Справа № 815/2813/14
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2813/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючої судді
Потоцької Н.В.

за участю секретаря
Загрійчук О.В.

сторін:

представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Телеги О.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Головного
управління Держземагенства в Одеській
області про визнання незаконним і
скасування рішення відповідача та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_3 до
Головного управління Держземагенства
в Одеській області, в якому позивач
просить:

- визнати незаконним рішення
№19-15-0.9-443/2-14 від 22.01.2014 про відмову у
затвердженні проекту землеустрою гр.
ОСОБА_3 для ведення садівництва в
АДРЕСА_1 в частині неможливості
затвердження проекту землеустрою у
зв'язку з розташуванням земельної
ділянки в безпосередній близькості до
водного об'єкту, знаходження земельної
ділянки в прибережній захисній смузі,
або належність її до земель водного
фонду;

- зобов'язати Головне управління
Держземагенства в Одеській області
вирішити питання відповідно до
законодавства щодо затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки гр. ОСОБА_3 для
ведення садівництва в АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог, позивач зазначив, що оскаржуване
рішення не відповідає приписам
Земельного кодексу України та Водного
кодексу України

В судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги в повному
обсязі з підстав, викладених в
адміністративному позові та наданих в
судовому засіданні поясненнях.

Представник відповідача проти
позову заперечував. В підтвердження
обґрунтованості своїх доводів надав до
суду письмові заперечення, в яких,
зокрема, зазначив, щопри розгляді
поданого на затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки ОСОБА_3 у власність для ведення
садівництва в АДРЕСА_1, Головне
управління Держземагентства в
Одеській області керувалось виключно
нормами чинного законодавства України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
представника відповідача, оцінивши
надані докази в їх сукупності,
проаналізувавши положення чинного
законодавства, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення заявлених позовних вимог з
огляду на наступне.

09.01.2014 року позивач звернувся до
Головного управління Держземагенства
в Одеській області із заявою про
затвердження проекту землеустрою та
передачі земельної ділянки у власність
гр. ОСОБА_3 Разом із заявою був наданий
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки ОСОБА_3 у власність
для ведення садівництва в АДРЕСА_1.

22.01.2014 р. листом за № 19-15-0.9-443/2-14 Головне
управління Держземагенства в Одеській
області надало відповідь у якій
зазначило наступне.

У представленому проекті землеустрою
виявлені наступні зауваження:

- згідно ст. 50 Закону України «Про
землеустрій» відсутній перелік
обмежень у використанні земельної
ділянки;

- усунути розбіжність щодо угідь
земельної ділянки по проекту
землеустрою та у Витязі з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку від 24.12.2013 року № НВ-013 з
урахуванням статті 22 Земельного
кодексу України;

- у завданні на виконання робіт
дата підписання не відповідає даті
укладення договору від 03.05.2012 № 2260;

- кадастровий план земельної
ділянки розроблено без урахування
вимог статті 34 Закону України «Про
Державний земельний кадастр»;

- у висновку відділу
Держземагенства у Роздільнянському
районі Одеської області від 02.09.2013 р. №
194-03 не вірно визначений
землекористувач (землевласник)
земельної ділянки, за рахунок якого
надається (викупається) земельна
ділянка;

- акт прийому - передачі межових
знаків на зберігання не відповідає
вимогам Інструкції про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками,
затвердженої наказом Держкомзему від
18.05.2010 № 376, зареєстрованої
Міністерством юстиції України від
13.06.2010 року за № 391/17686 та відсутнє
погодження всіх власників
(користувачів) суміжних земельних
ділянок.

Також у відповіді зазначається, що
відповідно до наявної інформації
Головного управління Держземагенства
в Одеській області, земельна ділянка
розташована в безпосередній
близькості до водного об'єкту.

Згідно з пунктами 1 та 3 статті 60
Земельного кодексу України, вздовж
річок, морів і навколо озер, водосховищ
та інших водойм з метою охорони
поверхневих водних об'єктів від
забруднення і засмічення та збереження
їх водності встановлюються прибережні
захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток
і лиманів встановлюється прибережна
захисна смуга шириною не менше двох
кілометрів від урізу води.

Пунктом 4 статті 59 Земельного кодексу
України передбачено, що громадянам та
юридичним особам органами виконавчої
влади або органами місцевого
самоврядування із земель водного фонду
можуть передаватися на умовах оренди
земельні ділянки прибережних захисних
смуг, смуг відведення і берегових смуг
водних шляхів, озера, водосховища, інші
водойми, болота та острови для
сінокосіння, рибогосподарських потреб
(у тому числі рибництва (аквакультури),
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт,
догляду, розміщення та обслуговування
об'єктів портової інфраструктури і
гідротехнічних споруд тощо, а також
штучно створені земельні ділянки для
будівництва та експлуатації об'єктів
портової інфраструктури та інших
об'єктів водного транспорту.

Тобто, передача громадянам у власність
земельних ділянок прибережних
захисних смуг не передбачена чинним
законодавством України.

