Справа № 814/3460/13-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/3460/13-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Лісовська Н. В. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
судді - Коваля М.П.,

суддів
- Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

при секретарі
- Журкіній І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Центральному районі м.
Миколаєва на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 22
жовтня 2013 року по справі за
адміністративним позовом Приватного
науково-виробничого підприємства
«Будвишукування» до Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва про
визнання протиправним та скасування
рішення № 501 від 18 липня 2013 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне науково-виробниче
підприємство «Будвишукування» (далі -
позивач, або ПНВП «Будвишукування»)
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Центральному районі м.
Миколаєва (далі - відповідач, або УПФУ в
Центральному районі м. Миколаєва) про
визнання протиправними та скасування
рішень №№ 501, 506 від 18 липня 2013 року про
застосування до позивача фінансових
санкцій.

Ухвалою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня
2013 року закрито провадження у
справі в частині позовних вимог про
визнання протиправним та скасування
рішення № 506 від 18 липня 2013 року у
зв'язку з відмовою позивача від
вказаних вимог.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року адміністративний позов ПНВП
«Будвишукування» задоволено. Визнано
протиправним та скасовано рішення
Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва від 18
липня 2013 року № 501.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням суду першої інстанції,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
адміністративного позову ПНВП
«Будвишукування», наголошуючи,
зокрема, на правомірності прийнятого
рішення про застосування до позивача
фінансових санкцій.

В судове засідання представники сторін
не прибули, про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи були
повідомлені належним чином та
своєчасно, що підтверджується наявним
в матеріалах справи листом ПНВП
«Будвишукування» щодо отримання
повістки про виклик до суду
електронною поштою та телефонограмою.

Згідно вимог ч. 4 ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів
порадившись на місці, ухвалила слухати
справу за відсутністю представників
сторін, повідомлених належним чином,
про дату, час та місце апеляційного
розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено під час апеляційного
розгляду, відповідачем 18 липня 2013 року
було винесено Рішення № 501, яким
застосовано до ПНВП «Будвишукування»
фінансові санкції в розмірі 75216,81 грн.
за донарахування територіальним
органом Пенсійного фонду України або
страхувальником сум своєчасно не
обчислених та не сплачених страхових
внесків за період 2004-2010 роки.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Вирішуючи спірне питання та
задовольняючи вимоги ПНВП
«Будвишукування» про визнання
протиправним та скасування рішення №
501 від 18 липня 2013 року про застосування
до позивача фінансових санкцій, суд
першої інстанції виходив з того, що
починаючи з 01 січня 2011 року органи
Пенсійного фонду України не вправі за
порушення, вчинені до 01 січня 2011 року,
нараховувати штрафи та пеню, визначені
статтею 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки передбачені
відповідними нормами склади
правопорушень та санкції втратили
чинність.

Однак, колегія суддів не погоджується з
вказаними висновками суду першої
інстанції з огляду на викладене.

Пунктом 4 частини 9 статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», яка
діяла до 1 січня 2011 року, було
передбачено, що за донарахування
територіальним органом Пенсійного
фонду України або страхувальником сум
своєчасно не обчислених та не
сплачених страхових внесків
накладається штраф у розмірі п'яти
відсотків зазначених сум за кожний
повний або неповний місяць, за який
донараховано ці суми.

Із набранням чинності Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» наведена вище
норма матеріального права була
скасована (підпункт «й» пункту 12
Прикінцевих та Перехідних положень
зазначеного Закону).

Водночас, абзацом 5 пункту 7 Прикінцевих
та Перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» передбачено, що
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Абзацом 6 цього ж пункту встановлено, що
на період до повного стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Аналізуючи наведений зміст
законодавчої норми, колегія суддів
зазначає, що такі повноваження
пенсійного органу стосуються виключно
страхових внесків та штрафних санкцій,
які нараховані та/або не сплачені до 01
січня 2011 року.

Тобто, наведене правило щодо
збереження порядку стягнення та
контрольних функцій фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, передбачених
законодавством, чинним до 1 січня 2011
року, поширюється на заборгованість зі
сплати страхових внесків та сум
штрафних санкцій, які були нараховані
та/або не сплачені до зазначеної дати.

Таким чином, хибними є висновки суду
першої інстанції щодо
необґрунтованості рішення Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва № 506
від 18 липня 2013 року, яким до позивача
застосовано санкції на підставі пункту
4 частини 9 статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за донарахування
територіальним органом Пенсійного
фонду України або страхувальником сум
своєчасно не обчислених та не
сплачених страхових внесків за період
2004-2010 роки.

Аналогічний висновок щодо
застосування вищезазначених норм
матеріального права міститься у
постановах Верховного Суду України,
зокрема, від 19 лютого 2013 року у
справі № 21-432а12 та від 26 березня 2013 року
у справі № 21-71а13, які відповідно до ст.
244-2 КАС України є обов'язковим для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

Посилання суду першої інстанції на
постанову Верховного Суду України від
20 листопада 2012 року у справі № 21-367а12,
колегія суддів вважає безпідставним,
оскільки зі змісту вказаного рішення
вбачається, що предметом розгляду
даної справи було саме правомірність
застосування фінансових санкцій за
подання недостовірних відомостей до
системи персоніфікованого обліку
після 1 січня 2011 року в порядку пункту 5
частини 9 статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Застосування ж
вищезазначених норм матеріального
права було предметом розгляду справ
Верховним Судом України від 26 березня
2013 року у справі № 21-71а13 та від 19 лютого
2013 року у справі № 21-432а12, в яких,
зокрема, Верховний Суд України
наголосив, що правило щодо збереження
порядку стягнення та контрольних
функцій фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
передбачених законодавством, чинним до
1 січня 2011 року, поширюється на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати.

За таких обставин, оскільки судом
першої інстанції при розгляді справи
порушено норми матеріального права, не
повно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи та висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, що в свою чергу
призвело до неправильного вирішення
справи, колегія суддів вважає, що
судове рішення, відповідно до вимог п. 4
ч. 1 ст. 202 КАС України, підлягає
скасуванню з прийняттям по справі
нової постанови про відмову у
задоволенні позивних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року по справі за адміністративним
позовом Приватного
науково-виробничого підприємства
«Будвишукування» до Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва про
визнання протиправним та скасування
рішення № 501 від 18 липня 2013 року -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов Приватного
науково-виробничого підприємства
«Будвишукування» до Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва про
визнання протиправним та скасування
рішення № 501 від 18 липня 2013 року -
залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів після набрання
чинності безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний колегією суддів 19 червня 2014
року.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/