Справа № 2а/0470/9382/11
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" червня 2014 р. м. Київ
К/800/65566/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів
Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 17.04.2013

у справі № 2а/0470/9382/11

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_2

до Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом про
скасування податкових
повідомлень-рішень Західно-Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Державної податкової служби від 14.07.2011
№ та № .

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
20.12.2011 в задоволенні позовних вимог
відмовлено, з мотивів правомірності
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 17.04.2013 рішення суду першої
інстанції скасовано; прийнято нову
постанову, якою позов задоволено;
визнано протиправними та скасовано
спірні податкові повідомлення-рішення,
з підстав обґрунтованості позовних
вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної виїзної планової
документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
СПД ОСОБА_2 з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.07.2009 по 31.12.2010, складено акт №
63-17/2-НОМЕР_1 від 21.06.2011, в якому
зафіксовані порушення: ст. 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»; пп. 19.2
(б) п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»; пп.
7.3.1 п. 7.3, пп. пп. 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість»; ч. 5 ст. 203, ч. ч. 1, 2 ст. 215, ст. 216
Цивільного кодексу України.

На підставі результатів вказаної
перевірки, 14.07.2011 відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб за основним платежем на
112 539,91 грн.;

- № про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 188 697,50 грн., в т.ч.: 150
958 грн. основного платежу та 37 739,50 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Матеріалами справи встановлено, що між
ТОВ «ВВМ-Вилиджтрейд» (постачальник) та
позивачем (покупець) укладено договори
поставки від 10.11.2009 № 10/11-09 та
від 25.02.2010 № 25/02-10, за умовами яких
постачальник власним транспортом
здійснює поставку продукції (насіння
соняшника) до складу покупця.

Між ТОВ «Южторгкомпані» (постачальник)
та позивачем (покупець) укладено
договори поставки від 01.03.2010 № 01/03-10 та
від 01.06.2010 № 01/06-10, за умовами яких
постачальник власним транспортом
здійснює поставку продукції (насіння
соняшника) до складу покупця.

Крім того, позивач в липні 2009 року мав
взаємовідносини з ТОВ «Віст-Оіл», яке
здійснювало постачання позивачу олії
соняшникової.

Донараховуючи грошові зобов'язання з
податку на додану вартість та податку з
доходів фізичних осіб, податковий
орган виходив з відсутності реального
характеру господарських операцій між
позивачем та контрагентами: ТОВ
«ВВМ-Вилиджтрейд», ТОВ
«Южторгкомпані», оскільки позивач
дійсно маючи первинні документи, що
підтверджують витрати, які перевищили
суму отриманого доходу, не надав
перевіряючим будь-яких доказів, які б
свідчили, що придбання та продаж даного
товару з від'ємним фінансовим
результатом вплинуло на дохід його
господарської діяльності чи на
можливість отримання такого доходу.
Також позивачем віднесено до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість з вартості отриманого
товару, який не відноситься до складу
валових витрат (в результаті
здійснення реалізації продукції за
ціною нижчою ціни придбання сировини).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не підтверджено
реальність здійснення господарських
операцій з контрагентами: ТОВ
«ВВМ-Вилиджтрейд», ТОВ
«Южторгкомпані», тому належно
сформована первинна документація в
разі відсутності фактичного
здійснення господарської операції, не
є підставою для відображення в
облікових регістрах бухгалтерського
та податкового обліку по змісту
здійснених операцій.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, апеляційний адміністративний
суд мотивував своє рішення тим, що в
акті перевірки немає жодного посилання
на первинні або інші документи,
зафіксовані за обліком, які нібито не
відповідають сутності та не несуть
доказовості відносно змісту
здійснення господарських операцій.

Однак, суд касаційної інстанції з
такими висновками судів першої та
апеляційної інстанцій погодитись не
може, з огляду на наступне.

Статтею 69 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним
вимогам не відповідають.

Надання податковому органу належним
чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковий орган не
встановив та не довів, що відомості, які
містяться в цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі, є
наслідком укладення нікчемних
правочинів або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних в яких установлена
судом.

Про необґрунтованість податкової
вигоди можуть також свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема про
наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності;

- відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для такого виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку;

- відсутність первинних документів
обліку.

Приймаючи судові рішення по даній
справі, суди попередніх інстанцій
посилались на докази, які є
обов'язковими, але не вичерпними,
оскільки предмет доказування у справі,
що розглядається, становлять
обставини, що підтверджують або
спростовують реальність здійснення
самих господарських операцій (поставки
товарів), а відтак і обґрунтованість
визначення податкового кредиту
позивача.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 11 КАС України
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Із матеріалів справи вбачається, що на
підтвердження своїх доводів щодо
неправомірності формування
податкового кредиту позивача,
податковий орган вказував, що операції
між позивачем та вищезазначеними
контрагентами були нікчемними.

В даному випадку, судами попередніх
інстанцій не досліджено обставин, що
підтверджують або спростовують
реальність здійснення самих
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «ВВМ-Вилиджтрейд», ТОВ
«Южторгкомпані», ТОВ «Віст-Оіл», а саме:
можливостей контрагентів позивача
щодо виконання укладених з позивачем
договорів, зокрема, наявності
технічних та технологічних
можливостей; питання щодо фактичної
оплати позивачем податку на додану
вартість в ціні поставлених товарів; не
досліджено руху активів у процесі
здійснення господарських операцій між
позивачем та контрагентами, з
відповідним документальним
підтвердженням.

Для вирішення спору важливе значення
має встановлення факту реєстрації та
перебування контрагентів платника
податку в стані платника податку на
додану вартість, що надає право такому
платнику видавати податкові накладні,
які є підставою для формування
податкового кредиту.

Щодо встановленого під час проведення
перевірки порушень позивачем вимог в
сфері оподаткування податком з доходів
фізичних осіб, в результаті реалізації
олії соняшникової та насіння соняшника
за цінами нижчими, ніж ціни придбання,
слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» до складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, належать витрати, які
включаються до складу валових витрат
виробництва (обігу) або підлягають
амортизації згідно з Законом України
«Про оподаткування прибутку
підприємств».

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з пп. 1.20.10 п. 1.20 ст. 1 цього Закону
податковий орган має право застосувати
звичайні ціни для визначення бази
оподаткування у випадках, передбачених
законом, незалежно від виду
господарської операції, що
здійснюється платником цього податку,
або податкового статусу іншої сторони
такої операції.

Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств» передбачаються
конкретні випадки застосування
звичайних цін.

При цьому слід зазначити, що Закон
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» не містить положень про
те, що продукція суб'єкта
господарювання не може бути
реалізована за ціною, що є нижчою за
собівартість такої продукції.

Отже, позивач може реалізувати свій
товар на внутрішньому ринку за ціною,
що є нижчою за собівартість, однак така
ціна має знаходитись в межах звичайних
цін.

Судами обох інстанцій не встановлено
чи проводив податковий орган детальний
та обґрунтований аналіз цін, які
існували на світовому ринку із
здійсненням аналізу договорів з
ідентичними (однорідними) товарами у
співставних економічних умовах, чи
проаналізовано та надано оцінку
наявності або відсутності будь-яких
інших об'єктивних умов, що існували на
ринку ідентичних (однорідних) товарів
та могли вплинути на ціну.

Однак, встановлення даних обставин має
важливе значення для правильного
вирішення даної справи.

Згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий
адміністративний суд України
приходить до висновку про необхідність
скасування рішень судів попередніх
інстанцій та направлення справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги
вищезазначене та прийняти законне і
обґрунтоване рішення відповідно до
норм матеріального та процесуального
права, надати належну правову оцінку
обставинам у справі.

Згідно наявної у справі виписки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців від
19.06.2013 слідує, що Західно-Донбаська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів
Дніпропетровської області є
правонаступником Західно-Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Державної податкової служби.

На підставі ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції вважає за
необхідне допустити по даній справі
заміну відповідача -
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби її правонаступником
- Західно-Донбаською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів
Дніпропетровської області.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Допустити заміну по даній справі
відповідача - Західно-Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Державної податкової служби її
правонаступником - Західно-Донбаською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів Дніпропетровської області.

Касаційну скаргу Західно-Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів Дніпропетровської області
задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 17.04.2013 та постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 20.12.2011
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ч. 6 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний