Справа № 2а-1970/1864/12
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року
Справа №
9104/113985/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Довгополова О.М., Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання
Омеляновської Л.В.,

відповідача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
17 травня 2012 року у справі позовом
управління Пенсійного фонду України в
Бережанському районі Тернопільської
області до суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 про
стягнення єдиного внеску,

В С Т А Н О В И В :

03 травня 2012 року управління Пенсійного
фонду (далі - УПФ) України в
Бережанському районі Тернопільської
області звернулось до суду з
адміністративним позовом, в якому
просило стягнути з суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи (далі - ФОП) ОСОБА_1 заборгованість
зі сплати єдиного внеску в сумі 2312,07
грн. на користь УПФ України в
Бережанському районі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в
силу положень Закону України ,,Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" відповідач як
суб'єкт підприємницької діяльності,
який обрав спрощену систему
оподаткування є платником єдиного
внеску. Однак, позивач порушує
положення зазначеного Закону щодо
сплати єдиного внеску в установлені
строки та в повному обсязі, в
результаті чого допустив
заборгованість по сплаті єдиного
внеску на суму 2312,07 грн.

Постановою від 17 травня 2012 року
Тернопільський окружний
адміністративний суд позов
задовольнив.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, оскільки вважає, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з'ясуванні обставин, які
мають значення для справи, що призвело
до неправильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не звернув належної
уваги на те, що ч.4 ст.4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» передбачено, що
особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.

Оскільки, ОСОБА_1 є пенсіонером, то
вважає, що єдиний внесок в сумі 2312,07 грн.
нарахований йому безпідставно, а
оскаржена постанова суду є
необґрунтованою.

За таких обставин, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову.

Відповідач в судовому засіданні
апеляційного суду підтримав вимоги
апеляційної скарги та просить їх
задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, що відповідно до
приписів ч.4 ст. 196 КАС України не є
перешкодою для розгляду справи у їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належить до задоволення з
таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач є суб'єктом підприємницької
діяльності, який обрав спрощену
систему оподаткування, а тому
зобов'язаний сплачувати єдиний внесок
відповідно до Закону України ,,Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" .

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права
та є вірними.

Суд першої інстанції встановив, що
ОСОБА_1 зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа та в період з 01 січня 2011 року по 31
липня 2011 року здійснював
підприємницьку діяльність на
спрощеній системі оподаткування.

Згідно картки особового рахунку
фізичної особи - підприємця, який обрав
спрощену систему оподаткування,
таблиці про нарахування єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування фізичними
особами - підприємцями, які обрали
спрощену систему оподаткування (єдиний
податок, фіксований податок) поданої до
управління Пенсійного фонду України в
Бережанському районі Тернопільської
області особисто ОСОБА_1, відповідачем
своєчасно не сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 2312,07 грн.,
чим порушено вимоги статей 6 та 9 Закону
України ,,Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Згідно з пунктом 2 частини першої
статті 1 Закону України № 2464-VI ,,Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону
України від 08.07.2010 року № 2464-VI ,,Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", який набрав
чинності з 01.01.2011 року (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, далі - Закон)
встановлено, що платниками єдиного
внеску є фізичні особи-підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно із пункту 3 частини 1 статті 7
Закону № 2464-VI єдиний внесок
нараховується для платників,
зазначених у пункті 4 частини першої
статті 4 цього Закону, які обрали
спрощену систему оподаткування, - на
суми, що визначаються такими
платниками самостійно для себе та
членів сім'ї, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, але не більше максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску, встановленої цим Законом. При
цьому сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу.

Мінімальний страховий внесок - сума
єдиного внеску, що визначається
розрахунково як добуток мінімального
розміру заробітної плати на розмір
внеску, встановлений законом на місяць,
за який нараховується заробітна плата
(дохід), та підлягає сплаті щомісяця
(пункт 5 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI
).

Згідно із частини 11 статті 8 Закону №
2464-VI єдиний внесок для платників,
зазначених у пунктах 4 та 5 частини
першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Статтею 22 Закону України ,,Про
Державний бюджет України на 2011 рік"
було встановлено на 2011 рік мінімальну
заробітну плату у місячному розмірі: з 1
січня - 941 гривня, з 1 квітня - 960
гривень, з 1 жовтня - 985 гривень, з 1
грудня - 1004 гривні.

Як встановлено судом першої інстанції
у позивача за період з січня по липень
2011 року утворилась заборгованість
перед відповідачем зі сплати єдиного
внеску в розмірі 2312,07 грн.

В матеріалах справи відсутні докази
погашення вказаної заборгованості
відповідачем в добровільному порядку і
з врахуванням вищевикладеного, суд не
знайшов законних підстав для
звільнення його від сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до Пенсійного
фонду України за період з січня по
липень 2011 року.

Пунктом 7 статті 13 Закону № 2464-VI
встановлено право Пенсійного фонду та
його територіальних органів стягувати
з платників несплачені суми єдиного
внеску.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
вважає, що судом першої інстанції
надано належну оцінку наявним у справі
доказам, а їх достатня кількість та
взаємний зв'язок у сукупності дали
змогу суду першої інстанції зробити
вірний висновок про обґрунтованість
позовних вимог та задоволення позову.

Закон України ,,Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України", яким
статтю 4 Закону України ,,Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" доповнено
частиною четвертою такого змісту:
,,Особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу",
набрав чинності 06.08.2011 року,

За таких обставин апеляційний суд
відхиляє апелянта щодо відсутності у
нього обов'язку сплачувати єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування відповідно до ч.4
ст.4 Закону України ,,Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування",
оскільки заборгованість утворилась
протягом січня-липня 2011 року, тобто, до
часу набрання законної сили зазначеною
нормою Закону.

Наведені обставини спростовують
доводи апеляційної скарги про
невідповідність постанови суду першої
інстанції нормам матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційний суд не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги,.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160 ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1
ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 17 травня 2012
року у справі № 2-а/1970/1864/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення ухвали в
повному обсязі відповідно до статті 160
КАС України - з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Ухвала в повному обсязі складена 09
червня 2014 року.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
О.М. Довгополов

М.А. Пліш