Справа № 308/5276/14а
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
Справа №
876/5424/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Іщук Л.П.,

суддів
Дяковича В.П., Онишкевича
Т.В.,

за участю секретаря судового засідання
Мартинишина Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 06 травня 2014 року у справі за
позовом Чопського прикордонного
загону Західного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України до ОСОБА_1 про примусове
видворення,

встановив :

Чопський прикордонний загін Західного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України звернувся
в суд з адміністративним позовом, в
якому просив примусово видворити за
межі території України громадянина
Бангладешу ОСОБА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.04.2014
року на підставі Угоди між Україною та
Європейським Співтовариством про
реадмісію осіб відповідач був
переданий на територію України за
незаконний перетин Державного кордону.
У відповідача відсутні документи, що
посвідчують особу, кошти для виїзду з
території України, родичі на території
України, можливості працевлаштування
на території України відповідач не має,
проте має намір потрапити в країни
західної Європи з метою
працевлаштування для забезпечення
свого проживання; бажання повернутися
до країни походження не має.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 06.05.2014 року позов
задоволено, ухвалено примусово
видворити громадянина Бангладешу
ОСОБА_1, постанова звернута до
негайного виконання.

Не погодившись із зазначеною
постановою, відповідач через свого
представника подав апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову та прийняти нову
про відмову в задоволенні
адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що судом першої інстанції при
постановленні оскаржуваної постанови
не враховано вимог ч.5 ст. 30 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства», в якій
вказано, що примусовому видворенню
іноземця чи особи без громадянства
передують прийняття рішення
відповідним компетентним органом про
видворення за межі України та ухилення
від виїзду після прийняття рішення про
видворення або наявність
обґрунтованих підстав вважати, що такі
особи будуть ухилятися від виїзду.
Оскільки ця процедура була порушена і
до відповідача було застосовано
адміністративне стягнення у вигляді
арешту, він не міг добровільно покинути
територію України.

В судове засідання особи, які беруть
участь у справі не з'явились.

Позивач у поданому суду письмовому
запереченні просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позов Чопського
прикордонного загону Західного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідач в порядку реадмісії був
переданий в Україну після його
затримання у зв'язку з незаконним
перетином державного кордону України,
до компетентного органу держави - члена
ЄС та України з приводу отримання
статусу біженця або додаткового
захисту в Україні не звертався. Крім
того, ОСОБА_1 визнав факт незаконного
перетину кордону України, у нього
відсутні документи, необхідні для
перетину державного кордону України,
тому підлягає примусовому видворенню.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи,
відповідач був 15.04.2014 року затриманий в
складі групи осіб за незаконний
перетин державного кордону України із
України в Словацьку Республіку
прикордонним нарядом «Прикордонний
патруль» відділу прикордонної служби
«Стужиця» спільно з прикордонною
поліцією Словацької Республіки в ході
проведення спільного патрулювання на
Словачині і на підставі ст. 3 Угоди між
Україною та Європейським
Співтовариством про реадмісію осіб
переданий на територію України у
встановленому угодою порядку.

Із протоколу особистого огляду та
вилучення речей і документів та
пояснень відповідача вбачається, що
він є громадянином Бангладешу ОСОБА_1;
на момент затримання документи, які
посвідчують його особу, відсутні; в
Україні перебуває нелегально; слідував
до Європейського союзу з Російської
Федерації через територію України для
працевлаштування; на своїй Батьківщині
за ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства,
політичними переконаннями не
переслідувався, статусу біженця не
просив .

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства» центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, органи охорони державного
кордону (стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України) або органи Служби
безпеки України можуть лише на
підставі винесеної за їх позовом
постанови адміністративного суду
примусово видворити з України іноземця
та особу без громадянства, якщо вони не
виконали в установлений строк без
поважних причин рішення про примусове
повернення або якщо є обґрунтовані
підстави вважати, що іноземець або
особа без громадянства ухилятимуться
від виконання такого рішення, крім
випадків затримання іноземця або особи
без громадянства за незаконне
перетинання державного кордону
України поза пунктами пропуску через
державний кордон України та їх
передачі прикордонним органам
суміжної держави.

Колегія суддів апеляційного суду не
приймає до уваги покликання апелянта
на ту обставину, що обов'язковою умовою
для примусового видворення іноземця чи
особи без громадянства є попереднє
прийняття компетентним органом
рішення про примусове видворення
іноземця за межі України, оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства» згадана підстава не
поширюється на випадки затримання
іноземця або особи без громадянства за
незаконне перетинання державного
кордону України поза пунктами пропуску
через державний кордон України та їх
передачі прикордонними органами
суміжної держави в порядку реадмісії.

Оскільки відповідач був переданий на
територію України у порядку,
встановленому Угодою між Україною та
Європейським співтовариством про
реадмісію осіб, то умова про попереднє
прийняття компетентним органом
рішення про примусове видворення
іноземця чи особи без громадянства за
межі України не є обов'язковою для
примусового видворення відповідача.

Таким чином, на переконання
апеляційного суду, доводи апелянта не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не дають правових підстав
для скасування оскаржуваного судового
рішення.

З огляду на викладене, апеляційний суд
вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та дав їм належну
правову оцінку, а відтак апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 06 травня 2014 року у справі №
308/5276/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складення її в повному обсязі.

Головуючий
Л.П. Іщук

Судді
В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич