Справа № 2а-3590/11/2770
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року
м. Київ К/9991/76957/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною
скаргою Фонду комунального майна
Севастопольської міської ради на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Севастополь від 16 травня 2012
року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 06 листопада 2012 року у справі №
2а-3590/11/2770 за позовом Фонду комунального
майна Севастопольської міської ради до
Державної фінансової інспекції в
Миколаївській області про визнання
протиправною та скасування вимоги, -

в с т а н о в и л а:

Фонд комунального майна
Севастопольської міської Ради
звернувся в суд з позовом до
Контрольно-ревізійного управління в
Миколаївській області про визнання
протиправними та скасування вимоги від
08 серпня 2011 року за № 14-00-14-14/5508.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
оскаржувана вимога не заснована на
нормах законодавства та виходять за
межі повноважень відповідача.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополь від 16 травня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 06 листопада
2012 року, у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, Фонд комунального
майна Севастопольської міської ради
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, у
якій просить їх скасувати та
задовольнити позов.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, відповідно до
плану контрольно-ревізійної роботи
Головного Контрольно-ревізійного
управління на ІІ квартал 2011 року, у
межах ревізії бюджету міста
Севастополя, на підставі направлень на
проведення ревізії від 21 червня 2011 року
№№ 1256, 1257, 1258, від 06 липня 2011 року № 163,
від 19 липня 2011 року № 197
співробітниками
Контрольно-ревізійного управління в
Володимир-Волинському районі і м.
Володимир-Волинський,
Контрольно-ревізійного управління в
Волинській області,
Контрольно-ревізійного управління в
Миколаївській області у період з 30
червня 2010 року по 08 серпня 2011 року
проведено планову ревізію
фінансово-господарської діяльності
Фонду комунального майна
Севастопольської міської Ради за 2010
рік та завершений звітний період 2011
року.

За результатами ревізії складено акт
від 08 серпня 2011 року № 14-24/72, в якому
встановлено, що внаслідок
незабезпечення позивачем проведення
належної претензійної роботи з
боржниками по переданим 60 договорам
(договірним зобов'язанням) на загальну
суму 9 140,40 тис. грн. та 1 договору,
укладеному позивачем на суму 45,58 тис.
грн., за якими об'єкти будівництва
(реконструкції) введені в експлуатацію,
не надійшло до міського бюджету коштів
в сумі 9 185,98 тис. грн.

Крім того, зазначено, що всупереч
вимогам статті 27-1 Закону України "Про
планування та забудову території" та
Порядку дольової участі (внесків)
замовників у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста Севастополя,
затвердженого рішенням
Севастопольської міської Ради від 14
липня 2009 року № 7297, в рахунок сплати
пайової участі проведено зарахування
понесених витрат на будівництво,
реконструкцію, створення соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
в м. Севастополі. Зарахування проведено
на підставі рішень комісії з питань
дольової участі замовників в розвитку
соціальної та інженерно-транспортної
інфраструктури м. Севастополя. При
цьому, документальне підтвердження
понесених витрат на будівництво,
реконструкцію, створення соціальної
та інженерно-транспортної
інфраструктури в м. Севастополі та
акти приймання-передачі об'єктів до
власності територіальної громади
міста відсутні, внаслідок чого
недоотримане доходів міським бюджетом
в загальній сумі 40446,83 тис. грн.

Також ревізією встановлено, що у
порушення пункту 12 Методики розрахунку
і порядку використання плати за оренду
державного майна, затвердженої
Постановою Кабінету Міністрів України
від 04 жовтня 1995 року № 786, в деяких
випадках, розмір місячної орендної
плати за перший місяць оренди
позивачем розраховувався без
коригування розміру базової орендної
ставки на індекси інфляції за період з
початку року до моменту укладення
договору оренди приміщення, наслідок
чого міським бюджетом недоотримане
доходів в загальній сумі 110,41 тис. грн., з
яких сплачено в ході ревізії 60,12 тис.
грн. Крім того, всупереч пунктів 8, 12
Методики розрахунку і порядку
використання плати за оренду
державного майна, затвердженої
Постановою Кабінету Міністрів України
від 04 жовтня 1995 року № 786, в частині
визначення розміру річної орендної
плати та місячної орендної плати за
перший місяць після укладання договору
оренди за результатами проведених
конкурсів по визначенню орендаря
комунального майна розмір стартової
орендної плати встановлювався нижче та
не відповідав орендним ставкам,
визначеним в Додатку 2 до Методики
розрахунку і порядку використання
плати за оренду державного майна,
затвердженої Постановою Кабінету
Міністрів України від 04 жовтня 1995 року
№ 786, внаслідок чого міським бюджетом
втрачено доходів в сумі 204,89 тис. грн.

