Справа № 2а-224/10/2470
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року Справа № 2а-224/10/2470
(25422/10)

к/с № К/9991/63440/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Лосєва А.М.,

Бившевої Л.І.,

Шипуліної Т.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Регіонального
управління Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
Державної податкової служби України у
Чернівецькій області

на постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 01.03.2010

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25.09.2012

у справі № 2а-224/10/2470 (25422/10)

за позовом Приватного підприємця
ОСОБА_1

до Регіонального управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової служби України у
Чернівецькій області

про визнання незаконним рішення про
нарахування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИЛА:

Приватний підприємець ОСОБА_1 (надалі -
позивач, ПП ОСОБА_1) звернувся до
Чернівецького окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Регіонального управління Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів Державної податкової служби
України у Чернівецькій області (надалі
- відповідач), у якому просив суд
визнати протиправним та скасувати
рішення відповідача про застосування
фінансових санкцій від 14.04.2009 № 240418.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 01.03.2010,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 25.09.2012, адміністративний позов ПП
ОСОБА_1 задоволено повністю: визнано
протиправним та скасовано рішення
Регіонального управління Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів Державної податкової
адміністрації України в Чернівецькій
області від 14.04.2009 № 240418 про
застосування штрафних санкцій в
розмірі 3 400,00 грн.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані рішення та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити в повному обсязі.

Письмових заперечень позивача на
касаційну скаргу відповідача до Вищого
адміністративного суду України не
надходило.

Частиною першою статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд касаційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами у разі,
зокрема, неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

У зв'язку з неприбуттям у судове
засідання жодної із осіб, які беруть
участь у справі, що були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вирішила розглядати справу у порядку
письмового провадження.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, представниками податкового
органу проведено перевірку позивача
щодо дотримання вимог законодавства
під час провадження діяльності,
пов'язаної з виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів, за результатами
якої 08.04.2009 складено акт № /32-215
(надалі - акт).

Перевіркою встановлено, що позивачем
допущено порушення частини 10 статгі 15
Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» (надалі - Закон
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту алкогольних
напоїв та тютюнових виробів»), а саме в
частині права здійснювати роздрібну
торгівлю алкогольними напоями (крім
столових вин) або тютюновими виробами
лише за наявності ліцензій.

На підставі акта відповідачем 14.04.2009
прийнято рішення про застосування
фінансових санкцій від 14.04.2009 № 240418,
яким до ПП ОСОБА_1 застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 1 700,00 грн.
за роздрібну торгівлю алкогольними
напоями без наявності ліцензії та 1 700,00
грн. за роздрібну торгівлю тютюновими
виробами без наявності ліцензії.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач мав право здійснювати
реалізацію алкогольних напоїв та
тютюнових виробів, оскільки, строк дії
ліцензій, які надавали йому право
торгівлі алкогольними напоями та
тютюновими виробами, включав останній
день строку .

Суд апеляційної інстанції погодився із
таким висновком суду першої інстанції,
посилаючись на те, що останній
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до частині 1 та 10 статті 15
Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів» в редакції, чинній на момент
виникнення спірних відносин, Імпорт,
експорт і оптова торгівля алкогольними
напоями та тютюновими виробами можуть
здійснюватися суб'єктами
підприємницької діяльності всіх форм
власності за наявності ліцензій.
Роздрібна торгівля алкогольними
напоями або тютюновими виробами може
здійснюватися суб'єктами
підприємницької діяльності всіх форм
власності, у тому числі їх виробниками,
за наявності у них ліцензій.

Частиною 14 статті 15 вищевказаного
Закону передбачено, що ліцензії на
право роздрібної торгівлі
алкогольними напоями і тютюновими
виробами видаються уповноваженими
Кабінетом Міністрів України органами
виконавчої влади в містах, районах,
районах у містах Києві та Севастополі
за місцем торгівлі суб'єкта
підприємницької діяльності терміном
на один рік і підлягають обов'язковій
реєстрації в органі державної
податкової служби, а у сільській
місцевості - і в органах місцевого
самоврядування за місцем торгівлі
суб'єкта підприємницької діяльності.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» ліцензія
(спеціальний дозвіл) - документ
державного зразка, який засвідчує
право суб'єкта господарювання на
провадження одного із зазначених у
цьому Законі видів діяльності протягом
визначеного строку.

Відповідно до абз. 5 частини 2 статті 17
Закону України «Про державне
регулювання виробництва та обігу
спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» до суб'єктів
підприємницької діяльності
застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафів у разі роздрібної
торгівлі алкогольними напоями та
тютюновими виробами без наявності
ліцензії - 200 відсотків від вартості
отриманої партії товару, але не менше 1
700,00 грн.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачу було видано
ліцензії НОМЕР_1 та НОМЕР_2, на право
здійснення роздрібної торгівлі
алкогольними напоями та тютюновими
виробами, строк дії яких визначено з
24.03.2008 до 24.03.2009.

Статтею 252 Цивільного кодексу України
визначено, що строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що в даних конкретних
правовідносинах, передумовою яких є
отримання дозвільного документа,
фізична особа- підприємець має право
здійснювати реалізацію алкогольних
напоїв та тютюнових виробів з 24.03.2008,
тобто з дня, визначеного початком
терміну дії ліцензії. Відтак, 24 березня
2008 року є першим днем річного строку, на
який видається ліцензія на право
роздрібної торгівлі.

Відповідно до статті 254 Цивільного
кодексу України, строк, що визначений
роками спливає у відповідні місяць та
число останнього дня строку.

Правовий аналіз наведених норм дає
підстави колегії суддів Вищого
адміністративного суду України дійти
висновку про те, що суб'єкт
господарювання має право здійснювати
торгівлю алкогольними напоями та
тютюновими виробами до дати,
зазначеної в ліцензіях на право
здійснення роздрібної торгівлі
алкогольними напоями та тютюновими
виробами. При цьому, останнім днем
реалізації права на торгівлю буде дата,
що передує даті, зазначеній у таких
ліцензіях.

Враховуючи, що ліцензії, які видані
відповідачу, «дійсні до 24.03.2009», то
термін дії таких ліцензій спливає о 23:59
23.03.2009 та не охоплює 24.03.2009.

Таким чином, колегія суддів, з
урахуванням наведених обставин не може
погодитись із висновками судів
попередніх інстанцій про
протиправність рішення Регіонального
управління Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
Державної податкової адміністрації
України в Чернівецькій області від
14.04.2009 № 240418, яким застосовано до
позивача штрафні санкції в розмірі 3
400,00 грн.

Відповідно до статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Частиною 6 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що якщо суд апеляційної чи
касаційної інстанції, не повертаючи
адміністративної справи на новий
розгляд, змінить судове рішення або
ухвалить нове, він відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Враховуючи, що у матеріалах справи
немає відомостей про понесення
відповідачем будь-яких судових витрат,
передбачених частини 2 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підстав вирішувати питання
щодо розподілу судових витрат немає.

Керуючись ч. 2 ст. 94, ст.ст. 210, 214, 215, 220, 222,
223, 229, 230, 232, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Регіонального
управління Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
Державної податкової служби України у
Чернівецькій області задовольнити.

2. Постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 01.03.2010 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25.09.2012 у
справі № 2а- 224/10/2470 (25422/10) скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

3. Постанова набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі, та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236 - 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:(підпис)А.М.
ЛосєвСудді(підпис)Л.І. Бившева
(підпис)Т.М. Шипуліна