Справа № 812/2859/14
Суддя: Гаврищук Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Широка К.Ю.
Суддя-доповідач - Гаврищук Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2014 року
справа №812/2859/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Білак С.В.

Сухарька М.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2014
року по справі №812/2859/14 (головуючий І
інстанції Широка К.Ю.) за позовом
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Луганське
енергетичне об'єднання" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені за порушення нормативу зі
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Луганське
енергетичне об'єднання" про стягнення
адміністративно - господарських
санкцій та пені у розмірі 1 512 030,03 грн..

Постановою Луганського
окружного адміністративного суду від 20
травня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позову в
повному обсязі .

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги позивач
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Позивач вважає, що оскільки
відповідачем не було створена
відповідна кількість робочих місць для
інвалідів, то згідно до вимог ст.19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» він
зобов'язаний сплатити
адміністративно-господарські санкції.

Особи, які беруть участь у справі,
у судове засідання не з'явились, про
дату, час і місце апеляційного розгляду
були повідомленні належним чином, а
тому згідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України справу було розглянуто в
порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, заперечення на
скаргу, дійшла висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає виходячи з наступного.

Статтею 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21 березня
1991року № 875-12 встановлено, що для
підприємств, установ, організацій
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

За приписами частини 2 цієї статті
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Виходячи з наведених вимог,
норматив для відповідача у 2013 році
складав - 243 робоче місце. Фактично
працювало 210 інвалідів.

За невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2013 році
позивачем були нараховані
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 1508409,87 грн..та пеня в розмірі
3620,16 грн.

За приписами частини 3 статті 18
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до статті 20 наведеного
Закону підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські
санкції за незайняті інвалідами робочі
місця не є податком, збором
(обов'язковим платежем), обов'язкова
сплата яких передбачена Конституцією
України та Законом України від 25 червня
1991 року № 1251-XII «Про систему
оподаткування», а є заходом впливу на
правопорушника у сфері господарювання
у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини першої
статті 218 Господарського кодексу
України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

За приписами частини другої цієї
статті учасник господарських відносин
відповідає, зокрема, за порушення
правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Згідно до статті 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

За змістом статті 18-1 цього Закону
пошук підходящої роботи для інваліда
здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатися пошуком
інвалідів для працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідач та його районні та
міські підрозділи своєчасно в 2013 році
виділили робочі місця для
працевлаштування інвалідів та
систематично, кожного місяця,
інформували міські та районні центри
зайнятості про наявність робочих місць
для працевлаштування інвалідів шляхом
подання звітності згідно вимог
законодавства.

Зазначене підтверджується також
наявними в матеріалах справи звітами
відповідача до Луганського міського
центру зайнятості форми 3-ПН, якими
відповідач інформував про наявність
вакансій для працевлаштування
інвалідів, від 02.01.2013 № 01-33/2/1, від 28.01.2013
№ 01-33/2/133, від 28.02.2013 № 01-33/2/294, від 28.03.2013
№ 01-33/2/418, від 26.04.2013 № 01-33/2/573, від 28.05.2013
№ 01-33/2/693, від 26.06.2013 № 01-33/2/864, від 26.07.2013
№ 01-33/2/1061, від 29.08.2013 № 01-33/2/1209, від 26.09.2013
№ 01-33/2/1307, від 28.10.2013 № 01-33/2/1472, від 28.11.2013
№ 01-33/2/1657, від 24.12.2013 № 01-33/2/1791.

Також відповідач інформував
Луганський міський центр зайнятості
про відкриття вакансій для інвалідів
протягом 10 робочих днів з дня їх
відкриття, зокрема надавав наступні
звіти за формою 3-ПН: від 15.08.2013 № 01-33/2/1145,
від 06.09.2013 № 01-33/2/1245, від 04.10.2013 № 01-33/2/1349,
від 14.10.2013 № 01-33/2/1396, від 07.11.2013 № 01-33/2/1536,
від 15.11.2013 № 01-33/2/1591, від 25.11.2013 № 01-33/2/1641,
від 06.12.2013 № 01-33/2/1703, від 16.12.2013 № 01-33/2/1755.
Жодного факту відмови в
працевлаштуванні інвалідів
відповідачем не допущено.

З урахуванням викладеного, суд
апеляційної інстанції погоджує
висновок суду першої інстанції про те,
що відповідачем протягом 2013р. було
вжито усіх залежних від нього заходів
для недопущення господарського
правопорушення, а тому відсутні
зобов'язання щодо сплати
адміністративно-господарської
санкції.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування рішення є
порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про те, що при
розгляді справи судом першої інстанції
було допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те,
що підстави для скасування рішення
суду першої інстанції відсутні, а тому
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 20 травня
2014р. по справі №812/2859/14 - залишити без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 20 травня
2014р. по справі №812/2859/14 - залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили через п'ять днів після направлення
їх копій особам, які беруть участь у
справі, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Т.Г. Гаврищук

Судді:
С.В. Білак

М.Г.Сухарьок