Справа № 2-а-1663/11
Суддя: Янжула О. С.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 р.
м. Марганець

Суддя Марганецького міського
суду Дніпропетровської області Янжула
О.С., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Марганці
адміністративну справу за
адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
Фонду України в м. Марганці
Дніпропетровської області про
визнання протиправних дій і
відшкодування шкоди, заподіяної в
наслідок прийняття органом державної
влади України нормативно-правового
акту, визнаного незаконним та про
визнання бездіяльності Управління
Пенсійного Фонду України в м. Марганець
щодо щомісячного підвищення до пенсії,
як дитині війні,-

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2011 року позивачка
звернулась до суду із вищезазначеним
адміністративним позовом, посилаючись
на те, що вона має статус «дитини
війни», тому користується всіма
правами та пільгами, передбаченими
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» для цієї категорії осіб.
На підставі ст.6 даного Закону має право
на щомісячну доплату до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
яка згідно ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» дорівнює прожитковому
мінімуму, встановленому для осіб, що
втратили працездатність. Відповідач
відмовив в нарахуванні вказаної
доплати до пенсії, керуючись
положеннями нормативних актів, що на
підставі рішень Конституційного Суду
України визнані неконституційними.
Просила суд зобов'язати відповідача
проводити подальше нарахування
щомісячної доплати до пенсії у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідач по справі Управління
Пенсійного фонду України в м. Марганці
Дніпропетровської області надав суду
заперечення на позовну заяву, в якому
він просив відмовити в задоволені
позовних вимог, оскільки рішення
Конституційного Суду України № 6рп/2007
від 09.07.2007 року, на яке посилається
позивач не має зворотної сили;виплати
сум доплат до пенсії здійснювались
згідно положень статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
який діяли на той момент, у межах
видатків, передбачених законами про
Державний Бюджет України; положення
частини першої статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» не
застосовується для визначення
мінімальної пенсії за віком.

Дана справа розглянута в
порядку скороченого письмового
провадження у відповідності до ч.4
ст.122 та ст.183-2 КАС України без виклику
сторін.

Суд, з'ясувавши зміст позовних
вимог, дослідивши наявні докази,
встановив, що позивач відповідно до ст.1
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» має статус дитини війни,
що підтверджується наявною в
матеріалах справи копією пенсійного
посвідчення із відповідною відміткою.

Згідно статті 6 Закону дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи дер-жавна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.
Редакція цієї статті набрала чинності
з 1 січня 2006 року.

Дію ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» на 2007
рік було зупинено ст. 111 Закону України
від 19 грудня 2006 року «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» (з
урахуванням положень п. 12 ст. 71 цього
Закону) та визначено, що у 2007 році
підвищення до пенсії відповідно до ст. 6
Закону, виплачується особам, які є
інвалідами (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту») у розмірі 50% від
розміру надбавки, встановленої для
учасників війни.

Разом з тим, Рішенням
Конституційного Суду України від 09
липня 2007 року №6-рп/2007 (справа про
соціальні гарантії громадян) визнані
неконституційними положення п. 12 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» щодо зупинення дії
на 2007 рік ст. 6 Закону. Таким чином, дію
ст. 6 закону України №2195-ІV було
відновлено з 09 липня 2007 року.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II
Закону України №107-VІ «Про державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» текст статті 6 Закону
України №2195-ІV викладено в наступній
редакції: «Дітям війни (крім тих, на
яких поширюється дія Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту") до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни.

Ветеранам війни, які мають право на
отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
дане підвищення проводиться за їх
вибором згідно з одним із законів».

Рішенням Конституційного суду
України № 10-рп від 22 травня 2008 року
визнано неконституційним положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік» N 107-VI від 28 грудня 2007
року щодо викладення положень ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» №2195-ІV в новій редакції.
Таким чином, дію ст. 6 закону України
№2195-ІV було відновлено з 22 травня 2008
року.

Дію ст. 6 Закону на 2010 роки не було
призупинено або змінено, тобто вона має
законну силу і підлягає виконанню в
редакції, яка діє з 22 травня 2008 року.

Таким чином, судом встановлено,
що всупереч наведеним нормам, в період
з 16 квітня 2011 року відповідачем
позивачу підвищення до пенсії у
розмірі, передбаченому ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» не нараховувалось та не
виплачувалось.

При визначенні поняття
«мінімальна пенсія за віком» що
міститься у ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» суд
виходить з положень ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». Згідно
з частиною 1 статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003, №1058-IV
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» не є перешкодою
для застосування даної величини
(мінімального розміру пенсії за віком)
до обрахування інших пенсій чи доплат
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою статті,
мінімального розміру пенсії за віком.