Керівництвом Фонду комунального майна
Севастопольської міської Ради
зазначений акт підписано з
зауваженнями.

14 вересня 2011 року за вих. № 14-00-14-14/5508 на
адресу Фонду комунального майна
Севастопольської міської Ради було
направлено вимогу "Про усунення
порушень", пунктами 2, 3, 4 та 5 якої
відповідач вимагає від позивача
наступне: провести претензійно-позовну
роботу щодо сплати внесків за
договорами, термін виконання за якими
настав, в сумі 7009,33 тис. грн. та
звернутися до органів Державної
виконавчої служби для виконання
судових рішень на суму 2176,65 тис. грн., що
набрали законну силу. У разі
необхідності для забезпечення
виконання судових рішень, що набрали
законну силу, відповідно до статті 181
Кодексу про адміністративне
судочинства України звернутися з
позовом до суду; забезпечити виконання
договорів про пайову участь (внески)
забудовників на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Севастополя у
відповідності до вимог Закону України
"Про планування і забудову території"
та Порядку дольової участі (внесків)
замовників у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Севастополя,
затвердженого рішенням
Севастопольської міської Ради від 14
липня 2009 року № 7297; провести
претензійно-позовну роботу щодо
повернення коштів за договорами
оренди, термін сплати за якими настав, в
сумі 50,20 тис. грн.; вжити заходів щодо
перегляду умов договорів оренди та
приведення їх у відповідність з
вимогами діючої Методики розрахунку
плати за оренди комунального майна.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що
оскаржувана вимога прийнята
відповідачем відповідно до вимог
чинного законодавства, в межах
повноважень та у спосіб, передбачений
Конституцією і законами України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Відповідно до частини першої статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно зі статтею 512 Цивільного кодексу
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок:
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги);
правонаступництва; виконання обов'язку
боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем);
виконання обов'язку боржника третьою
особою.

Відповідно до частини першої статті 514
Цивільного кодексу України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною першою статті 16 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" визначено, що органи місцевого
самоврядування є юридичними особами і
наділяються цим та іншими законами
власними повноваженнями, в межах яких
діють самостійно і несуть
відповідальність за свою діяльність
відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 18
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" відносини
органів місцевого самоврядування з
підприємствами, установами та
організаціями, що не перебувають у
комунальній власності відповідних
територіальних громад, будуються на
договірній і податковій основі та на
засадах підконтрольності у межах
повноважень, наданих органам місцевого
самоврядування законом.

Відповідно до пунктів 2, 4 Положення про
Фонд комунального майна
Севастопольської міської Ради,
затвердженого рішенням
Севастопольської міської Ради від 26
січня 2010 року № 912, Фонд комунального
майна Севастопольської міської Ради є
виконавчим органом Севастопольської
міської Ради з комунальної власності
територіальної громади Севастополя.

Фонд є правонаступником Управління з
питань майна комунальної власності
Севастопольської міської державної
адміністрації щодо договорів оренди
комунального майна та щодо відносин,
пов'язаних з їх виконанням, а також
відносин, що стосуються виконання
Севастопольською міською державною
адміністрацією делегованих неї Радою
функцій, що передані Фонду
комунального майна Севастопольської
міської Ради.

До Фонду переходять права за
договорами пайової участі з розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури, укладеними на підставі
доручення Севастопольської міської
Ради Севастопольською міською
державною адміністрацією та її
структурними підрозділами, і не
виконаними на момент передачі Фонду
повноважень по їх укладенню.

Згідно з підпунктом 10.53 пункту 10
Положення про Фонд комунального майна
Севастопольської міської Ради,
затвердженого рішенням
Севастопольської міської Ради від 26
січня 2010 року № 912, Фонд комунального
майна Севастопольської міської Ради
здійснює підготовку і укладає договори
про пайову участь (внески), а також
здійснює контроль за їх виконанням,
оформлення документів по прийому
транспортної та соціальної
інфраструктури.

Таким чином, Фонд комунального майна
Севастопольської міської Ради є
правонаступником прав та обов'язків
Управління з питань майна комунальної
власності Севастопольської міської
державної адміністрації щодо питань
оренди комунального майна та пайової
участі з розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури.

Відповідно до частини першої статті 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Підпунктом 10.48 пункту 10 Положення про
Фонд комунального майна
Севастопольської міської Ради,
затвердженого рішенням
Севастопольської міської Ради від 26
січня 2010 року № 912, передбачено, що Фонд
комунального майна Севастопольської
міської Ради захищає майнові та
немайнові права територіальної
громади м. Севастополя в особі Ради.
Подає претензії юридичним та фізичним
особам, позовні заяви до судів, до
господарських судів, адміністративних
судів в інтересах міської Ради з
питань, пов'язаним з захистом інтересів
міської Ради як власника комунального
майна м. Севастополя, у тому числі з
питань визнання права комунальної
власності на майно, відшкодування
збитків, усунення перешкод
користування комунальною власністю та
інше.

Згідно зі статтею 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку про те, що Фонд
комунального майна Севастопольської
міської Ради, як виконавчий орган
Севастопольської міської Ради з
управління майном, що відноситься до
комунальної власності територіальної
громади м. Севастополя, так і як
правонаступник прав та обов'язків за
договорами пайової участі з розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури, зобов'язаний вживати
заходи щодо належного виконання
суб'єктами господарювання укладених
договорів, а у разі невиконання або
неналежного виконання - приймати мери
щодо примусового виконання боржниками
своїх зобов'язань.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що по переданим від
Севастопольської міської державної
адміністрації шістдесяти договорам
про пайову участь (договірним
зобов'язанням) на загальну суму 9 140,40
тис. грн. та одному договору, укладеному
Фондом комунального майна на суму 45,58
тис. грн., за якими об'єкти будівництва
(реконструкції) введені в експлуатацію,
позивачем не забезпечено проведення
належної претензійної роботи з
боржниками, у зв'язку з чим відповідач
зобов'язав Фонд комунального майна
Севастопольської міської Ради
провести претензійно-позовну роботу
щодо сплати внесків за договорами,
термін виконання за якими настав, в
сумі 7009,33 тис. грн., та звернутися до
органів Державної виконавчої служби
для виконання судових рішень на суму 2
176,65 тис. грн., що набрали законну силу.

З врахуванням наведеного ,суди
попередніх інстанцій вірно зазначили,
що вказана вимога відповідача
узгоджується з вимогами законодавства.

Відповідно до статті 27-1 Закону України
"Про планування і забудову території"
створення і розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населених пунктів
належить до відання відповідних
органів місцевого самоврядування.
Замовник, який має намір здійснити
будівництво об'єкта містобудування у
населеному пункті, зобов'язаний взяти
участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту, крім
випадків, передбачених частиною
четвертою цієї статті. Пайова участь
(внесок) замовника у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту полягає у відрахуванні
замовником після прийняття об'єкта в
експлуатацію до відповідного
місцевого бюджету коштів для
забезпечення створення і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту.

Органам місцевого самоврядування
забороняється вимагати від замовника
будівництва надання будь-яких послуг, у
тому числі здійснення будівництва
об'єктів та передачі матеріальних або
нематеріальних активів (зокрема,
житлових та нежитлових приміщень, у
тому числі шляхом їх викупу), крім
пайової участі (внеску) замовника,
встановленої цією статтею.

Відповідно до пункту 5 Порядку дольової
участі (внесків) замовників в створенні
та розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури міста
Севастополя, затвердженого рішенням
Севастопольської міської ради від 22
жовтня 2003 року № 1429, оплата
здійснюється Замовником виключно в
грошовому виразі і не може
здійснюватись у вигляді надання
будь-яких послуг, в тому числі
здійснення будівництва об'єктів,
передачі матеріальних та
нематеріальних цінностей (житлових і
нежитлових приміщень, в тому числі їх
викупу).

Пунктом 2.5 Порядку дольової участі
(внесків) замовників в створенні та
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури міста
Севастополя, затвердженого рішенням
Севастопольської міської ради від 22
жовтня 2003 року № 1429, визначено, що в
разі розрахунку у грошовому виразі
забудовник перераховує суму пайового
внеску протягом одного року з моменту
укладання договору. В разі
несвоєчасної та неповної сплати
грошових коштів пайової участі,
передбачених договором, забудовник
сплачує пеню у розмірі подвійної
ставки НБУ від не перерахованої суми за
кожний день прострочення.

14 липня 2009 року Рішенням
Севастопольської міської Ради № 7297 був
затверджений новий Порядок пайової
участі (внесків) замовників у створенні
та розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури міста
Севастополя, яким передбачено, що
пайовий внесок сплачується в повному
обсязі разовим платежем або частками, у
відповідності до графіку, що доданий до
договору про пайову участь. Граничний
строк сплати пайового внеску не
повинен перевищувати одного місяця
після прийняття в експлуатацію об'єкта
містобудування. Всі кошти, що надходять
від замовників в рамках пайової участі
у створенні та розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста, підлягають
зарахуванню до цільового фонду та
використовуються у відповідності з
положенням про цільовий фонд,
затвердженим міською радою. Оплата
здійснюється замовником виключно у
грошовому виразі та не може
здійснюватись у вигляді надання
будь-яких послуг, у тому числі
здійснення будівництва об'єктів,
передачі матеріальних або
нематеріальних активів (житлових та
нежитлових приміщень, у тому числі
шляхом викупу). У разі несвоєчасної та
неповної оплати пайового внеску,
передбаченого договором, замовник несе
відповідальністю у відповідно з діючим
законодавством.

Згідно з пунктом 2.2 Порядку розрахунку
розміру пайової участі (внесків)
забудовників в створенні соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
м. Севастополя, затвердженого рішенням
Севастопольської міської Ради У
скликання від 11 жовтня 2006 року № 910 "Про
внесення змін в рішення міської Ради
від 22 жовтня 2003 року № 1429 "Про норми
пайової участі (внесків) забудовників в
створенні соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
м. Севастополя", пайова участь
розраховується при укладанні договору
про пайову участь двома способами: у
випадку будівництва об'єкту житлового
призначення - пайова участь
встановлюється за згодою з постійною
комісією міської Ради з
соціально-гуманітарних питань
рішенням Уповноваженого органу або у
відсотках від загальної площі квартир
житлового дома у відповідній кількості
квадратних матерів житла або в
грошовому виразі; у випадку
будівництва (реконструкції) об'єкту
іншого (нежитлового) призначення, а
також при зміні функціонального
призначення об'єкту тільки в грошовому
виразі.

Судами попередніх інтонацій
встановлено, що у 2007-2008 роках
Севастопольською міською державною
адміністрацією було укладено договори
з суб'єктами господарювання про пайову
участь в розвитку соціальної і
інженерно-транспортної інфраструктури
міста Севастополя.

На підставі рішень комісії з питань
дольової участі замовників в розвитку
соціальної та інженерно-транспортної
інфраструктури Севастопольської
міської державної адміністрації в
рахунок сплати пайової участі
проведено зарахування понесених
суб'єктами господарювання витрат на
будівництво, реконструкцію, створення
соціальної та інженерно-транспортної
інфраструктури в м. Севастополі.

При цьому, як встановлено ревізією та
не заперечувалось представником
позивача, первинні документи, що
підтверджують понесені витрати на
будівництво, реконструкцію, створення
соціальної та інженерно-транспортної
інфраструктури м. Севастополя та акти
приймання-передачі об'єктів у
власність територіальної громади
міста у Севастопольської міської Ради
відсутні.

З пояснень представника позивача
вбачається, що зазначені документи
Севастопольською міською державною
адміністрацією Фонду комунального
майна Севастопольської міської Ради
передані не були, заходи щодо їх
витребування від суб'єктів
господарювання позивачем не
приймались.

Враховуючи, що Фонд комунального майна
Севастопольської міської Ради є
правонаступником прав та обов'язків за
договорами пайової участі з розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури, суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку про
те, що вимога відповідача щодо
забезпечення виконання договорів про
пайову участь (внески) забудовників на
розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури м.
Севастополя у відповідності до вимог
Закону України "Про планування і
забудову території" та Порядку
дольової участі (внесків) замовників у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціального
інфраструктури міста Севастополя
затвердженого рішенням
Севастопольської міської Ради У
скликання від 11 жовтня 2006 року № 910, є
правомірною.

Щодо висновків Державної фінансової
інспекції у Миколаївській області про
порушення Фондом комунального майна
Севастопольської міської Ради вимог
Методики розрахунку і порядку
використання плати за оренду
державного майна, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 04 жовтня 1995 року № 786, колегія
судді зазначає наступне.

Згідно зі статтею 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.
До відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахування
особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Стаття 284 Господарського кодексу
України передбачає істотні умови
договору оренди, такі як: об'єкт оренди
(склад і вартість майна з урахуванням
її індексації); строк, на який
укладається договір оренди; орендна
плата з урахуванням її індексації;
порядок використання амортизаційних
відрахувань; відновлення орендованого
майна та умови його повернення або
викупу.

Відповідно до частин першої, другої
статті 10 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
істотними умовами договору оренди є:
об'єкт оренди (склад і вартість майна з
урахуванням її індексації); термін, на
який укладається договір оренди;
орендна плата з урахуванням її
індексації; порядок використання
амортизаційних відрахувань, якщо їх
нарахування передбачено
законодавством; відновлення
орендованого майна та умови йог
повернення; виконання зобов'язань;
забезпечення виконання зобов'язань -
неустойка (штраф, пеня), порука,
завдаток, гарантій тощо; порядок
здійснення орендодавцем контролю за
станом об'єкта оренди;
відповідальність сторін; страхування
орендарем взятого ним в оренду майна;
обов'язки сторін щодо забезпечення
пожежної безпеки орендованого майна.

Укладений сторонами договір оренди в
частині істотних умов повинен
відповідати типовому договору оренди
відповідного майна. Типові договори
оренди державного майна розробляє і
затверджує Фонд державного майна
України, типові договори оренди майна,
що належить Автономній Республіці Крим
або перебуває у комунальній власності,
затверджують відповідно Верховна Рада
Автономної Республіки Крим та органи
місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" орендар за користування об'єктом
оренди вносить орендну плату незалежно
від наслідків господарської
діяльності. Методика розрахунку
орендної плати та пропорції її
розподілу між відповідним бюджетом,
орендодавцем і балансоутримувачем
визначаються для об'єктів, що
перебувають у державній власності,
Кабінетом Міністрів України. Методика
розрахунку орендної плати та пропорції
її розподілу між відповідним бюджетом,
орендодавцем і балансоутримувачем
визначаються органами, уповноваженими
Верховною Радою Автономної Республіки
Крим (для об'єктів, що належать
Автономній Республіці Крим), та
органами місцевого самоврядування (для
об'єктів, що перебувають у комунальній
власності) на тих самих методологічних
засадах, як і для об'єктів, що
перебувають у державній власності.
Орендна плата, встановлена за
відповідною методикою, застосовується
як стартова під час визначення
орендаря на конкурсних засадах.

Рішенням Севастопольської міської
Ради від 13 березня 2007 року № 1617
встановлено, що розрахунок розміру
орендної плати за користування майном,
що є власністю територіальної громади
міста Севастополя, здійснюється згідно
з Методикою розрахунку орендної плати,
визначеної для розрахунку розміру
орендної плати за використання
державного майна, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 04 жовтня 1995 року № 786, зі змінами та
доповненнями.

Відповідно до пункту 4 Методики
розрахунку орендної плати, визначеної
для розрахунку розміру орендної плати
за використання державного майна,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 04 жовтня 1995 року
№ 786, оренда плата за цією Методикою
розраховується у такій послідовності:
визначається розмір річної орендної
плати; на основі розмірі річної
орендної плати встановлюється розмір
орендної плати за перший місць оренди,
яка фіксується у договорі оренди; з
урахування розміру орендної плати за
перший місяць оренди розраховується
розмір орендної плати за наступні
місці оренди.

Пунктом 2 Методики розрахунку орендної
плати, визначеної для розрахунку
розміру орендної плати за використання
державного майна, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 04 жовтня 1995 року № 786, визначено, що
у разі визначення орендаря на
конкурсних засадах, оренда плата,
розрахована за цією Методикою,
застосовується як стартова, а її розмір
може бути збільшено за результатами
такого визначення.

Проведення конкурсу по визначенню
орендаря здійснюється Міською
комісією по оренді комунального майна,
яка у своїй діяльності керується
Положенням про міську комісію з оренди
комунального майна, затвердженим
рішенням Севастопольської міської
Ради від 23 січня 2007 року № 1260,
згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 якого
міська комісія з оренди комунального
майна створюється Фондом комунального
майна Севастопольської міської Ради.

Відповідно до підпунктів 2.1, 2.2 пункту 2
Положення про міську комісію з оренди
комунального майна, затвердженим
рішенням Севастопольської міської
Ради від 23 січня 2007 року № 1260,
комісія з оренди комунального майна
створена для вирішення питань надання
в оренду нерухомого майна, іншого
індивідуально визначеного майна,
внесення змін та доповнень до
договорів оренди. Основними задачами
Комісії є: прийняття рішень з питань
укладання та внесення змін до
договорів оренди, надання в оренду
комунального майна по конкурсу,
розробка пропозицій для міської ради
по наданню пільг окремим категоріям
орендарів, виконання інших функцій на
підставі рішень міської ради.

Підпунктом 5.10 пункту 5 Положення про
міську комісію з оренди комунального
майна, затвердженим рішенням
Севастопольської міської Ради від 23
січня 2007 року № 1260, передбачено, що
рішення Комісії затверджується
наказом Фонду комунального майна
Севастопольської міської Ради.

Як зазначено судами попередніх
інстанцій, під час проведення ревізії
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що в деяких
випадках розмір місячної орендної
плати за перший місяць оренди
позивачем обраховувався без
коригування розміру базової орендної
ставки на індекси інфляції за період з
початку року до моменту укладання
договору оренди приміщення. Крім того,
в частині визначення розміру річної
орендної плати та місячної орендної
плати за перший місяць після укладання
договору оренди за результатами
проведених конкурсів по визначенню
орендаря комунального майна розмір
стартової орендної плати
встановлювався нижче та не відповідав
орендним ставкам, визначеним у Додатку
2 до Методики розрахунку орендної
плати, визначеної для розрахунку
розміру орендної плати за використання
державного майна, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 04 жовтня 1995 року № 786.

Судами попередніх інстанцій вірно
залишено поза увагою посилання
позивача на пункт 19 Порядку проведення
конкурсу зі встановлення орендаря
комунального майна, затвердженого
рішенням Севастопольської міської
Ради від 13 лютого 2007 року № 1465,
відповідно до якого майно передається
в оренду орендарю за пропонованою ним
максимальною сумою орендної плати за
результатами конкурсу, оскільки,
зазначене не звільняє від обов'язку
дотримання вимог розрахунку орендної
плати, визначеної для розрахунку
розміру орендної плати за використання
державного майна, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 04 жовтня 1995 року № 786, щодо
встановлення стартового розміру
орендної плати.

Крім того, як встановлено судами
попередніх інстанцій, рішеннями
Господарського суду м. Севастополя, що
набрали законної сили, а саме: від 15
лютого 2012 року у справі № 5020-30/2012 за
позовом Фонду комунального майна
Севастопольської міської Ради до
Громадської організації "Російський
блок" про визнання договору недійним,
стягнення суми та зобов'язання
повернути майно, від 27 лютого 2012 року за
позовом Фонду комунального майна
Севастопольської міської Ради до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про
визнання договору недійним, стягнення
суми та зобов'язання повернути майно,
встановлено, що у договорах оренди
комунального майна при розрахунку
орендної плати у розмірі нижче
мінімального розміру, встановленого
Методикою розрахунку орендної плати,
визначеної для розрахунку розміру
орендної плати за використання
державного майна, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 04 жовтня 1995 року № 786, з боку Фонду
комунального майна Севастопольської
міської Ради було допущено помилку.

Відповідно до частини першої статті 72
КАС України обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вимоги відповідача щодо
проведення претензійно-позовної
роботи з повернення коштів за
договорами оренди, термін сплати за
якими настав, в сумі 50,20 тис. грн., та
щодо вжиття заходів з перегляду умов
договорів оренди та приведення їх у
відповідність до вимог діючої Методики
розрахунку плати за оренду
комунального майна, повністю
узгоджуються з вимогами законодавства,
а тому є правомірними.

Крім того, як встановлено судами
попередніх інстанцій, Фондом
комунального майна Севастопольської
міської Ради за всіма вимогами
Контрольно-ревізійного управління в
Миколаївській області від 14 вересня 2011
року № 14-00-14-14/5508 здійснюються заходи та
проводиться поступова робота щодо їх
виконання.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Фонду комунального
майна Севастопольської міської ради
відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Севастополь від 16 травня 2012
року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 06 листопада 2012 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно: помічник судді
А.О. Кулеша