Справа № 823/1124/14
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
справа №
823/1124/14

15 год. 20 хв.
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

секретар судового засідання -
Литвинчук В.М.,

за участю представників:

позивача - Дудника О.В., Хайбулаєвої Н.С.,

відповідача - Павленко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Агровіт" до
Уманської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агровіт" подало
позов, в якому, з урахуванням уточнення
позовних вимог, просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення форми "Р" від
14.11.2013 № , форми "В4" від 14.11.2013 №
, прийняті Уманською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Черкаській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що висновок податкового
органу про формування податкового
кредиту без підтверджуючих податкових
накладних за вересень 2012 року на суму
11480 грн. є помилковим, оскільки
позивачем самостійно виправлено
завищення податкового кредиту у
вказаній сумі, про що свідчить поданий
уточнюючий розрахунок по декларації з
ПДВ за жовтень 2012 року, а помилка в
індивідуальному номері ДП "Агрофірма
"Іскра" не призвела до завищення
податкового кредиту в указаному
періоді.

Позивач також не згодний з висновками
податкового органу щодо включення до
складу податкового кредиту за квітень
2011 року суми податку на додану вартість
в розмірі 243921 грн., сформованої
відповідно до податкової накладної,
оформленої з порушенням вимог
Податкового кодексу України, оскільки
дійсно до перевірки було надано
податкову накладну № 51 від 31.03.2011, в
якій невірно вказано договір
фінансового лізингу, однак вказана
податкова накладна на вимогу покупця
була в тому ж звітному періоді замінена
на оформлену належним чином, про що
було повідомлено осіб, які здійснювали
перевірку. Зазначений факт
відображений в запереченнях до акту
перевірки, проте при їх розгляді до
уваги взятий не був.

Позивач також зазначає про помилковий
висновок податкового органу щодо не
встановлення факту реального
здійснення господарських операцій з
отримання шроту від ТОВ "Зернопром
"Дніпро" та дизельного палива від ТОВ
"Парма ЛТД", оскільки дизельне паливо та
шрот фактично отримані, що
підтверджується оформленими належним
чином первинними документами
бухгалтерського обліку, та використані
у власній господарській діяльності, а
саме: дизельне паливо - для заправки
сільськогосподарської техніки, шрот -
для відгодівлі ВРХ.

Крім того, позивач вважає, що ним не
порушено вимог пункту 209.2 статті 209
Податкового кодексу України, оскільки
в січні 2012 року на спеціальний рахунок
було перераховано на 540709 грн. 03 коп.
більше, ніж фактично мало бути
перераховано, всі кошти використано за
цільовим призначенням, крім 250956 грн.,
які сплачені СТОВ "Добробут" за
отриману кукурудзу, яка видана
пайовикам в рахунок орендної плати за
землю. У вказаному випадку нецільового
використання коштів немає.

Позивач зазначає про самостійне
виправлення помилок в скороченій
декларації шляхом подання
відповідного уточнюючого розрахунку з
нарахуванням суми штрафних санкцій в
передбаченому Податковим кодексом
України порядку, а тому висновок
податкового органу щодо не нарахування
штрафних санкцій не відповідає
дійсності.

Представники позивача в судовому
засіданні адміністративний позов
підтримали в повному обсязі та просили
його задовольнити.

В письмових запереченнях на
адміністративний позов відповідач
просив в його задоволенні відмовити
повністю, зазначивши при цьому, що
актом перевірки № 446/23-05-22/34334001 від
30.10.2013 встановлено: формування
позивачем податкового кредиту без
підтверджуючих податкових накладних
за вересень 2012 року на суму 11480 грн.;
включення до складу податкового
кредиту за квітень 2011 року суми податку
на додану вартість в розмірі 243921 грн.,
сформованої відповідно до податкової
накладної, оформленої з порушенням
вимог Податкового кодексу України; не
встановлення факту реального
здійснення господарських операцій з
отримання шроту від ТОВ "Зернопром
"Дніпро" та дизельного палива від ТОВ
"Парма ЛТД"; встановлення факту
нецільового використання коштів
спеціального рахунку
сільськогосподарського підприємства
на суму 279491 грн.; не нарахування та
несплату штрафних санкцій у зв'язку з
поданням уточнюючого розрахунку
декларації з податку на додану
вартість.

В судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечив з
підстав, викладених в письмових
запереченнях на адміністративний
позов.

Заслухавши пояснення представників
сторін, повно, всебічно, об'єктивно
дослідивши надані у справі докази,
надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов
до такого висновку.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агровіт", як суб'єкт
господарювання - юридична особа,
ідентифікаційний код 34334001,
зареєстроване 17.07.2006 та є, зокрема,
платником податку на прибуток та
податку на додану вартість.

На підставі наказів Уманської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Черкаській
області № 155 від 02.09.2013 року та № 246 від
09.10.2013 року проведено документальну
планову виїзну перевірку товариства з
обмеженою відповідальністю "Агровіт" з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2010 року по 30.06.2013 року.

За результатами проведеної перевірки
складений акт № 446/23-05-22/34334001 від 30.10.2013,
в якому встановлені порушення:

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.2, п. 198.3, п. 196.6. ст. 198
Податкового кодексу України, п. 2.4, 2.16
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", в
результаті чого занижений податок на
додану вартість за квітень 2011 року на
суму 234921., за листопад 2012 рік на суму 308429
грн., за грудень 2012 року на суму 12248 грн.,
за січень 2013 року на суму 950 грн.,
завищення від'ємного значення різниці
між податковим зобов'язанням та
податковим кредитом за вересень 2010
року на суму 1800 грн., за лютий 2013 року на
суму 17230 грн., за березень 2013 рік на 14031
грн.;

- п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу
України, Постанови КМУ від 12.01.2011р. №11
"Про затвердження Порядку акумулювання
сільськогосподарськими
підприємствами сум податку на додану
вартість на спеціальних рахунках,
відкритих у банках", встановлені факти
нецільового використання коштів зі
спеціального рахунку №7701 у сумі
279491 грн.;

- п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу
України, при поданні уточнюючих
розрахунків від 07.06.2011р. № на суму
збільшення податкового зобов'язання у
розмірі 413122 грн., від 02.03.2012р. № на
суму 32500 грн., від 24.05.2012р. № на суму
92430 грн., від 08.05.2012 № на суму 170666
грн., декларації (загальної) за грудень
2012р. на суму 176268 грн., ТОВ "Агровіт"
самостійно не нараховані штрафні
санкції у розмірі 3%;

14 листопада 2013 року на підставі
зазначеного акту Уманської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області винесені податкові
повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість в розмірі 1030569 грн., в тому
числі за основним платежем - 556548 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 474021
грн.;

- № про зменшення від'ємного
значення суми податку на додану
вартість в розмірі 31261 грн.

В результаті процедури
адміністративного оскарження вказані
податкові повідомлення-рішення
залишені без змін, а скарги позивача -
без задоволення.

Вирішуючи спір щодо висновку
податкового органу про не встановлення
факту реального здійснення
господарських операцій з отримання
позивачем шроту від ТОВ "Зернопром
"Дніпро" та дизельного палива від ТОВ
"Парма ЛТД", суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 цієї статті передбачено, що
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
вказаного Кодексу податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподаткованих операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного періоду, а
також від того, чи здійснював платник
податку оподатковувані операції
протягом такого звітного податкового
періоду.

Абзацом першим пункту 198.6. статті 198
Податкового кодексу України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно пункту 201.4 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.

Пункт 201.8 вказаної статті передбачає,
що право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до першого абзацу пункту
201.10 статті 201 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Зі змісту статті 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" випливає, що
первинний документ - це будь-який
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення. Законодавством не
визначений вичерпний перелік
документів, які можуть вважатися
первинними, відтак такими, що
підтверджують проведення
господарської операції і на підставі
яких формується звітність. Відсутність
деяких реквізитів в одному з первинних
документів не робить автоматично
господарську операцію такою, що не
відбулася.

Частинами 1, 2 ст. 9 вказаного Закону
встановлені вимоги до первинного
документу та визначена сфера
застосування первинного документу.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як свідчать матеріали справи, 22.11.2012 за
№ 2211-2 між ТОВ "Зернопром "Дніпро" та
позивачем укладений договір поставки,
за умовами якого останній зобов'язався
прийняти і оплатити шрот соняшника.

На виконання умов договору ТОВ
"Зернопром "Дніпро" поставило, а позивач
прийняв у власність відповідний товар,
підтвердженням чого є оформлені
належним чином видаткові накладні,
виписані в грудні 2012 року, березні та
квітні 2013 року, дані книги обліку
виписаних довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей, а
також товарно-транспортні накладні про
перевезення шроту соняшникового.
Розрахунок за отриманий товар
здійснений в безготівковій формі
шляхом перерахування коштів на рахунок
постачальника. На кожну поставку
товару позивач отримав оформлену
належним чином податкову накладну, яка
підтверджує право позивача на
віднесення сум податку на додану
вартість за вказаними операціями до
складу податкового кредиту
відповідного періоду.

20.09.2012 за № 200912-01 між ТОВ "Парма ЛТД" та
позивачем укладений договір поставки
товару, за умовами якого позивач
зобов'язався прийняти і оплатити
дизельне паливо.

На виконання умов договору ТОВ "Парма
ЛТД" поставило, а позивач прийняв у
власність відповідний товар,
підтвердженням чого є оформлені
належним чином видаткові накладні,
виписані у вересні та жовтні 2012 року,
дані книги обліку виписаних
довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей, а
також товарно-транспортні накладні про
перевезення дизельного палива.
Розрахунок за отриманий товар
здійснений в безготівковій формі
шляхом перерахування коштів на рахунок
постачальника. На кожну поставку
товару позивач отримав оформлену
належним чином податкову накладну, яка
підтверджує право позивача на
віднесення сум податку на додану
вартість за вказаними операціями до
складу податкового кредиту
відповідного періоду.

Отримані позивачем шрот соняшника та
дизельне паливо використані ним у
власній господарській діяльності,
підтвердженням чого є звіти по складу
матеріально відповідальної особи про
видачу товарно-матеріальних цінностей.

Суд зазначає, що на момент виконання
вказаних вище господарських операцій
ТОВ "Зернопром "Дніпро" та ТОВ "Парма
ЛТД" з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України не
були виключені, а також були
зареєстровані у встановленому порядку
платниками податків.

Щодо відповідальності позивача за
можливі протиправні дії його
контрагентів, то відповідно до ст. 47
Податкового кодексу України
відповідальність за неподання,
порушення порядку заповнення
документів податкової звітності,
порушення строків їх подання
контролюючим органом, недостовірність
інформації, наведеної у зазначених
документах несуть юридичні особи,
постійні представництва нерезидентів,
які відповідно до Податкового кодексу
України визначені платниками податків,
а також їх посадові особи. Платник
податку несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податків і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Крім того, висновок відповідача про не
встановлення факту реального
здійснення господарських операцій з
отримання позивачем шроту соняшника та
дизельного палива також базується на
актах, відповідно, від 31.07.2013 № 186/223/38113725
про неможливість проведення
зустрічної звірки "Зернопром "Дніпро"
та від 25.04.2013 № 123/23/37298925 про результати
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Парма ЛТД".

З цього приводу суд зазначає, що
викладені у вказаних актах обставини
не є підставою вважати правочини між
позивачем та вищевказаними особами
такими, що не відбулися, та не
спростовують реальності виконання
господарських операцій між останніми,
оскільки при дослідженні факту
здійснення господарської операції
оцінюватися повинні, перш за все,
відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку. Фактично ж висновок про не
підтвердження господарської операції
зроблений без дослідження первинних
документів ТОВ "Зернопром "Дніпро" та
ТОВ "Парма ЛТД".

Вирішуючи спір щодо висновку
податкового органу про формування
позивачем податкового кредиту без
підтверджуючих податкових накладних
за вересень 2012 року на суму 11480 грн., суд
враховує таке.

В акті перевірки № 446/23-05-22/34334001 від
30.10.2013 посадові особи відповідача
дійшли висновку про те, що на порушення
вимог п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України ТОВ "Агровіт" безпідставно
сформовано податковий кредит без
підтверджуючих податкових накладних
на суму 11480 грн. по ДП "Агрофірма "Іскра",
а саме: у податковій декларації за
вересень 2012 року до податкового
кредиту включено по ДП "Агрофірма
"Іскра" сума ПДВ у розмірі 12191 грн. 67 коп.,
у декларації за жовтень 2012 року
включена сума ПДВ по податкових
накладних за вересень 2012 року по ДП
"Агрофірма "Іскра" у розмірі 22960 грн.
Всього ПДВ за вересень 2012 року по
вказаному постачальнику складає 35151
грн. 57 коп.

Перевіркою встановлені наступні
податкові накладні, які виписані ДП
"Агрофірма "Іскра" у вересні 2012 року на
суму 23671 грн. 67 коп.: № 22/2 від 30.09.2012 на
суму 12191 грн. 67 коп. та № 47/2 від 30.09.2012 на
суму 11480 грн., у зв'язку з чим формування
податкового кредиту на суму 11480
відбулося без підтверджуючих
податкових накладних.

Разом з тим, позивачем на підставі
пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу
України самостійно виправлено
завищення податкового кредиту в сумі
11480 грн., про що свідчить поданий
уточнюючий розрахунок до декларації з
ПДВ за жовтень 2012 року, у зв'язку з чим
суд погоджується з посиланням позивача
на помилковий висновок податкового
органу щодо формування податкового
кредиту без підтверджуючих податкових
накладних.

Вирішуючи спір щодо висновку
податкового органу про включення до
складу податкового кредиту за квітень
2011 року суми податку на додану вартість
в розмірі 243921 грн., сформованої
відповідно до податкової накладної,
оформленої з порушенням вимог
Податкового кодексу України, суд
виходить з такого.

Під час перевірки правильності
включення податкової накладної № 51 від
31.03.2011 згідно договору фінансового
лізингу № 66-L від 08.02.2011 на постачання
сівалки Great Plains 24 рядкова механічна МОД.
YP 2425-2470-16 від ТОВ "ОТП Лізінг" в реєстрі
отриманих та виданих податкових
накладних перевіряючими порушень не
виявлено.

На запит Уманської ОДПІ від 08.10.2013 №
2752/22-021 було помилково надано копію
податкової накладної від 31.03.2011 за № 51,
яка виписна ТОВ "ОТП Лізінг" на
постачання сівалки Great Plains 24 рядкова
механічна МОД. YP 2425-2470-16 Сер. №GP-A1070Q на
суму 1409523 грн. 25 коп., у тому числі ПДВ -
234920 грн. 54 коп., де невірно вказана дата
складання договору, яка була на вимогу
покупця замінена в тому ж звітному
періоді, яка підшита до реєстру
податкових накладних.

Крім того, під час проведення перевірки
посадовими особами відповідача
надісланий запит до ТОВ "ОТП Лізінг",
який і підтвердив факт отримання
згідно договору фінансового лізингу №
66-L від 08.02.2011 сівалки Great Plains 24 рядкова
механічна МОД. YP 2425-2470-16, та
правильність складання податкової
накладної № 51 від 31.03.2011.

Вказаний факт відображений позивачем в
запереченнях на акт перевірки, однак
залишився поза увагою при їх розгляді,
у зв'язку з чим, суд вважає помилковим
висновок відповідача про формування
позивачем податкового кредиту на
підставі податкової накладної,
оформленої з порушенням вимог
Податкового кодексу України.

Щодо висновку податкового органу про
не нарахування та несплату позивачем
штрафних санкцій у зв'язку з поданням
уточнюючого розрахунку декларації з
податку на додану вартість, суд
зазначає наступне.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50
Податкового кодексу України у разі
якщо у майбутніх податкових періодах (з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу)
платник податків самостійно (у тому
числі за результатами електронної
перевірки) виявляє помилки, що
містяться у раніше поданій ним
податковій декларації (крім обмежень,
визначених цією статтею), він
зобов'язаний надіслати уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати
такий розрахунок, якщо відповідні
уточнені показники зазначаються ним у
складі податкової декларації за
будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі помилки були
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявлені.

Платник податків, який самостійно (у
тому числі за результатами електронної
перевірки) виявляє факт заниження
податкового зобов'язання минулих
податкових періодів, зобов'язаний, за
винятком випадків, установлених
пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати
уточнюючий розрахунок і сплатити суму
недоплати та штраф у розмірі трьох
відсотків від такої суми до подання
такого уточнюючого розрахунку; б) або
відобразити суму недоплати у складі
декларації з цього податку, що
подається за податковий період,
наступний за періодом, у якому виявлено
факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку.

Матеріалами справи підтверджено факт
подання позивачем 05.06.2012 уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок, в рядку 26 якого зазначена сума
штрафних санкцій в розмірі 38362 грн. Факт
сплати штрафних санкцій
підтверджується актом звірки
розрахунків платника податків з
бюджетом від 31.12.2012.

Таким чином висновок щодо не
нарахування та несплати позивачем
штрафних санкцій у зв'язку з поданням
уточнюючого розрахунку є помилковим.

Вирішуючи спір щодо висновку
податкового органу про встановлення
факту нецільового використання коштів
спеціального рахунку
сільськогосподарського підприємства
на суму 279491 грн., суд виходить з
наступного.

Відповідно до пункту 209.2 статті 209
Податкового кодексу України згідно із
спеціальним режимом оподаткування
сума податку на додану вартість,
нарахована сільськогосподарським
підприємством на вартість поставлених
ним сільськогосподарських
товарів/послуг, не підлягає сплаті до
бюджету та повністю залишається в
розпорядженні такого
сільськогосподарського підприємства
для відшкодування суми податку,
сплаченої (нарахованої) постачальнику
на вартість виробничих факторів, за
рахунок яких сформовано податковий
кредит, а за наявності залишку такої
суми податку - для інших виробничих
цілей. Зазначені суми податку на додану
вартість акумулюються
сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальних
рахунках, відкритих в установах банків
та/або в органах, які здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів у порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Підпункт 209.15.1 пункту 209.15 статті 15
Податкового кодексу України
передбачає, що виробничі фактори, за
рахунок яких сформовано податковий
кредит: а) товари/послуги, які
придбаваються сільськогосподарським
підприємством для їх використання у
виробництві сільськогосподарської
продукції, а також основні фонди, які
придбаваються (споруджуються) з метою
їх використання у виробництві
сільськогосподарської продукції; б)
послуги, супутні постачанню
сільськогосподарського товару, який
вирощується, відгодовується,
виловлюється або збирається
(заготовлюється) безпосередньо
платником податку.

Відповідно до підпункту 209.15.2 пункту
209.15 вказаної статті діяльність у сфері
сільського господарства: а)
виробництво продукції рослинництва, а
саме рослинних культур, а також
вирощування фруктів та овочів, квітів
та декоративних рослин (у відкритих або
закритих ґрунтах), грибів, насіння,
прянощів, саджанців та водоростей, а
також їх обробка, переробка та/або
консервація; б) виробництво продукції
тваринництва, а саме свійських
сільськогосподарських тварин,
птахівництва, кролівництва,
бджільництва, а також розведення
шовкопрядів, змій та інших плазунів або
слимаків та інших наземних ссавців,
безхребетних та комах, а також їх
обробка, переробка та/або консервація;
в) надання послуг іншим
сільгосптоваровиробникам (юридичним
особам) та/або фізичним особам з
використанням сільськогосподарської
техніки, крім надання її у фінансову
оренду (лізинг).

Постановою Кабінету Міністрів України
від 12 січня 2011 року № 11 затверджений
Порядок акумулювання
сільськогосподарськими
підприємствами сум податку на додану
вартість на спеціальних рахунках,
відкритих у банках та/або органах, які
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
згідно пункту 4 якого сума податку на
додану вартість, що акумулюється на
спеціальному рахунку, не підлягає
вилученню до державного бюджету і
використовується
сільськогосподарським підприємством
відповідно до пункту 209.2 статті 209
Кодексу, а починаючи з 1 січня 2018 р.
перераховується на поточний рахунок
сільськогосподарського підприємства.
У разі нецільового використання суми
податку на додану вартість
сільськогосподарське підприємство
несе відповідальність відповідно до
законодавства.

При цьому ні Кодексом, ні Порядком не
обмежено використання сум податку на
додану вартість, що акумульовані на
спеціальному рахунку
сільськогосподарського
товаровиробника, виключно на оплату
податку на додану вартість, що
нарахований постачальником на
вартість поставлених ним
товарів/послуг.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем за січень і лютий 2012 року
фактично було перераховано на його
спеціальний рахунок суми податку на
додану вартість в більшому розмірі, ніж
фактично мало бути перераховано згідно
поданих декларацій. Всі кошти, які були
задекларовані в деклараціях, були
використані виключно за цільовим
призначенням, а різниця була
використана для оплати орендної плати
за земельні ділянки та для оплати
придбаної кукурудзи з подальшою її
видачею пайовикам в рахунок орендної
плати. Зазначені обставини суд не
вважає нецільовим використанням суми
податку на додану вартість, у зв'язку з
чим вважає, що податковий орган дійшов
помилкового висновку щодо вказаного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення; в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За вказаних обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку, що
викладені в позовній заяві доводи
позивача є обґрунтованими, а
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення слід визнати
протиправними та скасувати повністю.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
11, 14, 70, 71, 94, 159 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Уманської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області від 14.11.2013 № про
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на додану вартість в розмірі
1030569 грн., в тому числі за основним
платежем - 556548 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 474021 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Уманської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області від 14.11.2013 № про
зменшення від'ємного значення суми
податку на додану вартість в розмірі
31261 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Агровіт" (20351,
Черкаська область, Уманський район,
смт. Бабанка, вул. Леніна, 1,
ідентифікаційний код 34334001) судові
витрати зі сплати судового збору в
розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім)
грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга може бути подана до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.О.
Гаврилюк

Постанова складена в повному обсязі
23.06.2014.