Справа № 184/1824/14-а
Суддя: Томаш В. І.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 184/1824/14-а
Номер провадження 2-а/184/26/14
П О С Т А Н О В А

26.06.2014м.
ОрджонікідзеОрджонікідзевський
міський суд Дніпропетровської області
в складі:

головуючого - судді
Томаш В.І.,

при секретарі -
Попівніч І.Ю.,

розглянувши у м. Орджонікідзе справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного Фонду України в
м. Орджонікідзе «про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити півні дії», -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з даним
позовом у якому просить суд визнати
неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в м.
Орджонікідзе Дніпропетровської
області стосовно відмови включити суми

Позивачка в судове засідання не
з'явилась, але надала до суду заяву у
якій просить розглянути справу за її
відсутності.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, але надав до суду
письмову заяву про розгляд справи в
його відсутність, проти задоволення
позову не заперечував.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідив матеріали справи та
оцінив їх в сукупності, прийшов до
висновку, що заявлені позовні вимоги
обґрунтовані, знайшли своє
підтвердження в ході розгляду справи
та підлягають задоволенню за наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з 29.01.1999 року по теперішній
час працює на посаді начальника
управління Пенсійного фонду України в
м.Орджонікідзе Дніпропетровської
області (копія наказу про призначення
на посаду № 08-О від 28.01.1999 року
додається). 03.02.2014 року позивач
звернулася до управління Пенсійного
фонду України в м.Орджонікідзе
Дніпропетровської області із заявою
про призначення пенсії державного
службовця. В зазначеній заяві, позивач
звернулася з проханням врахувати при
призначенні пенсії по державній службі
довідки про розмір матеріальної
допомоги на оздоровлення та вирішення
соціально-побутових питань та
індексації, яка нараховувалась
щомісячно.

За результатами розгляду заяви про
призначення пенсії державного
службовця, управлінням Пенсійного
фонду України в м.Орджонікідзе
Дніпропетровської області, в особі
заступника начальника управління,
позивачу надано відповідь за вих. №
1154/06/34 від 24.02.2014 року, якою відмовлено в
включенні сум індексації заробітної
плати, матеріальної допомоги на
оздоровлення та матеріальної допомоги
на вирішення соціально-побутових
питань в заробітну плату для
призначення пенсії відповідно до
Закону України "Про державну службу", що
викликано тим, що матеріальна допомога
на оздоровлення, матеріальна допомога
в зв'язку із скрутним становищем та
індексація грошових доходів населення
не належать до "інших надбавок", а тому
підстав для їх врахування в заробітну
плату для визначення розміру пенсії
відповідно до Закону України "Про
державну службу" немає. Така позиція
управління Пенсійного фонду України в
м.Орджонікідзе Дніпропетровської
області не відповідає приписам
Конституції України та нормам
законодавства.

Суд вважає дії управління Пенсійного
фонду України в м.Орджонікідзе
Дніпропетровської області щодо
відмови врахувати при призначенні
пенсії по державній службі довідки про
розмір матеріальної допомоги на
оздоровлення та вирішення
соціально-побутових питань та
індексації, яка нараховувалась
щомісячно -неправомірними.

У частині першій статті 8 Конституції
України встановлено, що в Україні
визнається і діє принцип верховенства
права. Одним із елементів верховенства
права є принцип пропорційності, який у
сфері соціального захисту означає,
зокрема, що заходи, передбачені в
нормативно-правових, актах, повинні
спрямовуватися на досягнення
легітимної мети та мають бути
співмірними з цією метою. Статтею 19
Конституції України зазначено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України. Україна є
демократична, соціальна, правова
держава; права і свободи людини та їх
гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави; в
Україні визнається і діє принцип
верховенства права; громадяни мають
право на соціальний захисту. Складовою
конституційного права на соціальний
захист є право на пенсійне
забезпечення. Відповідно до пункту 6
частини першої статті 92 Конституції
України основи соціального захисту,
форми і види пенсійного забезпечення
визначаються виключно законами
України. Пенсійні правовідносини
певних категорій осіб, у тому числі тих,
які мають статус державного службовця,
регулюються додатково також
спеціальними законами або окремими
положеннями вказаних законів.

Згідно статті І Закону України "Про
державну службу" № 3723-ХІІ державна
служба в Україні - це професійна
діяльність осіб, які займають посади в
державних органах та їх апараті щодо
практичного виконання завдань і
функцій держави та одержують заробітну
плату за рахунок державних коштів. Ці
особи є державними службовцями і мають
відповідні службові повноваження.
Чинне законодавство як загальне, так і
спеціальне відносить до складу
заробітної плати також "інші виплати".
При цьому слід врахувати, що надбавки,
запроваджені нормативно-правовими
актами, матеріальна допомога,
індексація належать до додаткових
видів грошового забезпечення й
приймаються в розрахунок при
нарахуванні пенсії лише особам, які
отримували такі надбавки під час
перебування на державній службі та
були звільнені зі служби після їх
запровадження.

Більше того, згідно зі статтею 1
Конвенції Міжнародної організації
праці "Про захист заробітної плати" № 95,
ратифікованої Україною ЗО червня 1961
року, термін "заробітна плата" означає,
незалежно від назви й методу
обчислення, будь-яку винагороду або
заробіток, які можуть бути обчислені в
грошах, і встановлені угодою або
національним законодавством, що їх
роботодавець повинен заплатити
працівникові за працю, яку виконано чи
має бути виконано, або за послуги, котрі
надано чи має бути надано. Аналізуючи
положення законодавства,
Конституційний Суд України в своєму
рішенні № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року,
виходить з того, що поняття "заробітна
плата" і "оплата праці", які використано
у законах, що регулюють трудові
правовідносини, є рівнозначними.

Наведений зміст поняття заробітної
плати узгоджується з одним із
принципів здійснення трудових
правовідносин - відплатність праці,
який дістав відображення у пункті 4
частини І Європейської соціальної
хартії (переглянутої) від 3 травня 1996
року , ратифікованої Законом України
"Про ратифікацію Європейської
соціальної хартії (переглянутої)" від 14
вересня 2006 року № 13 7-У, за яким усі
працівники мають право на справедливу
винагороду, яка забезпечить достатній
життєвий рівень. Крім обов'язку
оплатити результати праці робітника,
існують також інші зобов'язання
роботодавця матеріального змісту.
Матеріальна допомога на оздоровлення,
допомога для вирішення
соціально-побутових питань, індексація
грошових доходів населення - не є
виключеннями та підпадають під
зобов'язання щодо оплати праці.

Крім того, держава передбачає заходи,
спрямовані на забезпечення реальної
заробітної плати, тобто грошової
винагороди за виконану роботу як
еквівалента вартості споживчих
товарів і послуг. Згідно з положеннями
статей 33, 34 Закону України від 24 березня
1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" (далі
за текстом - Закон № 108/95-ВР) такими
заходами є індексація заробітної плати
та компенсація працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням строків її виплати.

На підставі аналізу наведених положень
законодавства Конституційний Суд
України в рішенні N 9-рп/2013 від 15.10.2013
року дійшов висновку, що кошти, які
підлягають нарахуванню в порядку
індексації заробітної плати та
компенсації працівникам частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням
строків її виплати, мають
компенсаторний характер. Як складові
належної працівникові заробітної
плати ці кошти спрямовані на
забезпечення реальної заробітної
плати з метою підтримання достатнього
життєвого рівня громадян та
купівельної спроможності заробітної
плати у зв'язку з інфляційними
процесами та зростанням споживчих цін
на товари та послуги.

Як зазначено у Законі України "Про
індексацію грошових доходів населення"
цей Закон визначає правові, економічні
та організаційні основи підтримання
купівельної спроможності населення
України в умовах зростання цін з метою
дотримання встановлених Конституцією
України гарантій щодо забезпечення
достатнього життєвого рівня населення
України. Тобто індексація грошових
доходів населення - один із додаткових
видів грошового забезпечення.

Подібна позиція висловлена Вищим
адміністративним судом України в
"Узагальненні судової практики
розгляду справ, пов'язаних з
перерахунком пенсій деяким категоріям
державних службовців та науковим
працівникам".

Згідно постанови Верховного Суду
України від 28.05.2013 № 21-97а 13 Верховний
Суд України підтримав позицію Вищого
адміністративного суду України та
зазначив, що:

За змістом статті 37 Закону № 3 723-XII
пенсія державним службовцям
призначається в розмірі 80 відсотків
суми їх заробітної плати, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

У частині першій статті 1 Закону №
108/95-ВР встановлено, що заробітна плата -
це винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону №
3723-ХІІ передбачено, що заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
на оздоровлення, допомога для
вирішення соціально-побутових питань,
індексація грошових доходів населення
входить до системи оплати праці
державного службовця - така позиція
підтверджується й практикою
Верховного Суду України. Крім того,
статтею 66 Закону України від 5
листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне
забезпечення" врегульовано види оплати
праці, що враховуються при обчисленні
пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66
цього Закону до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу), на які
відповідно до Закону України "Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування" нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу, сукупного
оподатковуваного доходу. Стаття 41
Закону України від 9 липня 2003 року №
1058-IV "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" визначає виплати
(доходи), що враховуються в заробітну
плату (дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, враховуються в
заробіток (дохід) застрахованої особи
для обчислення пенсії, незалежно від
того, чи входять вони до структури
заробітної плати.

Правова позиція Верховного Суду
України вказує на те, що при спірних
питаннях перевагу мають спеціальні
норми, що визначають виплати (доходи)
для обчислення пенсії, за наведених
обставин стаття 41 Закону № 1058-IV та
стаття 66 Закону № 1788-ХІІ. Таким чином,
застосування положень Законів, які
щодо спірних відносин є загальними - є
прямим порушенням з боку суб'єкту
владних повноважень. Така правова
позиція щодо застосування норм
законодавства викладена в рішеннях
Верховного Суду України № 21 -97а 13 від
28.05.2013, № 21-430а11 від 20.02.2012.

Суд звертає увагу на ту обставину, що за
приписами частини другої статті - 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

На відміну від позиції Верховного Суду
України, яка викладена в вищевказаних
рішеннях, Протоколом комісії № 1 від
24.02.2014 року, порушуючи норми
законодавства, позивачу було
відмовлено в призначенні пенсії по
заробітній платі згідно Закону України
"Про державну службу" з урахуванням
матеріальної допомоги на оздоровлення
та вирішення соціально-побутових
питань за 2011-2012рр. у сумі 16 603,79 гри. та
індексації грошових доходів населення
за 201 1-2012рр. у сумі 10 666,23 грн., врахованих
при виплаті заробітної плати та з яких
було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
управлінням Пенсійного фонду України
в м.Орджонікідзе порушуються права
позивача, закріплені в статті 46
Конституції України. Згідно розподілу
функціональних повноважень відповідно
до наказу управління Пенсійного фонду
України в м.Орджонікідзе
Дніпропетровської області від 30.10.2012
року за № 225, на заступника покладено
обов'язки щодо винесення рішення про
призначення пенсії. В зв'язку з
погіршенням соціального забезпечення
державних службовців при виході на
пенсію, тяжкою економічною ситуацією в
Україні, прийняттям
нормативно-правових актів, які
порушують та звужують зміст наданих
соціальних гарантій - позивач вимушена
звернутися до суду за захистом своїх
прав.

Таким чином суд, на підставі
вищевикладеного вважає, що позовні
вимоги позивачки підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 8, 19, 46, 92 Конституції
України, рішеннями Конституційного
Суду України № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року та
N 9-рп/2013 від 15.10.2013 року, рішеннями
Верховного Суду України № 21-97а13 від
28.05.2013 року та № 21-430а11 від 20.02.2012 року,
ст. 1, 33, 37 Закону України "Про державну
службу", Законом України "Про оплату
праці", Законом України "Про індексацію
грошових доходів населення", Законом
України "Про пенсійне забезпечення",
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", ст. 6, 17, п.4 ч.І ст.18, 104-106
кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в
м.Орджонікідзе Дніпропетровської
області щодо відмови включити суми
індексації заробітної плати,
матеріальної допомоги на оздоровлення
та матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань в заробітну
плату для призначення ОСОБА_1 пенсії
відповідно до Закону України "Про
державну службу".

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м.Орджонікідзе
Дніпропетровської області призначити
ОСОБА_1 пенсію відповідно до закону
України "Про державну службу" з 3 лютого
2014 року та включити в заробітну плату
для призначення пенсії згідно Закону
України "Про державну службу" суми
матеріальної допомоги на оздоровлення
та вирішення соціально-побутових
питань за 2011-2012 рр. у сумі 16 603,79 грн. та
індексації грошових доходів населення
за 2011-2012 рр. у сумі 10 666,23 грн., врахованих
при виплаті заробітної плати та з яких
було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом 10 - днів до
Апеляційного адміністративного суду
Дніпропетровської області через
Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського

міського суду
Томаш В.І.