Крім того, відповідно до Регіональної
програми розвитку земельних відносин
та охорони земель на 2013-2015 роки,
затвердженої рішенням Одеської
обласної ради від 14.02.2013 № 727-VI,
передбачені заходи щодо розроблення
документації із землеустрою зі
встановлення водоохоронної зони і
прибережної захисної водних об'єктів
на території Роздільнянського району
Одеської області.

Після визначення меж водоохоронних зон
та прибережних захисних смуг водного
об'єкту та встановлення суворого
режиму господарської діяльності на
даній території можливий розгляд
питання передачі у власність бажаної
земельної ділянки.

Також, згідно зі статтею 116 Земельного
кодексу України земельні ділянки, які
перебувають у власності чи
користуванні громадян або юридичних
осіб, передаються у власність чи
користування за рішенням органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування лише після припинення
права власності чи користування ними в
порядку, визначеному законом.

Крім того, відповідно до статті 118
Земельного кодексу України громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, який
передає, земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу.

Отже, гр. ОСОБА_3 необхідно написати
заяву про затвердження документації із
землеустрою та передачі земельної
ділянки безоплатно у власність
особисто (а/с. 13-15).

Надаючи належну правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходив з
наступного.

Головне управління Держземагентства в
Одеській області є територіальним
органом Державного агентства
земельних ресурсів України та йому
підпорядковане.

Головне управління діє на підставі
Положення про Головне управління
Держземагентства в Одеській області,
що затверджено наказом
Держземагентства України № 310 від
06.07.2012 (із змінами, затвердженими
наказом Державного агентства
земельних ресурсів України №85 від
01.03.2013).

Відповідно до п. 2 цього Положення
Головне управління у своїй діяльності
керується Конституцією та законами
України, актами та дорученнями
Президента України, актами Кабінету
Міністрів України, дорученням
Прем'єр-міністра України, наказами
міністерства аграрної політики та
продовольства України, дорученнями
Міністра аграрної політики та
продовольства України, наказами
Держземагентства України, дорученнями
Голови Держземагентства України та
його заступників, актами місцевої
державної адміністрації та органів
місцевого самоврядування, а також цим
Положенням.

Відповідно до вимог ст. 116 Земельного
кодексу України, підставою для набуття
права власності на землю із земель
державної та комунальної власності є
рішення органів виконавчої влади або
місцевого самоврядування в межах
повноважень, визначених Земельним
кодексом України.

Повноваження органів виконавчої влади,
органів місцевого самоврядування щодо
передачі земельних ділянок у власність
або у користування визначено статтею 122
Земельного кодексу України.

Законом України від 06.09.2012 № 5245-УІ «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо розмежування земель
державної та комунальної власності»
було внесено зміни до Земельного
кодексу України. Так, частину 4 статті 122
Земельного кодексу України було
викладено в редакції: «Центральний
орган виконавчої влади з питань
земельних ресурсів у галузі земельних
відносин та його територіальні органи
передають земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб».

Наказом Держземагентства України від
01.03.2013 № 85 були затверджені зміни до
Положення про Головне управління
Держземагентства України в Одеській
області, якими доповнено підпунктом 4.30.
такого змісту:

« 4.30. Передає відповідно до закону
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність або в
користування для всіх потреб в межах
області».

Отже, повноваження по передачі
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
державної власності в межах Одеської
області з 01.01.2013 р. покладені на Головне
управління Держземагенства в Одеській
області.

З метою уникнення порушень вимог
законодавства Головне управління при
вирішенні питання передачі земельних
ділянок сільськогосподарського
призначення державної власності
керується виключно нормами права.

Порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
визначено статтею 118 Земельного
кодексу України.

Відповідно до вимог ч. 9 ст. 118 та до ч. 1 п.
«в» Земельного кодексу України,
відповідачем розглянуто заяву ОСОБА_3
від 09.01.2014 про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для ведення
садівництва в АДРЕСА_1 (за межами
населених пунктів) та листом від 22.01.2014
№ 19-15-0.9-443/2-14 обгрунтовано відмовлено в
його затвердженні.

Підставою для відмови в погодженні
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки ОСОБА_3 у власність
для ведення садівництва в АДРЕСА_1
стало, по-перше: зауваження до проекту,
по-друге: розташування земельної
ділянки.

Так судом було встановлено, що земельна
ділянка розташована в близькості до
водного об'єкту, а саме: Хаджибейського
лиману.

Відповідно до положень Земельного та
Водного кодексів України, вздовж річок,
морів і навколо озер, водосховищ та
інших водойм з метою охорони
поверхневих водних об'єктів від
забруднення і засмічення та збереження
їх водності встановлюються прибережні
захисні смуги.

Прибережена захисна смуга - частина
водоохоронної зони відповідної ширини
вздовж річки, моря, навколо водойм, на
якій встановлено більш суворий режим
господарської діяльності, ніж на решті
території водоохоронної зони (ст. 1
Водного кодексу України).

Статтею 60 Земельного та статтею 88
Водного кодексів України визначено, що
уздовж морів та навколо морських заток
і лиманів встановлюється прибережна
захисна смуга шириною не менше двох
кілометрів від у різу води.

Прибережні захисні смуги
встановлюються за окремими проектами
землеустрою.

Межі встановлених прибережних
захисних смуг і пляжних зон
зазначаються в документації із
землеустрою, кадастрових планах
земельних ділянок, а також у
містобудівній документації.

Прибережні захисні смуги
встановлюються на земельних ділянках
усіх категорій земель, крім земель
морського транспорту.

Згідно зі ст. 62 Земельного та 90 Водного
кодексів України, прибережні захисні
смуги є природоохоронною територією з
режимом обмеженої господарської
діяльності.

Режим господарської діяльності на
земельних ділянках прибережних
захисних смуг уздовж морів, морських
заток і лиманів та на островах у
внутрішніх морських водах
встановлюється законом.

Отже, приписами чинного законодавства
встановлено, що з метою охорони
поверхневих водних об'єктів, за
окремими проектами землеустрою, на
земельних ділянках усіх категорій
земель, крім земель морського
транспорту, встановлюються прибережні
захисні смуги, які є природоохоронною
територією з режимом обмеженої
господарської діяльності та межі яких
зазначаються в документації з
землеустрою, кадастрових планах
земельних ділянок, а також у
містобудівній документації.

З урахуванням цього, суд критично
ставиться до посилання позивача, на
відсутність підстав для встановлення
прибережної захисної смуги, з
урахуванням визначеності категорії
земель спірної земельної ділянки, як
«землі сільськогосподарського
призначення», оскільки законодавець
визначив, що захисні смуги
встановлюються на земельних ділянках
усіх категорій земель, крім земель
морського транспорту.

Крім того, відповідно до ст. 3
Земельного кодексу України, земельні
відносини регулюються Конституцією
України, цим Кодексом, а також
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Земельні відносини, що виникають при
використанні надр, лісів, вод, а також
рослинного і тваринного світу,
атмосферного повітря, регулюються цим
Кодексом, нормативно-правовими актами
про надра, ліси, води, рослинний і
тваринний світ, атмосферне повітря,
якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Отже, встановлення прибережних
захисних смуг навколо водних об'єктів
визначена чинним законодавством
України.

Судом встановлено, що розроблено
Регіональну програму розвитку
земельних відносин та охорони земель
на 2013-2015 роки, яка затверджена рішенням
Одеської обласної ради від 14 лютого 2013
року № 727-VI (зі змінами), це обумовлено
виконанням статті 35 Закону України "Про
землеустрій", Закону України "Про
оцінку земель", постанову Кабінету
Міністрів України від 23 травня 2012 року
№ 513 "Про затвердження Порядку
проведення інвентаризації земель",
Указу Президента України від 12 березня
2012 року № 187/2012 "про національний план
дій на 2012 рік щодо впровадження
Програми економічних реформ на 2010 - 2015
роки "Заможне суспільство,
конкурентноспроможна економіка,
ефективна держава".

Слід зазначити, що одним із основних
напрямів діяльності Програми, є
розроблення документації землеустрою
зі встановлення водоохоронних зон і
прибережних захисних смуг навколо
водних об'єктів, в тому числі і вздовж
Хаджибейського лиману на території
Іванівського району та
Роздільнянського районів. Дані роботи
фінансуються за рахунок обласного
бюджету.

Проте, існують складнощі щодо
погодження проектів землеустрою зі
встановлення водоохоронних зон і
прибережних захисних смуг, про що
головним управлінням було направлено
листа від 26.12.2013 № 13-15-0.6-7942/2-13 до Голови
Одеської обласної державної
адміністрації з проханням сприяти у
погодженні органами державної влади
проектів землеустрою щодо
встановлення водоохоронних зон і
прибережних захисних смуг вздовж
вищезазначених водних об'єктів.

Розробником проекту землеустрою щодо
встановлення водоохоронної зони і
прибережної захисної смуги вздовж
Хаджибейського лиману на території
Роздільнянського району Одеської
області є ТОВ «МЕІН ЛЕНД». Проект
землеустрою щодо встановлення
водоохоронної зони і прибережної
захисної смуги вздовж Хаджибейського
лиману на території Роздільнянського
району Одеської області погоджено
Управлінням охорони об'єктів
культурної спадщини (21.11.2013), Одеським
обласним управлінням водних ресурсів
(13.11.2013), Департамент екології та
природних ресурсів направив проект
землеустрою на доопрацювання (04.04.2014).

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що
невизначеність в натурі (на місцевості)
меж водоохоронних зон та прибережних
захисних смуг та відсутність Планово -
картографічних матеріалів з їх
відображенням і слугувало підставою
для відмови позивачу.

Крім того, судом встановлено, що у листі
головного управління від 22.01.2014
№19-15-0.9-443/2-14 було надано ряд зауважень,
що потребують виправлення та усунення,
однак позивачем не було усунуто
вказані зауваження поданого проекту.

Згідно зі ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку про відмову у
задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 158-163, 167, 186, 254
КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС
України.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з моменту отримання копії
постанови з одночасним поданням її
копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя
Потоцька Н.В.

Відмовити у задоволенні
адміністративного позову повністю.

24 червня 2014 року.