Справа № 1170/2а-1467/11
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2014 р. м. Київ
К/800/29319/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 08 червня 2011
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 17 травня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду
України в Олександрійському районі
Кіровоградської області про
скасування акту,-

в с т а н о в и л а :

В квітні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом та просив встановити
відсутність повноважень у суб'єкта
владних повноважень - управління
Пенсійного фонду України в
Олександрійському районі
Кіровоградської області, складати
вимогу № 80 від 05.11.2010 року, визнати її
протиправною та скасувати.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 08 червня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2012
року, в задоволенні позовних вимог
відмолено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями у справі ОСОБА_4 звернувся
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, ОСОБА_4 зареєстрований як
фізична особа-підприємець
Олександрійською районною державною
адміністрацією Кіровоградської
області та, як платник єдиного внеску,
перебуває на обліку в УПФУ в
Олександрійському районі як платник
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування з 09.12.2004 року.

Управлінням Пенсійного фонду України в
Олександрійському районі
Кіровоградської області 05.11.2010 року
прийнято вимогу №80 про сплату
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4
боргу по сплаті страхових внесків в
сумі 863,46грн.

Суди попередніх інстанцій відмовляючи
в задоволенні позовних вимог прийшли
до висновку, що відповідач при
прийнятті вказаної вимоги діяв в межах
та у спосіб визначений законодавством,
в межах визначених повноважень, крім
того вказали, що обов'язок сплачувати
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування не
зумовлюється статусом платника
податку чи обраного способу
оподаткування доходів.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з такими висновками судів
попередніх інстанцій, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003року № 1058
(надалі-Закон № 1058) страхові внески - це
кошти відрахувань на соціальне
страхування та збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування,
сплачені згідно із законодавством, що
діяло раніше; кошти, сплачені на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування відповідно до цього
Закону.

Законом України від 08.07.10 №2461-VI "Про
внесення змін до законів України "Про
Державний бюджет України на 2010 рік" та
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", який набув
чинності 17.07.10, викладено у такій
редакції: фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок), та
члени сімей зазначених осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період
дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески".

Враховуючи розмір мінімальної
заробітної плати, який відповідно до
ст. 53 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2010 рік" становив 888
грн., та ставку, визначену ст.4 Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" у
розмірі 33,2 %, мінімальний страховий
внесок для платників єдиного та
фіксованого податку у липні - вересні
2010 року становив 294, 82 грн. (888 грн. х 33,2 %)
у місяць, жовтні, листопаді-301,12 грн.,
грудні-306,10 грн.

Відповідно до положень частин 1, 6 ст.20
Закону страхові внески обчислюються
виключно в грошовій формі, у тому числі
з виплат (доходу), що здійснюються в
натуральній формі. Страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду. Базовим
звітним періодом для страхувальників,
зазначених у пункті 5 статті 14 цього
Закону, є квартал.

Наведене свідчить, що позивач, як
фізична особа-підприємець, який обрав
особливий спосіб оподаткування за
фіксованим податком, зобов'язаний
сплатити страхові внески за ІІІ
квартал 2010 року у строк до 20 жовтня 2010
року, у розмірі, що з урахуванням
частини фіксованого податку повинен
становити не менше мінімального
розміру страхового внеску за кожну
особу та не більше розміру страхового
внеску, обчисленого від максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників, з якої
сплачуються страхові внески.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст.106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" (в
редакції, діючій на час виникнення
спірних правовідносин) у разі
виявлення своєчасно не сплачених сум
страхових внесків страхувальники
зобов'язані самостійно обчислити ці
внески і сплатити їх з нарахуванням
пені в порядку і розмірах, визначених
цією статтею.

Суми страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про відмову в
задоволенні позовних вимог, оскільки
відповідач діяв правомірно в межах
повноважень при винесенні постанови
про сплату боргу, крім того сплата
вказаної суми підтверджена
розрахунками наявними в матеріалах
справи.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судом першої та
апеляційної інстанцій повно і
правильно встановлені фактичні
обставини справи, характер
правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують. За
таких обставин підстав для задоволення
касаційної скарги судова колегія не
вбачає.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 08 червня 2011
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 17 травня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: