Справа № 2а-5416/11/1370
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" червня 2014 р. м. Київ
К/800/18324/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Білуги
С.В.,

суддів
Загороднього А.Ф.

Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року за заявою ОСОБА_2 у справі за
його позовом до Львівського
прикордонного загону Західного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України про
поновлення на роботі та виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

встановила:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з заявою, в якій просив зарахувати
до часу вимушеного прогулу період з
17.08.2010 до часу поновлення на посаді
судом першої інстанції - 10.01.2012 та час
звільнення із займаної посади судом
апеляційної інстанції - 23.05.2012 по
винесення судом касаційної інстанції
судового рішення та поновлення на
роботі - 27.02.2013, а також просив
нарахувати і виплатити відповідне
грошове забезпечення за час вимушеного
прогулу за весь цей період.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 14 серпня 2013
року заяву ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з Львівського прикордонного
загону Західного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України на користь ОСОБА_2
грошове забезпечення за час вимушеного
прогулу з 07 червня 2012 року по 27 лютого
2013 року в розмірі 23741,19 гривень.
Встановлено наступний порядок
виконання судового рішення: з суми
грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу з 07 червня 2012 року
по 27 лютого 2013 року в розмірі 23741,19
гривень при її виплаті ОСОБА_2
Львівський прикордонний загін
Західного регіонального управління
Державної прикордонної служби України
повинен утримати встановлені
законодавством податки та обов'язкові
платежі. В задоволенні інших вимог -
відмовлено. Зобов'язано Львівський
прикордонний загін Західного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України надати
суду звіт про виконання постанови
протягом 10 (десяти) днів з дня набрання
постановою суду законної сили.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року скасовано постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 14 серпня 2013
року. У задоволенні заяви ОСОБА_2 про
виплату заробітної плати за час
вимушеного прогулу - відмовлено.

ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13 березня 2014 року скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді -доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
оскільки рішення суду апеляційної
інстанції постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана вірно, а доводи касаційної
скарги є необґрунтованими і не дають
підстав, які передбачені статтями 225 - 229
Кодексу адміністративного судочинства
України для зміни чи скасування
судового рішення.

Судами встановлено, що постановою
Львівського окружного
адміністративного суду від 10 січня 2012
року задоволено позов ОСОБА_2 та
поновлено його на посаді контролера
ізолятора тимчасового тримання
Львівського прикордонного загону
Західного регіонального управління
Державної прикордонної служби України
з 18 вересня 2010 року, а також зобов'язано
Львівський прикордонний загін
Західного регіонального управління
Державної прикордонної служби України
нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошове
забезпечення за час вимушеного прогулу
з 18 вересня 2010 року по 10 січня 2012 року.
На підставі постанови суду від 10 січня
2012 року наказом начальника Львівського
прикордонного загону Західного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України від 18.01.2012
№ 11-ос ОСОБА_2 поновлено на посаді з
18.09.2010 та виплачено грошове
забезпечення за один місяць. Водночас,
постанову було оскаржено відповідачем
в апеляційному порядку.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23 травня 2012
року постанову суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено. У зв'язку із скасуванням
постанови суду першої інстанції
Львівським апеляційним
адміністративним судом наказом
начальника Львівського прикордонного
загону Західного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України від 06.06.2012 № 222-ос
скасовано з 06.06.2012 пункт 1 наказу від
18.01.2012 №11-ос.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 12 лютого 2013 року постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23 травня 2012
року скасовано та залишено без змін
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 10 січня 2012
року. На виконання ухвали Вищого
адміністративного суду України
наказом начальника Львівського
прикордонного загону Західного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України від 27.02.2013
№ 47-ос ОСОБА_2 поновлено з 28.02.2013 та
виплачено грошове забезпечення з 18.09.2010
по 10.01.2012.

Судами встановлено та не
заперечується позивачем, що на час
розгляду заяви ОСОБА_2 фактично
виплачено грошове забезпечення з 18.09.2010
по 10.01.2012, з 01.01.2012 по 06.06.2012. Таким чином,
невизначеним є період з 07.06.2012 по 27.02.2013,
що і стало причиною звернення ОСОБА_2 до
суду.

Задовольняючи частково заявлені
вимоги суд першої інстанції виходив з
того, що оскільки ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 12
лютого 2013 року постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23 травня 2012 року скасовано і
залишено без змін постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 10 січня 2012
року, слід вважати, що ОСОБА_2
поновлений на роботі з 18 вересня 2010
року, а отже його відсутність на роботі
з 07.06.2012 по 27.02.2013 мала місце не з його
вини та є вимушеним прогулом. Оскільки
в період з 07.06.2012 по 27.02.2013 ОСОБА_2
грошового забезпечення не одержав, має
місце порушення його трудових прав, які
підлягають захисту шляхом стягнення з
відповідача грошового забезпечення за
час вимушеного прогулу з 07 червня 2012
року по 27 лютого 2013 року.

Вирішуючи вимоги заявника, суд першої
інстанції посилаючись на вимоги
частини 9 статті 267 Кодексу
адміністративного судочинства України
зазначив, що звернення ОСОБА_2 до суду
має на меті вирішення правових питань,
що виникли у зв'язку із виконанням
постанови Львівського окружного
адміністративного суду від 10 січня 2012
року та захисту прав позивача,
підтверджених такою постановою,
зокрема права на оплату праці за час
вимушеного прогулу за період з 07.06.2012
по 27.02.2013. З огляду на це, судом було
зазначено, що розгляд заяви
відбувається в межах того самого
публічно-правового спору про
звільнення ОСОБА_2 зі служби 18.09.2010, що
був вирішений судом, та в порядку
судового контролю за виконанням
судового рішення, що набрало законної
сили.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та приймаючи рішення про
відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2,
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що вимоги щодо стягнення з
відповідача грошового забезпечення за
час вимушеного прогулу з 07 червня 2012
року по 27 лютого 2013 року не були
предметом розгляду в судовому
порядку під час розгляду справи по
суті та не можуть бути розглянуті в
порядку судового контролю у справі, що
розглядається , оскільки даний
публічно-правовий спір належить
розглядати в межах окремого
адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної
інстанції з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 28 травня 2013 року
ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в
порядку статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в якій просив зарахувати до
часу вимушеного прогулу період з 17.08.2010
до часу поновлення на посаді судом
першої інстанції - 10.01.2012 та час
звільнення із займаної посади судом
апеляційної інстанції - 23.05.2012 по
винесення судом касаційної інстанції
судового рішення та поновлення на
роботі - 27.02.2013, а також нарахувати і
виплатити відповідне грошове
забезпечення за час вимушеного прогулу
за весь цей період.

Відповідно до частини 9 статті 267
Кодексу адміністративного судочинства
України особа-позивач, на користь якої
ухвалено постанову суду, має право
подати до суду першої інстанції заяву
про визнання протиправними рішень, дій
чи бездіяльності, вчинених суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду.

Таку заяву може бути подано протягом
десяти днів з дня, коли позивач
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи
інтересів, але не пізніше дня
завершення строку пред'явлення до
виконання виконавчого листа, виданого
за відповідною постановою суду.

У разі відповідності заяви вказаним
вище вимогам вона підлягає розгляду та
вирішенню в порядку письмового
провадження або в судовому засіданні
на розсуд суду протягом десяти днів з
дня її отримання. Неприбуття в судове
засідання осіб, які були належним чином
повідомлені, не перешкоджає розгляду
такої заяви.

Водночас, вирішуючи вимоги заявника,
суд першої інстанції розглянув
заявлені вимоги в порядку частини 9
статті 267 Кодексу адміністративного
судочинства України, тоді як
взаємовідносини між роботодавцем та
особами, з вини яких відбулося
порушення трудових прав позивача
ОСОБА_2, виходять за межі судового
контролю у справі, що розглядається, а
даний публічно-правовий спір належить
розглядати в межах окремого
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції про відмову в
задоволенні заяви ОСОБА_2

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом при
розгляді справи допущені порушення
норм матеріального та процесуального
права. Оскаржуване судове рішення є
законним та обґрунтованим, а тому
підстави для його зміни чи скасування
відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13 березня 2014 року за заявою ОСОБА_2 у
справі за його позовом до Львівського
прикордонного загону Західного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України про
поновлення на роботі та виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.В. Білуга

Судді
А.Ф.
Загородній

М.Г. Кобилянський