Справа № К/9991/24719/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/24719/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті
Сімферополі Автономної Республіки
Крим

на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 02 липня 2009 року

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 28 березня 2011 року

у справі № 2а-6177/09/10/0170

за позовом Державної податкової
інспекції у місті Сімферополі
Автономної Республіки Крим

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

Державна податкова інспекція у місті
Сімферополі Автономної Республіки
Крим (далі - позивач) звернулась до суду
з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач)
про стягнення з останнього
заборгованості з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 269,24 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 02 липня 2009 року у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 28 березня 2011 року постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 02 липня
2009 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у м.
Сімферополі АР Крим, посилаючись на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 02 липня
2009 року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 28 березня 2011 року і ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
після смерті матері - ОСОБА_2, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно свідоцтва
про право на спадщину за законом від 18
квітня 2006 року, ОСОБА_1 прийняла Ѕ
спадкового майна, яке складається з
грошових внесків з відсотками,
компенсаціями та індексаціями у
відділенні №39/0105 Ощадного банку
України в м. Сімферополь на рахунках №
НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4.
Оцінка спадкового майна - 10769,44 грн.

У зв'язку з прийняттям спадщини, ОСОБА_1
у декларації про доходи, одержані з 01
січня по 31 грудня 2006 року, в пункті 1.2
Розділу 1 задекларував вартість
спадкового майна - 5384,72 грн.

ДПІ у м. Сімферополі АР Крим був
проведений розрахунок сум податку з
доходів фізичних осіб, що підлягає
поверненню платнику податку або сплаті
до бюджету, у тому числі у зв'язку з
нарахуванням податкового кредиту, за
результатами якого визначила ОСОБА_1
суму податку з доходів фізичних осіб,
що підлягає сплаті до бюджету з
доходів, зазначених у пунктах 1.2 та 1.4
Розділу 1 декларації, у розмірі 269,24 грн.

11 червня 2007 року ДПІ у м. Сімферополі АР
Крим прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
згідно з підпунктом «г» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ОСОБА_1 податкове
зобов'язання за платежем: податок з
доходів фізичних осіб у сумі 269,24 грн.

Також, податковим органом були
сформовані та надіслані перша та друга
податкові вимоги.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходили з того,
що грошові внески, що зберігаються в
установах Ощадного банку СРСР на
основному та компенсаційному рахунках,
не є майном, належним особі, на ім'я якої
вони відкриті, у зв'язку з чим
успадковані відповідачем грошові
кошти не є об'єктом оподаткування
податком з доходів фізичних осіб.
Також, суд виходив з того, що податковим
органом не було надано доказів
вручення або ж розміщення на дошці
податкових оголошень (повідомлень)
податкового повідомлення-рішення №
/0 від 11 червня 2007 року, з огляду на
що визначене вказаним податковим
повідомлення-рішенням податкове
зобов'язання не є узгодженим.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про державні
гарантії відновлення заощаджень
громадян України» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що на
підставі цього Закону встановлюються
зобов'язання держави перед громадянами
України, які внаслідок знецінення
втратили грошові заощадження, поміщені
в період до 2 січня 1992 року в установи
Ощадного банку СРСР та державного
страхування СРСР, що діяли на території
України, а також у державні цінні
папери: облігації Державної цільової
безпроцентної позики 1990 року,
облігації Державної внутрішньої
виграшної позики 1982 року, державні
казначейські зобов'язання СРСР,
сертифікати Ощадного банку СРСР.
Компенсації підлягають також грошові
заощадження громадян України, поміщені
в установи Ощадного банку України та
колишнього Укрдержстраху протягом 1992 -
1994 років і які знаходились на рахунках
Ощадного банку України не менше одного
повного календарного року в період 1992 -
1995 років.

Підпунктом 4.3.23 пункту 4.3 статті 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що до
переліку доходів, які не включаються до
складу загального місячного або
річного оподатковуваного доходу,
віднесено суму виплат громадянам
України (їх спадкоємцям) грошових
заощаджень і грошових внесків,
вкладених до 2 січня 1992 року в установи
Ощадного банку СРСР чи в установи
державного страхування СРСР або у
папери цільової державної позики,
емітованої на території колишнього
СРСР, погашення яких не відбулося.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, податковим органом не було
доведено належними та допустимими
доказами, що грошові внески з
відсотками, компенсаціями та
індексаціями, розміщені у відділенні
№39/0105 Ощадного банку України в м.
Сімферополь на рахунках № НОМЕР_1, №
НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, які
отримані відповідачем у спадок, були
внесені ОСОБА_2 після 02 січня 1992 року.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про те, що
компенсаційні рахунки не є майном,
належним особі, на ім'я якої вони
відкриті. До прийняття рішення про їх
виплату кошти на компенсаційних
рахунках належать до державних коштів
та не є майном фізичної особи, а отже не
підлягають оподаткуванню.

Посилання органу державної податкової
служби в обґрунтування позовних вимог
на положення підпункту 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) були правомірно
відхилені судами як безпідставні,
оскільки в силу приписів частини 1
статті 8 Кодексу адміністративного
судочинства України суд при вирішенні
справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, з
урахуванням того, що доказів, які б
підтверджували факт вручення або ж
розміщення на дошці податкових
оголошень (повідомлень) податкового
повідомлення-рішення №/0 від 11
червня 2007 року, матеріали справи не
містять. Не додано таких доказів і до
касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги
вищевикладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у м. Сімферополі АР Крим
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 02
липня 2009 року та ухвала
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 28 березня
2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті
Сімферополі Автономної Республіки
Крим залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 02
липня 2009 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 28 березня
2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна