Справа № 816/1986/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2014 р. м. Київ
К/800/64381/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді:
Сіроша М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Усенко Є.А.

розглянувши у письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_2, як фізичної
особи-підприємця, на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 6 червня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26 листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області (далі
- ДПІ),

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення ДПІ
№ від 2.04.2013 року (далі - ППР
№) щодо збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем «податок на
доходи фізичних осіб», у розмірі 119 653,10
грн., у тому числі за основним платежем -
95 722,48 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 23 930,62 грн.

На обґрунтування позову зазначив, що
при здійснені перевірки податковим
органом та при оформленні її
результатів були порушені вимоги
податкового законодавства, висновки
акту перевірки є неправомірними, а
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийняте з
порушенням норм діючого законодавства
України, що є підставою для його
скасування.

6 червня 2013 року постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду, залишеною без
змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26 листопада 2013 року, позов
задоволений частково.

ППР № в частині збільшення ОСОБА_2
суми грошового зобов'язання за
платежем «податок на доходи фізичних
осіб», у розмірі 198,07 грн., з них: за
основним платежем, у розмірі 158, 46 грн.
та за штрафними (фінансовими)
санкціями, у розмірі 39,61 грн. визнане
протиправним та скасоване.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суди
першої та апеляційної інстанцій
зазначили, що ППР № прийняте у
відповідності до вимог діючого
законодавства, з урахуванням
встановлених в ході перевірки фактів
порушення позивачем вимог п. 138.1 ст. 138,
п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.п. 177.2 ст. 177
Податкового кодексу України.

ОСОБА_2 звернувся із касаційною скаргою
про скасування постанови Полтавського
окружного адміністративного суду та
ухвали Харківського апеляційного
адміністративного суду і ухвалення
нової постанови про задоволення позову
в повному обсязі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, у період з 20.02.2013
року до 13.03.2013 року ДПІ здійснила
документальну виїзну планову
перевірку діяльності ОСОБА_2, як
фізичної особи-підприємця, з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 1.07.2010 року до 31.12.2012 року. 20.03.2013
року був складений акт перевірки.

Відповідно до акту перевірки були
встановлені порушення ОСОБА_2 п. 138.1 ст.
138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.п. 177.2 ст. 177
Податкового кодексу України -
заниження податку на дохід фізичних
осіб від підприємницької діяльності на
загальну суму 95 722,48 грн., в тому числі:
за 2011 рік - 48 434,24 грн. та за 2012 рік - 47 288,24
грн.

2 квітня 2013 року ДПІ винесла ППР №
яким ОСОБА_2 була збільшена сума
грошового зобов'язання за платежем
«податок на доходи фізичних осіб» на
загальну суму 119 653,10 грн., у тому числі:
за основним платежем - 95 722,48 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 23
930,62 грн.

Колегія суддів, не погоджується з
висновком судів першої та апеляційної
інстанцій про часткове задоволення
позову з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 16.04.2012 року між ТОВ
«Українське зерно» та ОСОБА_2 був
укладений договір № 195ПТН, відповідно
до якого ТОВ «Українське зерно» у
квітні 2012 року придбало у ОСОБА_2
пшеницю, за яку протягом квітня - травня
2012 року на його рахунок надійшли кошти,
у розмірі 737 856,09 грн. з ПДВ.

Відповідно до акту ДПІ від 20.03.2013 року у
порушення п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України ОСОБА_2 не включив до
складу оподаткованого доходу,
отриманого платником від провадження
господарської діяльності, які надійшли
за реалізовані 441830 кг. пшениці,
господарські операції з реалізації
якої звільняються від оподаткування
ПДВ згідно п. 15 Перехідних положень
Податкового кодексу України від 2.10.2010
року, у зв'язку з чим ОСОБА_2 повинен був
включити до складу доходу від
здійснення господарської діяльності в
2012 році фактично отримані на
розрахунковий рахунок кошти, у розмірі
737 856,09 грн. без врахування ПДВ за
реалізацію товару.

Згідно з п. 15 підрозділу 2 розділу ХХ
Податкового кодексу України тимчасово
до 1.01.2014 року від оподаткування на
додану вартість звільняються операції
з постачання на митній території
України зернових культур товарних
позицій 1001-1008 згідно з УКТ ЗЕД та
технічних культур товарних позицій 1205
і 1206 згідно з УКЬ ЗЕД, крім першого
постачання таких зернових та технічних
культур сільськогосподарськими
підприємствами - виробниками та
підприємствами, які безпосередньо
придбали такі зернові та технічні
культури у сільськогосподарських
підприємств - виробників.

Відповідно до ст. 51 Цивільного кодексу
України до підприємницької діяльності
фізичних осіб застосовуються
нормативно-правові акти, що регулюють
підприємницьку діяльність юридичних
осіб, якщо інше не встановлено законом
або не випливає із суті відносин.

Оскільки, ОСОБА_2 придбав товар у
сільськогосподарського підприємства -
виробника, він мав право видавати
покупцю податкову накладну який не
звільнявся від оподаткування ПДВ.

Таким чином, ОСОБА_2 не допустив
порушень п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України, податкове
зобов'язання з ПДВ, у розмірі 122 976,01
грн., не було завищене.

Щодо порушення ОСОБА_2 вимог п. 138.1 ст. 138,
п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 177.2 ст. 177
Податкового кодексу України, а саме
завищення витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів за 2011
рік, у розмірі 250 083,00 грн., слід
зазначити наступне.

Товариство придбало у Приватного
підприємства «Ювента» коріандр, у
кількості 60 тон за ціною 5001,67 грн., на
загальну суму 300 100,00 грн., який у лютому
2011 року був проданий ПП
«Агролеон-Захід» за ціною 5 600,00
грн./тона на загальну суму 336 000,00 грн.

В подальшому дохід від реалізації
коріандру, у розмірі 280 000,00 грн., був
відображений в декларації про майновий
стан і доходи за 2011 рік 250 083,33 грн. була
включена Товариством вартість
коріандру до витрат, відображених у
декларації.

Згідно з п. 14.1.228 ст. 14 Податкового
кодексу України собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг для цілей розділу III
цього Кодексу - витрати, що прямо
пов'язані з виробництвом та/або
придбанням реалізованих протягом
звітного податкового періоду товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, які
визначаються відповідно до положень
(стандартів) бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням цього розділу.

Відповідно до п. 138.4 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п. 138.6 ст. 138 Податкового
кодексу України собівартість
придбаних та реалізованих товарів
формується відповідно до ціни їх
придбання з урахуванням ввізного мита
і витрат на доставку та доведення до
стану, придатного для продажу.

Фізична особа-підприємець на загальній
системі оподаткування має право
формувати валові витрати на прибуток
так само як і юридична особа-платник
податку.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

ДПІ під час перевірки було встановлено,
що у приватній власності ОСОБА_2
знаходяться колісні та комбайни
зернозбиральні трактори.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 139.1.5 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат: витрати
на придбання, виготовлення,
будівництво, реконструкцію,
модернізацію та інше поліпшення
основних засобів та витрати, пов'язані
з видобутком корисних копалин, а також
з придбанням (виготовленням)
нематеріальних активів, які підлягають
амортизації згідно зі статтями 144 - 148
цього Кодексу, з урахуванням пунктів
146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті
148 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до п. «в» п.п. 138.10.2 п. 138.10 ст.
138 Податкового кодексу України до
складу інших витрат включаються:
витрати на утримання основних засобів,
інших необоротних матеріальних
активів загальногосподарського
використання (оперативна оренда (у тому
числі оренда легкових автомобілів),
придбання пально-мастильних
матеріалів, стоянка, паркування
легкових автомобілів, страхування
майна, амортизація, ремонт, опалення,
освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона);

Зазначені витрати підлягають
амортизації у порядку, визначеному ст.
144-146 Податкового кодексу України та
включаються до валових витрат у
вигляді амортизаційних відрахувань.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України всі витрати на
технічне обслуговування повинні бути
підтверджені первинними документами,
що підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом ІІ цього
Кодексу.

Відповідно до п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17
Податкового кодексу України платник
податків має право обирати самостійно
метод ведення обліку доходів і витрат.
Частиною 3. ст. 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено, що
суб'єкти підприємницької діяльності,
яким відповідно до законодавства і
надано дозвіл на ведення спрощеного
обліку доходів і витрат, ведуть
бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у Порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.

Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» надає фізичній
особі-підприємцю право вести спрощеній
облік доходів і витрат, при цьому не
позбавляє його права вести
бухгалтерський облік валових витрат
основних фондів, що підлягають
амортизації та витрат на утримання
основних засобів, придбання
пально-мастильних матеріалів.

Висновки ДПІ про відсутність у
Товариства права здійснювати облік
основних засобів та (як наслідок)
включати до валових витрат вартість
поліпшення основних фондів є невірним.

Суди попередніх інстанцій прийшли до
помилкового висновку щодо відсутності
у Товариства обліку основних засобів
та витрат на їх утримання та права
включати до валових витрат
амортизаційних відрахувань та
вартість технічного обслуговування і
ремонту в розмірі встановленому
податковим законодавством.

Щодо порушення ОСОБА_2 п. 138.1 ст. 138, п.п.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України про завищення витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів за 2012 рік, у розмірі 161 466,88 грн.,
слід зазначити наступне.

Товариством у 2012 році не були завищені
витрати, так як ним не включалися до
складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів, суми
кредиторської заборгованості по
постачальниках товарів, а саме суми
кредиторської заборгованості з ТОВ
«Полтава-Сад» (винагорода за
відступлення права вимоги з оплати за
пшеницю).

Товариством у 2012 році були включені до
складу витрат: 614 880,08 грн. - витрати з
придбання пшениці; 19 055,59 грн. - витрати
з придбання кмину; 21 103,33 грн. - витрати з
придбання трактора.

Товариством у ДП «Дослідне
господарство «Тахтаулово» було
придбано пшениці у кількості 451,460 тонн
на суму 992 200,90 грн. та здійснено ним
відповідний розрахунок.

В подальшому ОСОБА_2 у 2012 році отриману
від ДП «Дослідне господарство
«Тахтаулово» пшеницю, у кількості 441,830
тонн, реалізувало ТОВ «Українське
зерно», яке повністю розрахувалося.

У 2012 році кошти, у розмірі 614 880,08 грн.,
від реалізації пшениці ТОВ «Українське
зерно» були відображені у Книзі обліку
доходів і витрат, а також були
відображені витрати з придбання
пшениці у ДП «Дослідне господарство
«Тахтаулово», у розмірі 614 880,08 грн.
Зазначені показники були відображенні
у податковій декларації про майновий
стан і дохід ОСОБА_2 за 2012 рік.

Таким чином, враховуючи вище викладене
позовні вимоги щодо визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення ДПІ
№ від 2.04.2013 року підлягають
задоволенню.

Згідно з ст. 229 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції має
право скасувати судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове рішення, якщо обставини
справи встановлені повно і правильно,
але суди першої та апеляційної
інстанцій порушили норми
матеріального чи процесуального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судами попередніх інстанцій обставини
у адміністративній справі встановлені
правильно, судові рішення підлягають
скасуванню як такі, що ухвалені з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст., ст. 220, 222, 223, 229, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 6 червня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26 листопада 2013 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
задовольнити.

Податкове повідомлення-рішення №
від 2 квітня 2013 року скасувати.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.