручки позивача, що є
платником єдиного податку, повинен
складається лише із сум винагороди у
період, що перевірявся.

Враховуючи, що у власному обліку як
виручку (дохід) від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг)
позивач як повірений, одержані кошти не
відображав, у книзі обліку доходів та
витрат, до складу винагороди за
договорами доручення ці кошти не
включались та у звітності ці кошти
також не відображались, а отримані
кошти у розмірі 200 000 тис. дол. США для
будівництва житлового будинку, та не є
виручкою позивача, на думку суду
податкове повідомлення - рішення від 28
листопада 2013 року № про
донарахування податку з доходів
фізичних осіб на суму 177775,31 грн. є
необґрунтованим та підлягає
скасуванню.

Згідно з частин 1 та 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно із частиною першою статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
Окружний адміністративний суд міста
Києва, з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, виходячи з аналізу положень
чинного законодавства та доказів,
наявних у матеріалах справи, вважає
адміністративний позов Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 таким, що підлягає
задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1
задовольнити.

2. Скасувати податкове повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі ГУ
Міндоходів у місті Києві від 28
листопада 2013 року № .

3. Судові витрати в сумі 355,56 грн.
присудити на користь Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 за рахунок
Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник