Справа № 802/4025/13-а
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/800/25413/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Білуги
С.В.,

суддів
Загороднього А.Ф.

Малиніна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Служби безпеки України у
Вінницькій області, Головного
управління Пенсійного фонду України у
Вінницькій області про зобов'язання
вчинити певні дії,

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Управління Служби
безпеки України у Вінницькій області,
Головного управління Пенсійного фонду
України у Вінницькій області про
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 року позов ОСОБА_2 задоволено
частково, зобов'язано відповідача
розглянути питання щодо перерахунку
ОСОБА_2 до стажу вислуги років на
пільгових умовах строк служби у
Томашпільському РВ УМВС України на
посаді оперуповноваженого відділення
карного розшуку Томашпільському РВ
УМВС України у Вінницькій області у
період з 01 жовтня 1991 року по 01 вересня
1992 року та на посадах
оперуповноваженого, старшого
оперуповноваженого, начальника
відділення державної служби боротьби з
економічною злочинністю
Томашпільського РВ УМВС України у
Вінницькій області в період з 01 вересня
1995 року по 15 грудня 1999 року з розрахунку
один місяць служби за півтора у
відповідності до висновків, зазначених
у рішенні суду. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року рішення суду першої інстанції
було скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_2

ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
просить, рішення суду апеляційної
інстанції скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Перевіривши наведені доводи в
касаційній скарзі, рішення судів щодо
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що відповідно до наказу
начальника Управління служби безпеки
України у Вінницькій області №2б0-ос
від 07 березня 2013 року ОСОБА_2 звільнено
з військової служби СБ України в запас
за підпунктом "а" пункту 61 та підпунктом
"б" пункту 63.

Відповідно до наказу начальника
Управління служби безпеки України у
Вінницькій області №65-ос від 13 травня
2013 року позивача виключено із списків
особового складу.

Вислуга років станом на 18 травня 2013
року склала: календарна - 25 років 08
місяців 15 днів; пільгова-00 років 00
місяців 07 днів; загальна-25 років 08
місяців 22 дні. Календарна служба для
виплати одноразової грошової допомоги
при звільнені на 18 травня 2013 року
склала 25 років

Позивач не погоджуючись із таким
обрахуванням вислуги років, та
вважаючи, що вислуга років у пільгову
обчисленні нарахована йому невірно,
звернувся до суду.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
звертає увагу на те, що оскаржуване
рішення суду апеляційної інстанцій не
можна вважати таким, що прийняте на
підставі повно та всебічно досліджених
встановлених фактичних обставин
справи та у відповідності до чинного
законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту «в» пункту 3
постанови Кабінету Міністрів України
від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок
обчислення вислуги років, призначення
та виплати пенсій і грошової допомоги
особам офіцерського склад,
прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей» (в
редакції від 16 листопада 2001 року), до
вислуги років для призначення пенсій
зараховується на пільгових умовах один
місяць служби за півтора місяця часу
проходження служби особами рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ у підрозділах карного
розшуку за переліком посад і умов, що
визначаються Міністерством внутрішніх
справ.

Отже, підпункт «в» пункту 3 постанови
Кабінету Міністрів України від 17 липня
1992 року №393 регулює лише порядок
обчислення вислуги років, а не час її
обчислення.

Крім того, обмеження щодо часу
розрахунку вислуги років містить пункт
5 постанови Кабінету Міністрів України
від 17 липня 1992 року № 393, яким
заборонено проводити перерахунок
вислуги років, яка була обчислена для
призначення пенсій
військовослужбовцям та особам
начальницького і рядового складу ОВС
до введення в дію Закону України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ».

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів апеляційної інстанції дійшла
передчасних висновків стосовно того,
що відсутні правові підстави для
зарахування позивачу до вислуги років
на пільгових умовах часу проходження
служби на відповідних посадах у
підрозділах карного розшуку і
підрозділах боротьби з економічною
злочинністю ОВС.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо наявності у позивача
права на пільгове обчислення періоду
його служби у підрозділах карного
розшуку в період проходження служби в
органах внутрішніх справ на посадах
оперуповноваженого відділення карного
розшуку Томашпільського РВ УМВС
України у Вінницькій області та
оперуповноваженого, старшого
оперуповноваженого, начальника
відділення державної служби боротьби з
економічною злочинністю
Томашпільського РВ УМВС України у
Вінницькій області, з зарахуванням
одного місяця служби у підрозділах
карного розшуку за півтора місяця.

Разом з тим, судом першої інстанції при
ухваленні рішення не було взято до
уваги положення пункту 5 постанови
Кабінету Міністрів України від 17 липня
1992 року № 393, яким передбачено, що
вислуга років, яка була обчислена для
призначення пенсій
військовослужбовцям та особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ до введення в
дію Закону України "Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців та
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ" (тобто до 09
квітня 1992 року) перегляду не підлягає.

Також рішення суду першої інстанції не
можна вважати таким, що прийняте на
підставі повно та всебічно досліджених
встановлених фактичних обставин
справи та у відповідності до чинного
законодавства, оскільки судом не
винесено рішення по суті позовних
вимог, а саме в частині зобов'язання
відповідачів перерахувати ОСОБА_2 до
стажу вислуги років на пільгових
умовах строк служби у підрозділах
карного розшуку в період проходження
служби в органах внутрішніх справ на
посадах оперуповноваженого відділення
карного розшуку Томашпільського РВ
УМВС України у Вінницькій області та
оперуповноваженого, старшого
оперуповноваженого, начальника
відділення державної служби боротьби з
економічною злочинністю
Томашпільського РВ УМВС України у
Вінницькій області, з зарахуванням
одного місяця служби у підрозділах
карного розшуку за півтора місяця.

Оскільки суди першої та апеляційної
інстанції не надали правової оцінки
обставинам у справі та не перевірили
обґрунтованість позовних вимог та дали
передчасну юридичну оцінку
встановленим фактичним обставинам
справи, ухвалені ними судові рішення не
можна вважати законними та
обґрунтованими.

Відповідно до пункту 2 статті 227 КАС
України, підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи і не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
рішення у справі підлягають скасуванню
з направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції. Під час
нового розгляду справи необхідно
врахувати викладене, всебічно і повно
з'ясувати і перевірити всі фактичні
обставини справи, об'єктивно оцінити
докази, що мають юридичне значення для
її розгляду і вирішення спору по суті, і
в залежності від встановленого,
правильно визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняти обґрунтоване і законне
судове рішення.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів зазначає, що суди
повинні були витребувати у сторін
докази, які підтверджують або
спростовують правомірність їхніх
доводів і заперечень. Якщо сторони у
справі таких доказів не надали або
надані докази були недостатніми, суд,
керуючись частинами 4, 5 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, зобов'язаний був із власної
ініціативи витребувати докази, які
підтверджують або спростовують ці
обставини.

Судами першої та апеляційної інстанції
названих вимог Кодексу
адміністративного судочинства України
не виконано, у зв'язку з чим порушено
норми процесуального закону. Також
судами в порушення норм процесуального
права не було з'ясовано та враховано
всіх обставин справи, що мають значення
для правильного вирішення спору.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій під час
прийняття рішень по суті спору у даній
справі було порушено норми
процесуального права, що унеможливило
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, про
передчасність висновків судів першої
та апеляційної інстанцій.

Вказані порушення норм матеріального
та процесуального права не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції з
урахуванням положень статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства щодо
відсутності можливості досліджувати
докази, встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судових рішеннях, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, що відповідно до
вимог статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування судових
рішень і направлення справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 року та постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 17 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Служби безпеки
України у Вінницькій області,
Головного управління Пенсійного фонду
України у Вінницькій області про
зобов'язання вчинити певні дії -
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.В. Білуга

Судді
А.Ф.
Загородній

В.В. Малинін