Справа № 2а-8304/09/0570
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 року
м. Київ К-28361/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Красноармійської об'єднаної державна
податкової інспекції Донецької
області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
31.05.2010 та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 28.07.2010 у справі № 2а-8304/09/0570

за позовом Фізичної особи -
підпримця ОСОБА_4

до Красноармійської
об'єднаної державна податкової
інспекції Донецької області

про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2009 року Підприємцем до суду
заявлений позов про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції від
08.05.2009 № 2/0, яким позивачеві
донараховано суму основного
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності у розмірі 4
200,73 грн.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Державною
податковою інспекцією проведена
планова виїзна перевірка Підприємця з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2008 по 31.12.2008, за підсумками
якої складено акт від 23.04.2009. На
підставі цього акта Державна податкова
інспекція прийняла оспорюване
податкове повідомлення-рішення.

У ході вказаної перевірки працівниками
Державної податкової інспекції було
встановлено порушення позивачем ст. 13,
ст. 14 розділу IV Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992 № 13-92 "Про
прибутковий податок з громадян", п. 19.1
ст. 19 Закону України від 22.05.2003 № 889-IV
"Про податок з доходів фізичних осіб", в
результаті чого занижено податок з
доходів фізичних осіб у сумі 4 200,73 грн.
Такий висновок мотивовано тим, що
позивач, перебуваючи на спрощеній
системі оподаткування, за наслідками
виконання умов договорів доручення про
надання транспортно-експедиційних
послуг по перевезенню вантажів
автомобільним транспортом у
міжнародному та міжміському
сполученнях, укладеними з власниками
вантажів, до складу виручки включав
лише частину грошових коштів, яка була
оплачена йому замовниками у якості
винагороди за надані послуги щодо
організації перевезень найманим
транспортом, а не всю суму, що надійшла
на рахунок у межах договорів доручення
як того вимагає Указ Президента
України від 03.07.1998 № 727/98 "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва".

Так, ст. 1 Указу № 727/98 встановлено, що
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для
суб'єктів малого підприємництва
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг)
(абзац 5 вказаної статті).

Статтею 5 вказаного Указу передбачено,
що у разі порушення вимог, установлених
ст. 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу).

В свою чергу правове регулювання
договору доручення у цивільному
законодавстві України здійснюється гл.
68 ЦК України. У статтях 1000 - 1010 ЦК
України визначено взаємні права й
обов'язки довірителя і повіреного,
зазначено наслідки припинення
частково виконаного договору, а також
врегульовано інші аспекти роботи
підприємств за договорами доручення.

Суть договору доручення полягає у тому,
що за договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується здійснити
від імені і за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії (ст. 1000
ЦК України).

З визначення договору доручення
вбачається, що права й обов'язки щодо
операції, здійсненої повіреним,
виникають безпосередньо у довірителя.
Більше того, характерною відмінністю
договору доручення від інших форм
посередницьких договорів є те, що він
виконується не тільки за кошти
довірителя, але й від його імені. Отже, у
договорі доручення, що укладається
повіреним, він не має права не
зазначити імені довірителя, від особи
якого він діє.

Дана характерна ознака (принцип
відсутності права посередника
укладати договір від свого імені)
договору доручення - принципова
відмінність такого договору від інших
посередницьких договорів, зокрема від
договору комісії. Так, за змістом ст. 1011
ЦК України договір комісії виконується
комісіонером за кошти комітента, але
від свого (комісіонера) імені. Тому в
договорі комісії, укладеному
комісіонером, він може не зазначати
імені свого комітента, а діяти вже від
власного імені.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що у періоді, що
перевірявся, позивачем укладались
договори з перевізниками - договори
доручення про надання
транспортно-експедиційних послуг по
перевезенню вантажів автомобільним
транспортом у міжнародному та
міжміському сполученнях, згідно яких
позивач приймав на себе обов'язки щодо
пошуку та добору власників вантажів з
метою забезпечення вантажами
транспортних засобів перевізника.

Договори доручення про надання
транспортно-експедиційних послуг по
перевезенню вантажів автомобільним
транспортом у міжнародному сполученні
буди укладені позивачем з власниками
вантажів, з метою забезпечення вантажу.

За цими договорами позивач - експедитор
діючи за дорученням та за рахунок
замовників, надавав їм послуги щодо
організації перевезень найманим
транспортом. При цьому позивач був
також довіреною особою власника
вказаного транспорту.

За обома видами договорів позивач
приймає обов'язки щодо організації
перевезень вантажів автомобільним
транспортом.

Судами також встановлено, що позивач
безпосередньо не надавав транспортні
послуги та не отримував винагороду за
надання цих послуг.

Отже, колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої та апеляційної інстанцій
стосовно того, що позивач правомірно
відображав у щоквартальних звітах
суб'єкта малого підприємництва тільки
суму винагороди, отриманої у межах
договорів доручення.

З огляду на зазначене у суду відсутні
правові підстави для висновку про
законність оскарженого податкового
повідомлення-рішення, яким позивачеві
донараховано податкові зобов'язання з
доходів фізичних осіб.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Красноармійської
об'єднаної державна податкової
інспекції Донецької області відхилити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 31.05.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28.07.2010 у
справі № 2а-8304/09/0570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко