Справа № 2а-8794/12/1370
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
Справа №
2422/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
26.12.2012 року у справі за позовом ОСОБА_2
до Львівської митниці, заступника
начальника Львівської митниці
Сподарик Ярослави Луківни, третя особа
Головне управління юстиції у
Львівській області про визнання
протиправними рішення, дії та
бездіяльності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Львівської митниці, заступника
начальника Львівської митниці
Сподарик Ярослави Луківни, третя особа
Головне управління юстиції у
Львівській області про визнання
протиправними рішення, дії та
бездіяльності.

Львівський окружний адміністративний
суд постановою від 26.12.2012 року в
задоволенні позову відмовив повністю.

Дане судове рішення оскаржив в
апеляційному порядку позивач, який
просить скасувати постанову від 26.12.2012
року та винести нову постанову.

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що висновки суду
першої інстанції суперечать
матеріалам справи і ґрунтуються на
хибному застосуванні норм
матеріального права.

Зокрема, відповідач Львівська митниця
не дала відповіді на запити позивача
про причини невиконання судового
рішення про повернення майна
довірителю позивача ОСОБА_4 Крім того,
суд першої інстанції не прийняв до
уваги висновки Галицького районного
суду м. Львова у справі про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_4, викладені в постанові
від 08.06.2010 року про відсутність підстав
для оподаткування вилучених у ОСОБА_4
шин. Приходячи до висновку про те, що
ОСОБА_4 не з'являлася за своїми речами,
суд першої інстанції не врахував, що
митниця не роз' 5яснила їй необхідності
таких дій. Державним виконавцем на
митницю було накладено штраф за
невиконання рішення суду, а тому
висновок суду першої інстанції, який
ґрунтується на тому, що такий штраф
державним виконавцем не накладався, є
хибним. Суд першої інстанції
безпідставно відмовляв позивачу у
виклику в судові засідання відповідача
Сподарик Я.Л., у зв'язку з чим позивач
заявляв відвід головуючому у справі.
Проте такий відвід задоволений не був,
що свідчить про порушення судом норм
процесуального законодавства.

Сторони правом на участь у судовому
засіданні не скористалися, у зв'язку з
чим справа розглядалася в порядку
письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і
знайшло підтвердження в ході
апеляційного перегляду справи, що
япостанови Галицького районного суду
м. Львова від 08.06.2010 року в
адміністративній справі № 3-1420/10 про
притягнення ОСОБА_4 до
адміністративної відповідальності за
ст.ст. 339, 351 Митного кодексу України
остання, прямуючи з Республіки Польща в
Україну автомобілем марки «Volkswagen Passat»,
державний номерний знак НОМЕР_1,
пройшовши паспортний контроль та
митний контроль, перемістила через
митний пост «Мостиська» Львівської
митниці товар, а саме: 4 шт. шин до
вантажного автомобіля марки «GOOD YEAR» та
«СONTINENTAL» розміром 385/65/22.5, загальною
вагою 240 кг, загальною вартістю 1887,09
грн., з використанням незаконного
звільнення від митного контролю
внаслідок зловживання службовим
становищем посадовими особами митного
органу.

Вказаною постановою суду у притягненні
до адміністративної відповідальності
за ст.ст. 339, 351 Митного кодексу України
ОСОБА_4 відмовлено за відсутністю
складу адміністративного
правопорушення. Крім того, зобов'язано
вилучені 4 шт. шин до вантажного
автомобіля марки «GOOD YEAR» та «СONTINENTAL»
розміром 385/65/22.5, загальна вага240 кг,
загальна вартість 1887,09 грн. та
автомобіль марки «Volkswagen Passat»,
державний номерний знак НОМЕР_1, 1995 року
випуску, кузов НОМЕР_2, технічний
паспорт № НОМЕР_3, повернути ОСОБА_4

Постановою Апеляційного суду
Львівської області від 08.07.2010 року у
справі № 33-449/10 змінено постанову
Галицького районного суду м. Львова від
08.06.2010 року у справі № 3-1420/10, а саме:
виключено з мотивувальної та
резолютивної частини кваліфікацію дій
ОСОБА_4 за ст. 339 Митного кодексу
України.

Судом встановлено, що позивач скерував
на адресу Львівської митниці запити
від 18.08.2012 року № 830-А/12, від 19.09.2012 року №
844-зі-А/12, від 02.10.2012 року № 853-А/12 щодо
надання інформації про факт
повідомлення гр. ОСОБА_4 стосовно
видачі належних їй речей, що
утримуються і зберігаються на складі
МАПП «Шегині» митного поста
«Мостиська» Львівської митниці, а
також щодо терміну і порядку виконання
рішення суду та постанови ВПВР УДВС ГУЮ
у Львівській області ВП № 33462318 від
18.07.2012 року.

На запит позивача від 08.08.2012 року №
830-А/12 Львівська митниця надала
відповідь від 22.08.12 № 13/14-11863, з якої
вбачається, що ОСОБА_4 Львівською
митницею повідомлено про надходження
постанови відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби ГУЮ у Львівській
області від 18.07.2012р. ВП 33462318, а також про
необхідність прибуття на склад
Львівської митниці для повернення їй
майна не повідомлялась у зв'язку із тим,
що постанова про відкриття виконавчого
провадження від 18.07.2012р. ВП 33462318
надсилалась на адресу ОСОБА_4 відділом
ПВР УДВС ГУЮ у Львівській області.

На запит позивача від 19.09.2012р. № 844-зі
-А/12 щодо надходження з Львівської
митниці листів від 02.08.2012р. та 09.08.2012р.
Львівська митниця надала відповідь від
04.10.2012р. №10/11-14047 пі, з якої вбачається,
що 02.08.2012р. та 09.08.2012р. Львівською
митницею на адресу відділу ПВР УДВС ГУЮ
у Львівській області було направлено 2
листи з номерами №10/11-10731 та 10/11-11072
відповідно.

У листі №10/11-10731 від 02.08.12 повідомлялось,
що ОСОБА_4 в період з 20.07.12р. по 01.08.12р. на
склад митниці щодо повернення їй майна
не зверталась. Відсутність звернення
ОСОБА_4 на склад митниці
підтверджується доповідною запискою
завідуючого складу м/п «Мостиська»п/п
«Шегині»від 01.08.12р.

У листі 10/11-11072 від 09.08.12р. повідомлялось,
що ОСОБА_4 на склад митниці в період
20.07.12 по 08.08.12р. не зверталась.
Інформацію щодо відсутності звернень
ОСОБА_4 було отримано з доповідних
записок завідуючих складом м/п
«Мостиська»п/п «Шегині».

На запит позивача від 02.10.2012р. №853-А/12
щодо виконання рішення державного
виконавця від 27.09.2012р. Львівська
митниця надала відповідь від 05.10.2012р.
№10/11-14176, з якої вбачається, що 04.10.12р на
адресу Львівської митниці надійшов
лист Головного управління юстиції у
Львівській області щодо зобов'язання
виконання постанови по справі №2-1420/10
виданої 08.06.10р. Галицьким районним
судом м. Львова.

У відповіді зазначено, що для належного
виконання постанови суду №2-1420/10 від
08.06.10р. ОСОБА_4 або уповноважена нею
особа згідно з п. 9.2 наказу Міністерства
фінансів України «Про затвердження
Порядку роботи складу митного органу»
№ 627 від 30.05.12р. повинна подати до
Львівської митниці на ім'я керівника
або особи, що виконує його обов'язки,
відповідну заяву та документи, що
засвідчують особу заявника.

Також вказано, що у разі прийняття
рішення про вивезення майна за межі
митної території України, необхідно
дотримуватись п. 10.3 Наказу
Міністерства фінансів України «Про
затвердження Порядку роботи складу
митного органу» № 627 від 30.05.12р.

Після виконання вимог п.п. 9.2, 10.3
зазначеного наказу ОСОБА_4 або
уповноважена нею особа повинна
з'явитись на склад митниці, де
зберігається майно, разом із
представником відділу ПВР УВС ГУЮ у
Львівській області в рамках терміну,
визначеного для примусового виконання
рішення.

Суд першої інстанції правильно та
повно встановивши обставини справи,
вірно застосував відповідні норми
матеріального права.

Так, відповідно до ст. 242 Митного
кодексу України товари, що
зберігаються на складах митних органів
під митним контролем, можуть бути
видані їх власникам або уповноваженим
ними особам, а також особам, до яких
протягом строку зберігання перейшло
право власності на ці товари або право
володіння ними, лише після митного
оформлення зазначених товарів,
відшкодування витрат митних органів на
їх зберігання та сплати відповідних
митних платежів. Видача товарів зі
складу митних органів здійснюється
відповідно до Порядку роботи складу
митного органу, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України № 627 від
30.05.12, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 03.07.2012 року за № 1097/21409
(надалі - Порядок).

Пунктом 10.3 Порядку регулюється видача
товарів, які переміщувалися через
митний кордон України, щодо яких
винесено судове рішення про повернення
їх власнику, для подальшого вивезення
(повернення) громадянином за межі
митної території України.

Згідно з пп. 10.3.1. п.10.3 Порядку видача
товарів громадянину для вивезення
(повернення) їх за межі митної
території України здійснюється тільки
в тому пункті пропуску, через який вони
ввозилися на митну територію України.

Підпункт 10.3.2. п. 10.3 Порядку вказує, що
громадянин, прийнявши рішення про
вивезення (повернення) товарів за межі
митної території України, подає в
митний орган, де зберігаються товари,
письмове звернення на ім'я керівника
митниці або особи, яка виконує його
обов'язки. У зверненні зазначаються
пункт пропуску на митному кордоні в
зоні діяльності митниці, через який
було ввезено товари на митну територію
України, дата й орієнтовний час їх
вивезення (повернення), а також
контактний телефон громадянина (у разі
наявності). До звернення додаються
копії: квитка або іншого документа, що
підтверджує намір поїздки громадянина
за межі митної території України (у
разі наявності); документа, що
посвідчує особу; квитанції МД-1, за якою
товари були передані для зберігання
митному органу, або судового рішення,
яке набрало законної сили і відповідно
до якого товари підлягають поверненню
власнику. Звернення подається митному
органу не пізніше ніж за 3 доби до дати
вивезення (повернення) товарів,
зазначеної у зверненні, що необхідні
для розгляду цього звернення та
підготовки необхідних документів. За
наявності об'єктивних причин і з
урахуванням особливостей
функціонування складу митного органу,
а також випуску товарів зі складу
митного органу строк їх видачі для
подальшого вивезення (повернення) за
межі митної території може бути
зменшений митним органом за зверненням
громадянина.

Як передбачено підпунктом 10.3.3. п.10.3
Порядку при вивезенні (поверненні) за
межі митної території України товарів,
щодо яких винесено судове рішення про
повернення їх власнику та накладення
на нього адміністративного стягнення,
яким порушника зобов'язано
відшкодувати витрати митниці, до
звернення громадянин також додає копію
документа (документів), що підтверджує
(підтверджують) відшкодування цих
витрат у справі про порушення митних
правил та сплату штрафу (при
застосуванні його як виду стягнення).

Відповідно до пп. 10.3.4. п.10.3 Порядку
рішення про видачу товарів зі складу
митного органу оформлюється у вигляді
резолюції «Дозволено», що накладається
на зверненні громадянина керівником
митниці або особою, яка виконує його
обов'язки, протягом доби з дня
реєстрації цього звернення у митному
органі. Водночас, якщо склад митного
органу, де зберігаються ці товари,
розташований поза пунктом пропуску,
через який прямує громадянин, то
керівник митниці або особа, яка виконує
його обов'язки, визначає посадову
особу, яка здійснюватиме доставку цих
товарів у пункт пропуску, та надає
відповідні доручення щодо
забезпечення цієї посадової особи
транспортним засобом для доставки
товарів.

Згідно з пп. 10.3.5. п. 10.3 Порядку
громадянину відмовляється в
поверненні товарів для вивезення
(повернення) їх за межі митної
території України з таких причин:

громадянин у зверненні зазначив інший
пункт пропуску для вивезення
(повернення) товарів за межі митної
території України, ніж той, через який
ці товари було ввезено;

митний орган отримав звернення
громадянина про повернення товарів для
вивезення (повернення) їх за межі
митної території України з порушенням
вимог, передбачених підпунктом 10.3.2
пункту 10.3 Порядку.

У разі прийняття рішення про відмову в
поверненні товарів зі складу митного
органу керівник митниці або особа, яка
виконує його обов'язки, накладає на
зверненні громадянина резолюцію
«Заборонено» із зазначенням причини
відмови, про що громадянин
повідомляється невідкладно за
наявними у зверненні контактними
телефонами. Копія заяви із відповідною
резолюцією повертається заявнику із
супровідним листом, у якому
зазначаються причини такої відмови.

У підпункті 10.3.6. п. 10.3 порядку вказано,
що при позитивному розгляді письмового
звернення громадянина товари
повертаються йому безпосередньо в зоні
митного контролю пункту пропуску після
їх митного оформлення для вивезення за
межі митної території України та
відшкодування митному органу витрат на
зберігання відповідно до
законодавства.

В підпункті 10.3.7. п. 10.3 Порядку
зазначено, якщо склад митного органу,
де зберігаються товари, розташований
безпосередньо в пункті пропуску, через
який вони вивозитимуться
(повертатимуться), то товари видаються
громадянину завідуючим. У разі
визначення особи, уповноваженої на
здійснення доставки до пункту пропуску
(іншої, ніж завідуючий), завідуючий
передає цій особі за актом
приймання-передавання товари, що
підлягають поверненню, та за наявності
підстав додає розрахунок витрат на
зберігання цих товарів на складі
митного органу, а при поверненні
товарів за судовим рішенням - також
видаткову накладну в двох примірниках.
Товари мають бути доставлені в пункт
пропуску митного органу, через який
буде вивезено (повернуто) їх за межі
митної території України, з
урахуванням строку, необхідного для
здійснення їх митного оформлення, та
часу, зазначеного у зверненні
громадянина. Після доставки зазначених
товарів у пункт пропуску допускається
їх передавання посадовій особі митного
органу, що здійснюватиме митне
оформлення цих товарів, для подальшого
повернення громадянину, про що в акті
приймання-передавання робиться
відповідна відмітка.

Із аналізу вказаних положень суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що повернення ОСОБА_4
вилучених шин за рішенням суду можливе
лише після їх митного оформлення з
дотриманням процедури, визначеної
Порядком. Тому суд попередньої
інстанції правомірно відкинув
посилання позивача на те, що у
резолютивній частині постанови
Галицького районного суду м. Львова від
08.06.2010 року в адміністративній справі №
3-1420/10 зазначено про повернення ОСОБА_4 4
шт. шин, що дає йому підстави вважати, що
повернення таких шин здійснюється без
митного оформлення такого товару.

Згідно із ст. 280 Кодексу про
адміністративні правопорушення
України відповідний орган чи посадова
особа при розгляді справи про
адміністративне правопорушення
зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, чи є обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду, чи є підстави для передачі
матеріалів про адміністративне
правопорушення на розгляд громадської
організації, трудового колективу, а
також з'ясувати інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Як вбачається із
вказаної норми, у справі про
адміністративне правопорушення
вирішуються лише ті обставини, які
стосуються вчинення особою
адміністративного правопорушення та
мають значення для правильного
вирішення справи.

ОСОБА_4 в період з 20.07.12 року по 08.08.12
року на склад митниці щодо повернення
їй майна не зверталась. Відсутність
звернення останньої на склад митниці
підтверджується доповідною запискою
завідуючого складу м/п «Мостиська» п/п
«Шегині» від 01.08.12 р., доповідними
записками завідуючих складом митного
поста «Мостиська» в пункті пропуску
«Шегині».

Судом першої інстанції також
встановлена обставина щодо отримання
ОСОБА_4 автомобіля марки «Volkswagen Passat»,
державний номерний знак НОМЕР_1.

Стосовно шин ОСОБА_4 зазначила про те,
що такі знаходяться на зберіганні на
складі митниці у зв'язку з браком у неї
коштів для розмитнення на цей момент,
що підтверджується підписом особи на
копії постанови Галицького районного
суду м. Львова від 08.06.2010 року в
адміністративній справі №3-1420/10. Таким
чином, ОСОБА_4 сама визнала
необхідність здійснення митного
оформлення шин для їх повернення.

Також є обґрунтованими висновки суду
першої інстанції про те, що відповідно
до ст. 1 Закону України «Про виконавче
провадження» виконання рішень судів
покладено на відповідні органи
державної виконавчої служби, що дає
підстави для подальшого висновку про
неможливість ухвалення судового
рішення у справі про зобов'язання
сторони виконавчого провадження
виконати рішення суду.

Ґрунтується на матеріалах справи також
висновок про відсутність у позивача
юридичного інтересу у справі.

Так, відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влад,
органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб, інших
суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень
шляхом справедливого, неупередженого
та своєчасного розгляду
адміністративних справ.

В ч. 1 ст. 6 КАС України визначено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому вказаним Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
чи інтереси. Вказане право є первинним
диспозитивним правом в
адміністративному процесі, тобто
правом, яким особа розпоряджається на
власний розсуд. За загальним правилом,
право на судовий захист належить особі,
яка вважає своє право, свободу чи
інтерес порушеним. З цією метою суд
повинен встановити чи порушене право
чи інтерес особи, яка звертається за
судовим захистом.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 КАС України
позивачем визнається особа, на захист
прав, свобод та інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду. Тобто, право
на звернення до суду в порядку
адміністративного судочинства має
особа, яка є носієм прав, свобод чи
інтересів, про захист яких вона
просить, і ці права, свободи чи інтереси
порушені відповідачем у сфері
публічно-правових відносин.

Таким чином, у цій справі позивач може
вимагати захисту лише свого порушеного
права чи інтересу.

Як вбачається із змісту позовної заяви,
позивачем у справі є ОСОБА_2, а позовні
вимоги стосуються виконання постанови
Галицького районного суду м. Львова від
08.06.2010 року в адміністративній справі №
3-1420/10 про притягнення ОСОБА_4 до
адміністративної відповідальності за
ст.ст. 339, 351 Митного кодексу України.

Позивачем в позовній заяві не
обґрунтовано яким чином невиконання,
на його думку, рішення суду порушує
його права та інтереси.

Позивачем оскаржується невиконання
відповідачами рішення суду, а не дії,
бездіяльність чи рішення відповідачів
щодо розгляду запитів позивача на
інформацію.

Тому законним є висновок суду
попередньої інстанції, що належним
позивачем у справі повинна бути саме
ОСОБА_4, а не ОСОБА_2

Суд першої інстанції вчинив належні
дії щодо заміни неналежного позивача,
на належного, проте ОСОБА_4 у справу не
вступила, а ОСОБА_2 згоди на його заміну
не надав.

Таким чином, позивач не довів порушення
свого права чи інтересу у цій справі.

Отже суд першої інстанції на законних
підставах відмовив в задоволенні
позову.

Таким чином, постанова суду першої
інстанції ґрунтується на правильно
встановлених обставинах справи та з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Тому апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції без
змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
26.12.2012 року у справі № 2а-8794/12/1370 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.С. Затолочний

Судді:
В.Я. Каралюс

З.М. Матковська