Справа № 227/1260/14-а
Суддя: Жаботинська С.В.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мавроді Р.Ф.
Суддя-доповідач - Жаботинська С.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
справа №227/1260/14-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у
складі:

судді - доповідача: Жаботинської С.В.,
суддів: Лях О.П., Нікуліна О.А.,
розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління соціального захисту
населення Добропільської міської ради
на постанову Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 18 квітня 2014 р. у справі № 227/1260/14-а
за позовом ОСОБА_1 до Управління праці
та соціального захисту населення
Добропільської міської ради про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулась до суду з позовом
до Управління соціального захисту
населення Добропільської міської ради
в якому просить:

- визнати дії Управління соціального
захисту населення Добропільської
міської ради щодо нарахування та
виплати їй в період з 21 жовтня 2013 року
по 21 березня 2014 року, допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі меншому ніж
прожиткового мінімуму для дітей до 6
років неправомірними;

- зобов'язати Управління соціального
захисту населення Добропільської
міської ради здійснити з врахуванням
виплачених сум, перерахунок та виплату
щомісячної грошової допомоги по
догляду за дитиною (сином ОСОБА_2 -
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження) до
досягнення ним трирічного віку, за
період з 21 жовтня 2013 року по 21 березня
2014 року, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років, встановленого Законом
України «Про державний бюджет на 2013
рік» по день розгляду справи у суді;

- зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Добропільської міської ради
призначити відповідно до ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» щомісячну допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, з 01 квітня 2014 року у
розмірах, які дорівнюють прожитковому
мінімуму для дітей віком до 6 років, з
наступним підвищенням щомісяця, року,
підвищення розміру прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років, до
закінчення строку передбаченої
законом виплат.

Постановою Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 18 квітня 2014 р. у справі № 227/1260/14-а
позовні вимоги задоволено частково.

Визнано дії Управління праці та
соціального захисту населення
Добропільської міської ради щодо
нарахування та виплаті ОСОБА_1 в період
з 21.10.2013 р. по 21.03.2014 допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі меншому ніж
розмір прожиткового мінімуму для дітей
до 6 років неправомірними.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Добропільської міської ради здійснити,
з врахуванням фактично виплачених сум,
перерахунок та виплату ОСОБА_1
щомісячної грошової допомоги по
догляду за дитиною (сином ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження) до
досягнення ним трирічного віку, за
період з 2 жовтня 2013 року по 21 березня 2014
року, виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років на
відповідний період, за рахунок коштів
Державного бюджету України. В інший
частині позову відмовити.

З постановою суду першої інстанції не
погодився відповідач, подав апеляційну
скаргу, вважаючи, що судом першої
інстанції неправильно застосовані
норми матеріального та процесуального
права. Просить рішення суду скасувати
і прийняти нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі. Доводи апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що на підставі ст. 15
Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трьохрічного
віку, надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї з розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень.

Згідно п. 2 частини 1 статті 197 КАС
України справу розглянуто в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги
позивача, встановила наступне:

Позивачка згідно свідоцтву про
народження /а.с. 6/ є матір'ю ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, у зв'язку
з чим перебуває на обліку у відповідача
та отримує грошову допомогу у розмірі
130,00 грн., як особа, що застрахована в
системі загальнообов'язкового
соціального страхування, виплату якої
здійснює відповідач /а.с. 7а, 9/.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади. У справах щодо оскарження рішень
суди перевіряють чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Гарантований державою рівень
матеріальної підтримки сімей з дітьми
шляхом надання державної грошової
допомоги з урахуванням складу сім'ї, її
доходів та віку дітей і спрямований на
забезпечення пріоритету державної
допомоги сім'ям з дітьми у загальній
системі соціального захисту населення
встановлений Законом України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми".

Тобто, Закон України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" є спеціальним
законом, що регулює правовідносини,
пов'язані з призначення та виплатою
державної допомоги на неповнолітніх
дітей.

Статтею 5 цього Закону визначено, що всі
види державної допомоги сім'ям з
дітьми, крім допомоги у зв'язку з
вагітністю та пологами жінкам,
зазначеним у частині другій статті 4
цього Закону, призначають і виплачують
органи соціального захисту населення
за місцем проживання батьків
(усиновителів, опікуна, піклувальника).

Таким чином, відповідач у справі - орган
владних повноважень, на якого чинним
законодавством покладений обов'язок
щодо нарахування та виплати допомоги
сім'ям з дітьми до досягнення нею
трирічного віку.

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми"
встановлено, що громадяни України, в
сім'ях яких виховуються та проживають
неповнолітні діти, мають право на
державну допомогу у випадках та на
умовах, передбачених цим Законом та
іншими законами України.

Статтею 3 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" передбачено,
що право на допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за цим Законом має особа (один з
батьків дитини, усиновитель, опікун,
баба, дід або інший родич), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Умови призначення допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку передбачені статтею 14
Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми", при цьому зазначений
закон не передбачає обмежень чи
особливих умов або розподілу осіб, що
мають право на отримання такої
допомоги.

Статтею 15 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" встановлено,
що допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленому
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Статтею 1 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" встановлено,
що порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми та
перелік документів, необхідних для
призначення допомоги за цим Законом,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

При цьому, з аналізу цієї норми не
вбачається, що Кабінету Міністрів
України делеговані функції щодо
встановлення розміру допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Правові, організаційні та фінансові
основи загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян на випадок тимчасової втрати
працездатності, у зв'язку з вагітністю
та пологами, у разі смерті, а також
надання послуг із санаторно-курортного
лікування та оздоровлення
застрахованим особам та членам їх
сімей визначає Закон України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням
або похованням " (Закон № 2240).

Статтею 1 Закону № 2240 визначено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, передбачає матеріальне
забезпечення громадян у зв'язку з
втратою заробітної плати (доходу)
внаслідок тимчасової втрати
працездатності (включаючи догляд за
хворою дитиною, дитиною-інвалідом,
хворим членом сім'ї), вагітності та
пологів, догляду за малолітньою
дитиною, часткову компенсацію витрат,
пов'язаних із народженням дитини,
смертю застрахованої особи або членів
її сім'ї, а також надання соціальних
послуг за рахунок бюджету Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, що формується
шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним
органом, громадянами, а також за
рахунок інших джерел, передбачених цим
Законом.

Згідно ст. 2 Закону 2240 страховий випадок
- подія, з настанням якої виникає право
застрахованої особи або членів її сім'ї
на отримання матеріального
забезпечення або соціальних послуг за
цим Законом.

Відповідно до ст.ст. 4, 5, 29, 42 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням"
право на матеріальне забезпечення та
соціальні послуги за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, мають застраховані
громадяни України, іноземці, особи без
громадянства та члени їх сімей, які
проживають в Україні, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням
страхового випадку в період роботи
(включаючи і час випробування та день
звільнення), якщо інше не передбачено
законодавством.

Одним із принципів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням є державні гарантії
реалізації застрахованими особами
своїх прав.

Право на допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку має
застрахована особа (один із батьків
дитини, усиновитель, баба, дід, інший
родич або опікун), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
було внесено зміни до Закону № 2240-III та
виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40- 44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХІІ.

Статтею 45 Закону України від 27 квітня
2010 року № 2154-VI "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" (далі - Закон № 2154-VI)
передбачено, що у 2010 році допомога при
народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року №
1751 саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Оскільки а ні Законом України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік", ні
Законом України "Про Державний бюджет
України на 2012 рік", чи Законом України
"Про Державний бюджет України на 2013 рік"
не встановлювалось на 2011 р., 2012 р., 2013 рік
іншій, ніж у Законі № 2240-III розмір
допомоги, а положення постанови КМУ №
1751 "Про порядок призначення та виплати
державної допомоги сім`ям з дітьми" від
27.12.2001 р. затверджене саме на виконання
Закону № 2811-ХІІ "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" (п. 1), то застосовувати
зазначену постанову Кабінету
Міністрів України до особи, яка
застрахована в системі
загальнообов'язкового страхування не
можливо, оскільки на відносини щодо
виплати допомоги такій особі у
зазначеному періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон №
2240-III).

Відповідно до статті 43 якого допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Аналогічна позиція висловлена
Верховним судом України в постанові
від 25 грудня 2012 року.

За приписами частини другої статті 244-2
КАС України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

Суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність з рішенням
Верховного Суду України.

Аналізуючи встановлені обставини та
приведені норми закону, які
врегульовують спірні правовідносини,
колегія суддів приходить до висновку
про задоволення позовних вимог,
оскільки спір виник щодо виплати
допомоги особі, яка застрахована у
системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, то на
відносини щодо виплати допомоги такій
особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону
(яким є Закон № 2240-III), відповідно до
статті 43 якого допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до вимог ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування рішення є
порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про те, що при
розгляді справи судом першої інстанції
допущено неправильне застосування
норм матеріального чи процесуального
права.

Судова колегія дійшла висновку про те,
що підстави для скасування рішення
суду першої інстанції відсутні, а тому
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління
соціального захисту населення
Добропільської міської ради - залишити
без задоволення.

Постанову Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 18 квітня 2014 р. у справі № 227/1260/14-а -
залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції за
наслідками розгляду у письмовому
провадженні набирає законної сили
через п'ять днів після направлення їх
копій особам, які беруть участь у
справі, і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Колегія суддів
С.В. Жаботинська

О.П. Лях

О.А. Нікулін