Щодо посилань відповідача на
здійснення виплат у межах видатків,
передбачених законами про Державний
бюджет, суд зауважує, що реалізація
особою права, яке пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, котра
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актів
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань, тобто посилання
органами державної влади на
відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань судом не
приймається до уваги.

Відносно вимог позивача щодо
зобов'язання відповідача проводити
подальше нарахування щомісячної
доплати до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» суд
дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст.
2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Правовою підставою для
звернення до адміністративного суду є
захист порушених прав, свобод чи
інтересів, то право на позов у особи
виникає лише після порушення
відповідачем її права, тобто захисту
підлягає вже порушене право, а не те,
яке може бути порушено у майбутньому і
щодо якого невідомо, буде воно порушено
чи ні. Таким чином, неможливо
зобов'язати відповідача на майбутнє
вчиняти певні дії, оскільки відсутні
факти порушення пенсійних прав
позивача в майбутньому.

Пунктом 7 Закону України від 14 червня
2011 року № 3491-У1 «Про внесення змін до
Закону України «Про державний бюджет
України на 2011 рік» Прикінцеві
положення Закону України «Про
державний бюджет на 2011 рік» доповнено
пунктом 4 такого змісту:

Встановити, що у 2011 році норми і
положення ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання пункту 7 Закону України
від 14 червня 2011 року № 3491-У1 «Про
внесення змін до Закону України »Про
державний бюджет України на 2011 рік»
Кабінет Міністрів України прийняв
постанову № 745 від 06 липня 2011 року «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності з 23 липня 2011 року.

Пунктом шостим вказаної постанови
установлено, що дітям війни /крім тих ,
на яких поширюється дія Законів «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань»/ до пенсії
або щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення проводиться у
розмірі 49,8 гривні, що і виплачується
даному пенсіонеру.

Тому позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню за період з 16
квітня 2011 року по 23 липня 2011 року,
тобто в межах шестимісячного строку
звернення позивача до суду та до
набрання чинності вказаною
постановою.

Позивачка просить у
адміністративному позові поновити їй
строк звернення до суду, однак нею не
пропущений шестимісячний строк для
звернення до суду за захистом своїх
прав по вказаному позову.

Вищенаведені висновки свідчать, що
відповідач діяв не у спосіб
передбачений чинним законодавством на
певний період часу, рішення
Конституційного суду не виконував, що
стало причиною звернення позивача до
суду та підставою часткового
задоволення його позовних вимог.

Згідно п. 34 ст. 4 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про державне мито"
із змінами і доповненнями, внесеними
Декретом КМУ від 30 квітня 1993 року № 43-93,
Пенсійний фонд України, його
підприємства, установи й організації
звільняються від сплати державного
мита, тому судовий збір на користь
позивачки необхідно стягти з
Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене,
керуючись ст.ст.3, 8, 22, 46, 51 Конституції
України, ст.1,6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст.ст.2, 8, 69-71, 160-165, 167 КАС
України, суд, -

П
О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного Фонду України в м. Марганці
Дніпропетровської області про
визнання протиправних дій і
відшкодування шкоди, заподіяної в
наслідок прийняття органом державної
влади України нормативно-правового
акту, визнаного незаконним та про
визнання бездіяльності Управління
Пенсійного Фонду України в м. Марганець
щодо щомісячного підвищення до пенсії,
як дитині війні - задовольнити
частково.

Визнати бездіяльність Управління
пенсійного фонду України в України в м.
Марганці Дніпропетровської області
щодо нездійснення перерахунку та
виплати ОСОБА_1 підвищення пенсії
згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 16 квітня 2011 року по 23 липня
2011 року в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком -
неправомірною.

Зобов'язати Управління
пенсійного фонду України в України в м.
Марганці Дніпропетровської області
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_1 підвищення пенсії згідно ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» та ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за період з 16
квітня 2011 року по 23 липня 2011 року в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком з урахуванням проведених
виплат за цей період.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 3 ( три)
гривні 40 копійок судових витрат.

Апеляційна скарга на постанову
суду подається до Дніпропетровського
апеляційного адмініст-ративного суду
через Марганецький міський суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня її проголошення.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Якщо суб'єкта владних повноважень
у випадках та порядку, передбачених ч.4
ст.167 цього Кодексу, було повідомлено
про можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя:
О. С.
Янжула