Справа № 826/7421/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2014 року № 826/7421/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. при секретарі судового
засідання Віруцькій О.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
Київській області про скасування
наказу, поновлення на посаді, стягнення
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Київській
області, з урахуванням заяви про зміну
позовних вимог, про скасування наказу
від 15.04.2014 №113/3, поновлення на посаді,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за період з 15.04.2014 до
дня поновлення на посаді.
В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що оскаржений наказ
прийнято з порушенням норм п. 3 ч.1 ст. 40
КЗпП України, оскільки до позивача за
період перебування на службі було
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення. Крім того, позивач вказує, що
твердження відповідача, що ним,
позивачем, не виконувались посадові
обов'язки є безпідставним, оскільки в
оскарженому наказі не зазначено, які
саме порушення слугували підставою для
прийняття такого наказу. Також, позивач
зазначає, що його було звільнено у
період перебування на лікарняному.
Вказане, на думку позивача, свідчить
про протиправність оскарженого наказу,
є підставою для його скасування та, як
наслідок, є підставою для поновлення на
посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідач - Реєстраційна служба
Головного управління юстиції у
Київській області - заперечував проти
задоволення позовних вимог з підстав
викладених у письмових запереченнях,
які долучено до матеріалів справи та
зазначив, що підставою для прийняття
оскарженого наказу слугувало подання
від 15.04.2014. Крім того, відповідач
зазначив, що позивач 15.04.2014 перебував на
робочому місці та вчиняв реєстраційні
дії, про перебування на лікарняному або
незадовільний стан здоров'я не
повідомляв та 15.04.2014 був ознайомлений з
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,
На час виникнення спірних
правовідносин ОСОБА_1 працював на
посаді головного спеціаліста відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Ірпінського міського управління
Наказом від 15.04.2014 №388/3 начальника
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Київській області
ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків покладених на нього
В подальшому наказом Головного
управління юстиції у Київській області
№389/з від 15.04.2014 на підставі вказаного
вище наказу Управлінню
фінансово-господарської діяльності ,
бухгалтерського обліку та звітності
Головного управління юстиції у
Київській області наказано провести
розрахунок із ОСОБА_1 та виплатити
грошову компенсацію за невикористані
щорічні відпустки згідно ст. 24 Закону
України «Про відпустки».
Спеціальним законодавчим актом у сфері
проходження публічної служби є Закон
України "Про державну службу", який
регулює суспільні відносини, які
охоплюють діяльність держави щодо
створення правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу та визначає
загальні засади діяльності, а також
статус державних службовців, які
працюють в державних органах та їх
Відповідно до статті 3 Закону № 3723-XII
державна служба ґрунтується на таких
основних принципах: служіння народу
України; демократизму і законності;
гуманізму і соціальної справедливості;
пріоритету прав людини і громадянина;
професіоналізму, компетентності,
ініціативності, чесності, відданості
справі; персональної відповідальності
за виконання службових обов'язків і
дисципліни; дотримання прав та
законних інтересів органів місцевого і
регіонального самоврядування;
дотримання прав підприємств, установ і
організацій, об'єднань громадян.
Так, відповідно до статті 5 Закону №
3723-XII державний службовець повинен:
сумлінно виконувати свої службові
обов'язки; шанобливо ставитися до
громадян, керівників і співробітників,
дотримуватися високої культури
спілкування; не допускати дій і
вчинків, які можуть зашкодити
інтересам державної служби чи
негативно вплинути на репутацію
державного службовця.
Основні обов'язки державного службовця
передбачені статтею 10 зазначеного
Закону: додержання Конституції України
та інших актів законодавства України;
забезпечення ефективної роботи та
виконання завдань державних органів
відповідно до їх компетенції;
недопущення порушень прав і свобод
людини та громадянина; безпосереднє
виконання покладених на них службових
обов'язків, своєчасне і точне виконання
рішень державних органів чи посадових
осіб, розпоряджень і вказівок своїх
керівників; збереження державної
таємниці, інформації про громадян, що
стала їм відома під час виконання
обов'язків державної служби, а також
іншої інформації, яка згідно з
законодавством не підлягає
розголошенню; постійне вдосконалення
організації своєї роботи і підвищення
професійної кваліфікації; сумлінне
виконання своїх службових обов'язків,
ініціатива і творчість в роботі.
Зі змісту оскарженого наказу
вбачається, що підставою для прийняття
такого наказу слугувало подання
заступника начальника реєстраційної
служби головного управління юстиції у
Київській області від 15.04.2014, з якого
вбачається, що перевіркою дотримання
вимог чинного законодавства
встановлено, що позивачем допущено
порушення вимог ст. 17, 19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно ат їх обтяжень», що
потягло за собою грубе порушення
майнових прав ТОВ «Тренд Компані»
внаслідок незаконного припинення
права власності останнього на об'єкт
Крім того, проведеною перевіркою
інформації викладеної в доручення
Державної реєстраційної служби
України від 01.04.2014 №8855/05-15-14 встановлено
порушення позивачем вимог Порядку
взаємодії органів державної
реєстрації прав та їх посадових осіб,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2013 №607/5,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
Позивачем не надано належних доказів
на спростування наведеного у поданні.
Суд зауважує, що позивач в судовому
засіданні не заперечував, що ним
допускались помилки в роботі.
Також, суд вважає необґрунтованим
твердження позивача, що його звільнено
з мотивів переслідування оскільки, що в
матеріалах справи відсутні докази
звернення позивача до правоохоронних
органів щодо такого переслідування.
З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем надано
достатні та допустимі докази
неналежного виконання позивачем своїх
посадових обов'язків.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках:
систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП
підставами працівник може бути
звільнений лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.
У таких випадках враховуються ті
заходи дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті
громадські стягнення, які застосовані
до працівника за порушення трудової
дисципліни у відповідності до
положення або статуту, що визначає
діяльність громадської організації, і
з дня накладення яких до видання наказу
про звільнення минулого не більше
З матеріалів справи вбачається, що
наказом Головного управління юстиції у
Київській області від 27.06.2013 №74/6 ОСОБА_1
оголошено догану за неналежне
виконання своїх посадових обов'язків,
відповідно до ст. 139, 147, 149 КЗпП України,
ст. 5 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».
Отже, з дня накладення на позивача
дисциплінарного стягнення неналежне
виконання своїх посадових обов'язків
до видання наказу про звільнення за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків покладених на нього
трудовим договором минуло менше року.
Щодо посилання позивача на те, що на час
прийняття наказу про звільнення він
перебував на лікарняному суд зазначає
Згідно з частиною третьою статті 40 КЗпП
України не допускається звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
тимчасової непрацездатності.
В матеріалах справи наявний листок
непрацездатності серії АГІ №804550
виданий Філією №2 ЛНП
«Консультативно-діагностичним цент
Подільського району м. Києва ОСОБА_1
Проте, судом встановлено та позивачем
не заперечується, що 15.04.2014 позивач
перебував на робочому місці, виконував
посадові обов'язки та близько 17-45 годин
його під підпис було ознайомлено з
Позивач в судовому засіданні
повідомив, що до лікаря він звернувся
ввечері, про перебування його на
лікарняному за місце роботи не
З системного аналізу викладеного
вбачається, що зазначений вище листок
непрацездатності відкритий після
звільнення позивача з займаної посади
та такий листок непрацездатності не є
належним доказом перебування позивача
у день прийняття наказу про його
звільнення на лікуванні, оскільки
відсутні докази того, що відповідач
повідомлений про перебування позивача
на лікуванні та наявні докази
перебування позивача 15.04.2014 на роботі.
Враховуючи викладене, оскільки
оскаржуваний наказ прийнято
уповноваженим органом у встановленому
Кодексом законів про працю України
порядку, суд не вбачає підстав для його
Відповідно до статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
Згідно з частинами 1 та 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідачем по справі надано належні
докази правомірності оскарженого
Перевіривши оскаржуваний наказ на
дотримання вимог вищезазначених
нормативних актів, суд вважає такій
наказ обґрунтованим та правомірним, а
адміністративний позов таким, що не
підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -
Відмовити в задоволенні позовних
Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства та може
бути оскаржена в апеляційному порядку
повністю або частково за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України,
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги.

Суддя
В.І. Келеберда

Повний текст постанови виготовлено
24.06.2014