Справа № 804/16443/13-а
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2014 р. справа № 804/16443/13-а
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Прудника С.В.

при секретарі судового засідання
Трайдук С.В.

за участю сторін:

представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Волошиної
В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 21.11.2013 р. №
, -

ВСТАНОВИВ :

03 грудня 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП
ОСОБА_3, позивач) звернулась до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі -
Дніпропетровська ОДПІ, відповідач), в
якому, з урахуванням його уточнень,
просить суд скасувати податкове
повідомлення-рішення від 21.11.2013 р.
№ в частині 9194,55 грн. (том 1, а.с.
147-148).

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що висновки документальної
планової невиїзної перевірки ФОП
ОСОБА_3 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 р. по
31.12.2012 р., які відображені в акті
Дніпропетровської ОДПІ № 201/17-03/НОМЕР_2
від 24.10.2013 року, є хибними, не
ґрунтуються на дійсних фактичних
обставинах та зроблені у зв'язку з
невірним застосуванням норм
податкового законодавства, а податкове
повідомлення-рішення від 21.11.2013 р. №
- є незаконним та підлягає
скасуванню.

Крім того, позивач не погоджується з
висновками акту перевірки та зазначає,
що вона надавала приміщення в оренду
виключно в межах підприємницької
діяльності, що підтверджується
інформацією, яка зазначена у договорах,
відповідних фінансово-господарських
документах, які були надані нею при
проведенні перевірки.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 21.01.2014 р.
відкрито провадження у
адміністративній справі, та призначено
справу до розгляду у відкритому
судовому засіданні (том 1, а.с. 1).

У судове засідання 28.02.2014 р. з'явились
представник позивача та представник
відповідача.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав та просив
задовольнити його з підстав,
викладених у позовній заяві, та
скасувавши податкове
повідомлення-рішення від 21.11.2013 р. №
в частині 9194,55 грн., оскільки
заниження ПДВ на суму 39 грн.
позивачем визнається.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечувала,
надала до суду письмові заперечення
проти позову (том 1, а.с. 121-125), просила
суд у задоволенні позовних вимог
відмовити у зв'язку з
необґрунтованістю.

Дослідивши всі подані матеріали до
справи, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті заявлених
позовних вимог, суд вважає позовні
вимоги такими, що підлягають
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлено, та матералами
справи підтверджено, що ОСОБА_3
зареєстрована як фізична
особа-підприємець Виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради, на час проведення перевірки
перебувала на податковому обліку у
Дніпропетровській ОДПІ, у період, за
який проводилась перевірка була
зареєстрована як платник ПДВ,
відповідно до свідоцтва про реєстрацію
платника податків на додану вартість №
НОМЕР_4 від 06.11.2000 р., виданого ДПІ у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
(том 1, а.с. 38, 39).

З матеріалів справи вбачається, що з
04.10.2013 р. по 17.10.2013 р. Дніпропетровською
ОДПІ було проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р., в
результаті чого складено акт №
201/17-03/НОМЕР_2 від 24.10.2013 року (том 1, а.с.
14-36).

Як вбачається зі змісту акта, за період,
що перевірявся, ФОП ОСОБА_3 здійснювала
оптову торгівлю деревиною,
будівельними матеріалами та
санітарно-технічним обладнанням, а
також надавала в оренду власне
нерухоме майно на загальній системі
оподаткування, обліку та звітності,
відповідно до вимог Податкового
кодексу України.

21.11.2013 р. Дніпропетровською ОДПІ було
прийнято податкове
повідомлення-рішення № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем на 7416,00
грн., штрафними санкціями на суму
1827,00 грн., всього на суму 9243,00 грн. (том
1, а.с. 37).

Як встановлено судом, під час
проведення перевірки відповідачем
брались до уваги розрахункові
документи, податкова звітність,
банківські документи, рахунки, акти
виконаних робіт, накладні, отримані
підприємцем у разі придбання та
реалізації останнім товарів (робіт,
послуг), договори, укладені між
підприємцем та постачальником товарів
(робіт, послуг).

Відповідно до зазначеної перевірки,
відповідачем зроблені висновки, що
перевіркою встановлено порушення:

- п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України в
результаті чого занижено податок на
додану вартість у розмірі 7 416,00 грн., у
тому числі по періодах: березень 2011 р. -
711 грн.; лютий 2012 р. - 200 грн.; серпень 2012 р.
- 61 грн.; грудень 2012 р. - 127 грн.; січень 2011
р. - 468,0 грн.; лютий 2011 р. - 468,0 грн.;
березень 2011 р. - 468,0 грн.; квітень 2011 р. -
468,0 грн.; травень 2011 р. - 468,0 грн.; червень
2011 р. - 468,0 грн.; липень 2011 р. - 468,0 грн.;
серпень 2011 р. - 468,0 грн.; вересень 2011 р. -
468,0 грн.; січень 2012 р. - 473,0 грн.; лютий 2012
р. - 473,0 грн.; березень 2012 р. - 140.0 грн.;
квітень 2012 р. - 140,0 грн.; травень 2012 р. - 140,0
грн.; червень 2012 р. - 140,0 грн.; липень 2012 р.
- 140,0 грн.; жовтень 2012 р. - 140,0 грн.;
листопад 2012 р. - 140,0 грн.; грудень 2012 р. -
140,0 грн.; жовтень 2012 р. - 39 грн.;

- абз. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового
кодексу України, не відображені суми
нарахованого та виплаченого доходу
працівнику підприємства за формою 1 ДФ
за ІІІ квартал 2011 р.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно - правові
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень (нормативно -
правових актів чи правових актів
індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3 як
орендодавцем, було укладено з ПАТ
«СИГМАБАНК» як орендарем, договір
оренди нежитлового приміщення № 23-ДН
від 10.03.2010 р. (том 1, а.с. 40-41), відповідно
до якого орендодавець передає, а
орендар бере в тимчасове платне
користування нежитлове приміщення для
розміщення відділення банку орендаря
за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею
103,30 кв.м., розмір орендної плати
становить - 2000,00 грн. за повний
календарний місяць користування
приміщенням. Вказане приміщення було
передано позивачем орендарю ПАТ
«СИГМАБАНК», що підтверджується актом
прийому-передачі від 23.03.2010 р. (том 1,
а.с. 42). Факт надання позивачем орендарю
ПАТ «СИГМАБАНК» послуг з оренди на
підставі вказаного договору та їх
оплати підтверджується актами
виконаних робіт, податковими
накладними та виписками по рахунку
позивача. При цьому судом встановлено,
що ПАТ «СИГМАБАНК» сплачувало ФОП
ОСОБА_3 місячну орендну плату у розмірі
2000,00 грн.

Також, судом вставлено, що ФОП ОСОБА_3 як
орендодавцем, було укладено з ПАТ
«ФІНРОСТБАНК» як орендарем, договір
оренди нежитлового приміщення № ДМВ 25
від 01.01.2012 р. (том 1, а.с. 43-45), відповідно
до якого орендодавець передає, а
орендар бере в тимчасове платне
користування нежитлове приміщення для
розміщення відділення банку орендаря
за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею
103,30 кв.м., розмір орендної плати
становить - 2000,00 грн. за повний
календарний місяць користування
приміщенням. Вказане приміщення було
передано позивачем орендарю ПАТ
«ФІНРОСТБАНК», що підтверджується
актом прийому-передачі від 01.01.2012 р. (том
1, а.с. 46). Факт надання позивачем
орендарю ПАТ «ФІНРОСТБАНК» послуг з
оренди на підставі вказаного договору
та їх оплати підтверджується актами
виконаних робіт, податковими
накладними та виписками по рахунку
позивача. При цьому судом встановлено,
що ПАТ «ФІНРОСТБАНК» сплачувало ФОП
ОСОБА_3 місячну орендну плату у розмірі
2000,00 грн.

Також вставлено, що ФОП ОСОБА_3 як
орендодавцем, було укладено з ПАТ «АКБ
«НОВИЙ» як орендарем, договір оренди
нежитлового приміщення від 27.09.2012 р.
(том 1, а.с. 49-51), відповідно до якого
орендодавець передає, а орендар бере в
тимчасове платне користування
нежитлове приміщення для розміщення
відділення банку орендаря за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 103,30 кв.м.,
розмір щомісячної орендної плати
становить - 4000,00 грн. в тому числі ПДВ -
666,67 грн. Вказане приміщення було
передано позивачем орендарю «АКБ
«НОВИЙ», що підтверджується актом
прийому-передачі від 01.10.2012 р. (том 1, а.с.
52). Факт надання позивачем орендарю ПАТ
«АКБ «НОВИЙ» послуг з оренди на
підставі вказаного договору та їх
оплати підтверджується актами
виконаних робіт, податковими
накладними та виписками по рахунку
позивача. При цьому судом встановлено,
що ПАТ «АКБ «НОВИЙ» сплачувало ФОП
ОСОБА_3 місячну орендну плату у розмірі
4000,00 грн. в тому числі ПДВ - 666,67 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, у
додатку 5 до декларації ФОП ОСОБА_3 та
виписок по рахунку зазначено, що
позивач здійснювала господарську
діяльність щодо постачання товарів:
18.03.2011 р. з ПП «Техмаш» на суму 4268,74 грн.,
15.02.2012 р. з ТОВ «Стендпласт» на суму 1200,00
грн., 21.08.2012 р. з ПП «Регард» на суму 320,52
грн., 07.12.2012 р. з ТОВ «Олес» на суму 126,56
грн., що також підтверджується
відповідними реєстрами виданих та
отриманих податкових накладних (а.с. 73,
82-83, 94-95).

Таким чином, докази на які посилається
відповідач при проведенні перевірки
щодо заниження податкових зобов'язань
у поданих деклараціях з податку на
додану вартість за період з 01.01.2011 р. по
31.12.2012 р. всього на суму 1099 грн., не
знайшли свого підтвердження.

Порядок та спосіб реалізації
результатів перевірок визначено
Податковим кодексом України.

Так, згідно п.п. 21.1.1. п. 21.1. ст. 21
Податкового кодексу України, посадові
особи контролюючих органів зобов'язані
дотримуватися Конституції України та
діяти виключно у відповідності з цим
Кодексом та іншими законами України,
іншими нормативними актами.

Підпунктом 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового
кодексу України передбачено, що органи
державної податкової служби мають
право проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Порядок оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою-підприємцем
від провадження господарської
діяльності, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування
встановлено ст.177 ПК України, згідно з п
177.1 якої доходи фізичних
осіб-підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в п.167.1ст.167 цього Кодексу.

Відповідно до п.177.2. ст.177 ПК України,
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця.

Так, зі змісту акту № 201/17-03/НОМЕР_2 від
24.10.2013 року вбачається, що відповідач в
обґрунтування своїх висновків щодо
заниження податкових зобов'язань
зазначає, що позивачем було невірно
визначено об'єкт оподаткування, який
вираховується виходячи з розміру
орендної плати, яку на його думку слід
було вираховувати на підставі рішення
Дніпропетровської міської ради від
15.12.2010 р. № 5/5 «Про внесення змін до
рішення міської ради від 24.12.2004 р. № 5/23
«Про затвердження мінімальної
вартості місячної оренди одного
квадратного метра загальної площі
нерухомого майна фізичних осіб», яким
встановлені мінімальні ставки
вартості місячної оренди одного
квадратного метра загальної площі
нерухомого майна фізичних осіб на 2011
рік.

Проте, рішенням Дніпропетровської
міської ради від 28.12.2011 р. № 4/19 «Про
затвердження мінімальної вартості
місячної оренди одного квадратного
метра загальної площі нерухомого майна
фізичних осіб» визнані такими, що
втратили чинність рішення
Дніпропетровської міської ради від
24.12.2004 р. № 5/23 «Про затвердження
мінімальної вартості місячної оренди
одного квадратного метра загальної
площі нерухомого майна фізичних осіб»,
та від 14.09.2011 р. № 4/15 «Про внесення
доповнень та змін до рішення міської
ради від 24.12.2004 та від 15.12.2010 р. № 5/5 «Про
внесення змін до рішення міської ради
від 24.12.2004 р. № 5/23 «Про затвердження
мінімальної вартості місячної оренди
одного квадратного метра загальної
площі нерухомого майна фізичних осіб».

Відповідно до п.170.1.2 п.170.1 ст.170 ПК
України, податковим агентом платника
податку - орендодавця під час
нарахування доходу від надання в
оренду об'єктів нерухомості, інших, ніж
зазначені в підпункті 170.1.1 цього пункту
(включаючи земельну ділянку, що
знаходиться під такою нерухомістю, чи
присадибну ділянку), є орендар. При
цьому об'єкт оподаткування
визначається виходячи з розміру
орендної плати, зазначеної в договорі
оренди, але не менше ніж мінімальна
сума орендного платежу за повний чи
неповний місяць оренди. Мінімальна
сума орендного платежу визначається за
методикою, що затверджується Кабінетом
Міністрів України, виходячи з
мінімальної вартості місячної оренди
одного квадратного метра загальної
площі нерухомості з урахуванням місця
її розташування, інших функціональних
та якісних показників, що
встановлюються органом місцевого
самоврядування села, селища, міста, на
території яких вона розташована, та
оприлюднюється у спосіб, найбільш
доступний для жителів такої
територіальної громади. Якщо
мінімальну вартість не встановлено чи
не оприлюднено до початку звітного
(податкового) року, об'єкт
оподаткування визначається виходячи з
розміру орендної плати, зазначеного в
договорі оренди.

На підставі викладеного, а також
враховуючи, що представником
відповідача не було надано жодних
доказів на підтвердження своїх
висновків та посилань, зазначених в
акті №201/17-03/НОМЕР_2 від 24.10.2013 року, щодо
заниження ФОП ОСОБА_3 своїх податкових
зобов'язань при здійсненні послуг
оренди нежитлового приміщення, суд
вважає, що позивачем було правомірно
визначено розмір орендної плати в
договорах оренди нежитлового
приміщення, та на його підставі
встановлено об'єкт оподаткування.

Згідно з п.177.2. ст.177 ПК України, об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця.

Згідно з п.177.4 ст.177 ПК України, до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п.138.8 ст.138 ПК України,
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг.

Згідно з п.138.8.5 ст.138 ПК України, до
складу витрат загальновиробничих
витрат включаються витрати на
утримання, експлуатацію, ремонт,
страхування, оперативну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
призначення.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи викладене суд вважає, що
висновки ату перевірки в частині 9194,55
грн. є необґрунтованими. Як наслідок,
податкове повідомлення-рішення від
21.11.2013 р. №, прийняте на підставі
вказаних висновків акту перевірки
підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу
адміністративного судочинства
України, предметом доказування є
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги чи заперечення або які
мають інше значення для вирішення
справи, та які належить встановити при
ухваленні судового рішення у справі.

Частина 1 ст. 79 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначає, що письмовими доказами є
документи (у тому числі електронні
документи), акти, листи, телеграми,
будь-які інші письмові записи, що
містять в собі відомості про обставини,
які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Частина 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, встановлює, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу, а ч. 2 ст. 71 цього Кодексу
визначає, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, враховуючи, що відповідач під час
судового розгляду справи не надав
доказів на підтвердження своїх
висновків та посилань, а також не навів
підстав, які б свідчили про законність
та обґрунтованість винесеного ним
податкового повідомлення-рішення, суд
приходить до висновку, що вказані вище
дії вчинені відповідачем не у спосіб,
що передбачений Конституцією та
Законами України, та без урахування
всіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення, у зв'язку з чим
позовна заява фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 21.11.2013 р. №
підлягає задоволення у повному
обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем - фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 при
зверненні до суду понесені судові
витрати, пов'язані зі сплатою судового
збору за подання адміністративного
позову до суду в розмірі 173,02 грн., що
документально підтверджується
квитанціями (том 1, а.с. 102 - 104).

Отже, сплачений позивачем судовий збір
за подачу адміністративного позову до
суду в сумі 173,02 грн. підлягає
поверненню.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 28 лютого 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Виготовлення
постанови у повному обсязі відкладено
на 05 березня 2014 року, про що повідомлено
після проголошення вступної та
резолютивної частини постанови в
судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 10, 11, 17, 71, 86, 94,
122, 158 - 163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 21.11.2013 р. №
- задовольнити повністю.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення
Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області
№ від 21.11.2013 р. в частині 9 194,55 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_3, індекс 52005,
Дніпропетровська область, АДРЕСА_2)
судові витрати пов'язані зі сплатою
судового збору у розмірі 173,02 грн. (сто
сімдесят три гривні 02 копійки).

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 05
березня 2014 року.

Суддя С. В.
Прудник