Справа № 826/6359/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11 червня 2014 року 17 год. 02
хв. № 826/6359/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Данилишина В.М., при секретарі судових
засідань Приходько О.В., за участю
представників позивача, відповідача та
третьої особи, розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Ультра
Папір" до державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві, третя особа: товариство з
обмеженою відповідальністю
"Поліссяспецпартнер", про визнання
протиправними дій і бездіяльності
відповідача, зобов'язання його вчинити
певні дії та визнання безпідставним і
скасування його рішення.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у судовому
засіданні 11 червня 2014 року проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 13 травня 2014 року надійшов
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Ультра Папір" (далі -
позивач) до державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій
відповідача щодо проведення
позапланової невиїзної перевірки
позивача з питань правильності
нарахування та своєчасності сплати
податків та зборів при
взаємовідносинах із ТОВ
"Поліссяспецпартнер" та ТОВ
"Торгово-промисловий комплекс" за
період із 01 по 31 грудня 2013 року (далі -
перевірка позивача), за результатами
якої складено акт перевірки від 15
квітня 2014 року № 270/3-22-08/38376401 (далі - акт
перевірки);

- визнання протиправною бездіяльності
відповідача, що полягає у невинесенні
податкового повідомлення-рішення за
результатами складеного акту
перевірки;

- визнання протиправними дій
відповідача щодо внесення до акту
перевірки висновків про нереальність
господарських операцій та відсутність
об'єктів оподаткування при
взаємовідносинах позивача із ТОВ
"Поліссяспецпартнер", ВАТ "Жидачівський
целюлозно-паперовий комбінат" та ПАТ
"Ізмаїльський целюлозно-паперовий
комбінат";

- визнання протиправними дій
відповідача щодо внесення змін до
централізованої бази даних податкової
звітності задекларованих позивачем
показників податкових зобов'язань;

- зобов'язання відповідача внести
відповідні зміни до системи
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України, бази даних АІС
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту, бази АІС "Аудит"
у частині скасування відображення
інформації, викладеної в акті
перевірки;

- визнання безпідставним видання
начальником відповідача наказу від 11
квітня 2014 року № 693 щодо проведення
перевірки позивача та скасування його.

В обґрунтування позову законний
представник позивача зазначив, що
позов підлягає задоволенню, оскільки
діяння відповідача суперечать
положенням законодавства, у зв'язку з
чим порушуються права та законні
інтереси позивача.

Ухвалою суду від 16 травня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 02 червня 2014 року
судом задоволено відповідне
клопотання представника позивача та,
відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 53 КАС України,
до участі у справі як третю особу, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні позивача
допущено товариство з обмеженою
відповідальністю "Поліссяспецпартнер"
(далі - третя особа).

У ході судового розгляду справи
представники позивача та третьої особи
підтримали позов та просили
задовольнити його повністю.

Представник відповідача не визнав
позов та просив відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову, наданих суду у судовому
засіданні 26 травня 2014 року.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем у період із 14 по 15 квітня
2014 року проведено перевірку позивача,
за результатами якої 15 квітня 2014 року
складено акт № 270/3-22-08/38376401 про
результати проведення позапланової
невиїзної перевірки позивача з питань
правильності нарахування та
своєчасної сплати податків та зборів
(обов'язкових платежів) при
взаємовідносинах із третьою особою та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Торгово-промисловий
комплекс" за період із 01 по 31 грудня 2013
року (далі - акт перевірки).

Суд не погоджується з доводами
представників позивача щодо наявності
підстав для задоволення позову,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів та аналізу наступних
положень і обставин.

Стосовно проведення перевірки суд
зазначає наступне.

Згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1
ст. 75, п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу
України (далі - ПК України), контролюючі
органи мають право проводити
відповідно до законодавства перевірки
і звірки платників податків (крім
Національного банку України), у тому
числі після проведення процедур
митного контролю та/або митного
оформлення.

Документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
контролюючого органу і проводиться за
наявності хоча б однієї з обставин,
визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні контролюючого органу.

Документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами контролюючого органу виключно
на підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленого
наказом, та за умови надіслання
платнику податків рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
або вручення йому чи його
уповноваженому представнику під
розписку копії наказу про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки та письмового повідомлення
про дату початку та місце проведення
такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає
посадовим особам контролюючого органу
право розпочати проведення
документальної невиїзної перевірки.

У ході розгляду справи судом з'ясовано,
що перевірку позивача проведено на
підставі наказу від 11 квітня 2014 року №
693, копію якого разом із повідомленням
від 11 квітня 2014 року № 4567/10/22-08
направлено на адресу позивача
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення 11 квітня 2014
року, тобто із дотриманням порядку,
визначеного законодавчо.

Стосовно наказу № 693 суд зазначає
наступне.

Як уже зазначено вище, перевірку
позивача проведено на підставі
вказаного наказу, копію якого разом із
відповідним повідомленням направлено
на адресу позивача рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
до початку перевірки.

Поряд з цим, враховуючи, що наказ № 693,
який є актом індивідуальної дії, на
момент розгляду даної справи є
реалізованим (проведено перевірку),
тобто є таким, що вичерпав свою дію,
позовна вимога про визнання
безпідставним його видання, за
переконанням суду, не підлягає
задоволенню.

Зокрема, як зазначено у п. 5 рішення
Конституційного Суду України від 22
квітня 2008 року № 9-рп/2008 у справі
№1-10/2008, при визначенні природи
"правового акту індивідуальної дії"
правова позиція Конституційного Суду
України ґрунтується на тому, що
"правові акти ненормативного характеру
(індивідуальної дії)" стосуються
окремих осіб, розраховані на
персональне (індивідуальне)
застосування і після реалізації
вичерпують свою дію.

Стосовно висновків акту перевірки суд
зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 86.1, 86.4 ст. 86 ПК
України, результати перевірок (крім
камеральних) оформлюються у формі акта
або довідки, які підписуються
посадовими особами органу державної
податкової служби та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка.

Акт (довідка), складений за
результатами перевірки та підписаний
посадовими особами, які проводили
перевірку, у строки визначені цим
Кодексом, надається платнику податків
або його законному представнику, який
зобов'язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про
результати перевірки не зараховується
до строку проведення перевірки,
встановленого цим Кодексом (з
урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з
висновками акта, такий платник
зобов'язаний підписати такий акт
перевірки із зауваженнями, які він має
право надати разом з підписаним
примірником акта або окремо у строки,
передбачені цим Кодексом.

Акт (довідка) документальної невиїзної
перевірки складається у двох
примірниках, підписується посадовими
особами органу державної податкової
служби, які проводили перевірку, та
реєструється в органі державної
податкової служби протягом п'яти
робочих днів з дня, що настає за днем
закінчення установленого для
проведення перевірки строку (для
платників податків, які мають філії
та/або перебувають на консолідованій
сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Акт (довідка) документальної невиїзної
перевірки після його реєстрації
вручається особисто платнику податків
чи його законним представникам або
надсилається рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. У разі
відмови платника податків або його
законних представників від підписання
акта (довідки) перевірки посадовими
особами органу державної податкової
служби складається відповідний акт, що
засвідчує факт такої відмови. Відмова
платника податків або його законних
представників від підписання акта
перевірки не звільняє такого платника
податків від обов'язку сплатити
визначені органом державної
податкової служби за результатами
перевірки грошові зобов'язання.
Заперечення по акту перевірки
розглядаються у порядку і строки,
передбачені п. 86.7 цієї статті.

Зокрема, згідно з п. 86.7 ст. 86 ПК України,
у разі незгоди платника податків або
його законних представників з
висновками перевірки чи фактами і
даними, викладеними в акті (довідці)
перевірки, вони мають право подати свої
заперечення до контролюючого органу за
основним місцем обліку такого платника
податків протягом п'яти робочих днів з
дня отримання акта (довідки). Такі
заперечення розглядаються
контролюючим органом протягом п'яти
робочих днів, що настають за днем їх
отримання (днем завершення перевірки,
проведеної у зв'язку з необхідністю
з'ясування обставин, що не були
досліджені під час перевірки та
зазначені у зауваженнях), та платнику
податків надсилається відповідь у
порядку, визначеному ст. 58 цього
Кодексу для надсилання (вручення)
податкових повідомлень-рішень. Платник
податку (його уповноважена особа та/або
представник) має право брати участь у
розгляді заперечень, про що такий
платник податку зазначає у
запереченнях.

В ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 01 листопада 2011 року у
справі № К/9991/36349/11 зазначено, що акт
перевірки та внесення до нього даних є
лише засобом документування дій
контролюючого органу.

Тобто, з викладених положень
вбачається, що акт перевірки є
службовим документом, у якому
зафіксовано відповідні порушення
податкового законодавства та який
жодним чином не порушує прав та
інтересів позивача. Крім того, як
зазначено у постанові Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31 січня 2012 року у справі № 2а-8072/11/2670,
вчинені податковим органом дії щодо
складання акту документальної
невиїзної перевірки не породжують для
платника податків настання будь-яких
юридичних наслідків та не впливають на
його права та обов'язки.

Отже, склавши за результатами
перевірки позивача акт перевірки,
відповідач, за переконанням суду, діяв
відповідно до податкового
законодавства та жодним чином не
порушив права та інтереси позивача.

Положеннями податкового законодавства
на контролюючі органи покладено
завдання здійснювати контроль за
своєчасністю та повнотою сплати
податків, зборів (інших обов'язкових
платежів) до бюджетів.

Згідно з п.п. 4-6 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом ДПА України від
22 грудня 2010 року № 984, акт
документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби. Факти
виявлених порушень вказаного
законодавства викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та повною мірою з посиланням
на первинні або інші документи,
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку, що підтверджують
наявність зазначених фактів з
посиланням на відповідні норми чинного
законодавства.

Тобто, у разі виявлення під час
здійснення контрольно-перевірочної
роботи правочинів, що суперечать
інтересам держави та суспільства,
контролюючий орган повинен
відобразити вказане в акті перевірки.

Поряд з цим, необхідно враховувати, що
відповідно до позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеній у листі від 02 червня 2011 року
№ 742/11/13-11, наявність належним чином
укладеного договору між суб'єктами
господарювання (чинного) заздалегідь
не може свідчити про здійснення
суб'єктом господарювання законної
господарської діяльності. У разі
виявлення органом державної
податкової служби порушення платником
податків норм чинного законодавства
при здійсненні господарської
діяльності такому платнику податків
донараховуються відповідні суми
податкових зобов'язань.

Отже, контролюючі органи при
здійсненні контрольно-перевірочної
роботи можуть відображати в акті
перевірки ознаки недійсності
(нікчемності) правочинів, при цьому
донарахування податкових зобов'язань
повинно здійснюватися виключно за
порушення податкового законодавства.

У постанові Верховного Суду України
від 10 вересня 2013 року № 21-237а13
зазначено, що дії, пов'язані з
включенням до акта висновків, є
обов'язковими, тоді як самі висновки
такими не є.

Висновки, викладені у акті, не
породжують обов'язкових юридичних
наслідків. Водночас судження
контролюючого органу про нікчемність
окремих угод є висновками тільки
контролюючого органу, зазначення яких
в акті перевірки не суперечить чинному
законодавству. Такі твердження акта
можуть бути підтверджені або
спростовані судом у разі спору про
законність рішень, дій, в основу яких
покладені згадувані висновки акта.

Акт перевірки не є рішенням суб'єкта
владних повноважень у розумінні ст. 17
КАС України, не зумовлює виникнення
будь-яких прав і обов'язків для осіб,
робота (діяльність) яких перевірялися,
тому його висновки не можуть бути
предметом спору. Акт перевірки є носієм
доказової інформації про виявлені
контролюючим органом порушення вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єктами
господарювання, документом, на
підставі якого приймається відповідне
рішення контролюючого органу, а тому
оцінка акта, в тому числі й оцінка дій
службових осіб контролюючого органу
щодо його складання, викладення у ньому
висновків перевірки, може бути надана
судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акта.

Стосовно неприйняття відповідачем
податкового повідомлення-рішення суд
зазначає наступне.

Згідно з п. 58.1 ст. 58, п. 54.3 ст. 54 ПК
України, у разі коли сума грошового
зобов'язання платника податків,
передбаченого податковим або іншим
законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, розраховується
контролюючим органом відповідно до ст.
54 цього Кодексу (крім декларування
товарів, передбаченого для громадян),
або у разі коли за результатами
перевірки контролюючий орган
встановлює факт невідповідності суми
бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, або
зменшує розмір задекларованого
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість, розрахованого
платником податків відповідно до
розділу V цього Кодексу, такий
контролюючий орган надсилає (вручає)
платнику податків податкове
повідомлення-рішення.

Контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо: платник податків
не подає в установлені строки
податкову (митну) декларацію; дані
перевірок результатів діяльності
платника податків, крім електронної
перевірки, свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, суми бюджетного
відшкодування та/або від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків, заявлених
у податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках; згідно з
податковим та іншим законодавством
особою, відповідальною за нарахування
сум податкових зобов'язань з окремого
податку або збору, застосування
штрафних (фінансових) санкцій та пені, у
тому числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, є
контролюючий орган; рішенням суду, що
набрало законної сили, особу визнано
винною в ухиленні від сплати податків;
дані перевірок щодо утримання податків
у джерела виплати, в тому числі
податкового агента, свідчать про
порушення правил нарахування,
утримання та сплати до відповідних
бюджетів податків і зборів,
передбачених цим Кодексом, у тому числі
податку на доходи фізичних осіб таким
податковим агентом; результати митного
контролю, отримані після закінчення
процедури митного оформлення та
випуску товарів, свідчать про
заниження або завищення податкових
зобов'язань, визначених платником
податків у митних деклараціях.

Отже, враховуючи викладені положення
та зважаючи, що неприйняття
відповідачем податкового
повідомлення-рішення не порушує прав
та інтересів позивача, суд прийшов до
висновку про відсутність підстав для
визнання протиправною бездіяльності
відповідача.

Стосовно зобов'язання відповідача
внести відповідні зміни до баз даних
відповідача суд зазначає наступне.

Відображення у базах даних відповідних
показників, за переконанням суду,
відноситься до дискреційних
повноважень контролюючого органу, а
тому у суду відсутні правові підстави
для зобов'язання відповідача вчинити
такі дії.

Зокрема, відповідно до Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи № R(80) 2
"Щодо здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень", прийнятої Комітетом
Міністрів 11 березня 1980 року на 316-му
засіданні заступників міністрів, під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду - тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Під дискреційними повноваженням
розуміють таке повноваження, яке надає
певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
визначених законом, адміністративний
орган має можливість самостійно (на
власний розсуд) вибрати один з кількох
варіантів рішення.

Враховуючи відсутність підстав для
задоволення основних вимог, за
переконання суду, також відсутні
підстави для задоволення похідної від
них вимоги про визнання протиправними
дій відповідача щодо внесення змін до
централізованої бази даних податкової
звітності задекларованих позивачем
показників податкових зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

Із системного аналізу викладених
положень та обставин вбачається, що
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Ультра Папір" до
державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві, третя
особа: товариство з обмеженою
відповідальністю "Поліссяспецпартнер",
про визнання протиправними дій і
бездіяльності відповідача,
зобов'язання його вчинити певні дії та
визнання безпідставним і скасування
його рішення є необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню
повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єкта владних повноважень та
відсутністю з його сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 122, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні
позову товариства з обмеженою
відповідальністю "Ультра Папір".

Копії постанови у повному обсязі
направити сторонам та третій особі
(вручити їх уповноваженим
представникам) у порядку та строки,
встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин

Постанова у повному обсязі складена 17
червня 2014 року