Справа № 2а-6888/10/1570
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2014 р. м. Київ
К/800/39900/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 04 квітня 2013 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09 липня 2013
року у справі за позовом Прокуратури м.
Одеси до Одеської міської ради, третя
особа - ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про
скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 04 квітня 2013
року залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09 липня 2013
року відмовлено в задоволенні позовних
вимог Прокуратури м. Одеси до Одеської
міської ради, третя особа - ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ОСОБА_6 про скасування рішення
відповідача №4661 від 29 вересня 2005 року.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями у справі, ОСОБА_4 звернулася
до суду з касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, справу направити
на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, рішенням міськради №4661
від 29.09.2005 року затверджена технічна
документація щодо встановлення меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та передані у приватну
власність земельні ділянки ОСОБА_5
площею 0,0313 га., ОСОБА_6 площею 0,0309 га за
адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель, із земель
раніше наданих у користування.

Технічна документація щодо
встановлення меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та передачу
вказаних земельних ділянок у приватну
власність зазначених осіб розроблена
ІТЦ «Аргумент» у 2004 році.

11.03.2005 року Державним комітетом України
по земельних ресурсах Одеського
міського управління земельних
ресурсів складено висновок щодо
можливості передання ОСОБА_5 та ОСОБА_6
безоплатно у приватну власність
вказаних земельних ділянок для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель.

21.02.2008 року Прокуратурою було внесено
до міськради протест на рішення №4661
від 29.09.2005 року, який рішенням ОМР від
16.04.2008 року №2748-V був відхилений.

З тексту рішення міськради від 16.04.2008
року №2748-V вбачається, що протест було
відхилено в зв'язку з тим, що обставини
відмови ОСОБА_4 в погодженні меж
земельних ділянок гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_6
були додатково перевірені міськрадою
шляхом виходу на місце фахівців
міськради з земельних питань та
складанням відповідного акту, згідно
якого не встановлено факту порушення
меж земельної ділянки ОСОБА_4

В ході розгляду даної справи в суді
першої інстанції Одеським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз була проведена судова
земельно-технічна експертиза №10109/23
від 07.03.2013 року з питань дотримання меж
та площі земельної ділянки ОСОБА_4
внаслідок передачі спірним рішенням
відповідача №4661 від 29.09.2005 року
земельних ділянок гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_6
в АДРЕСА_1

Відповідно до висновків вказаної
експертизи передана у власність ОСОБА_5
та ОСОБА_6 земельна ділянка не була
збільшена за рахунок площі земельної
ділянки ОСОБА_4 Площа належної ОСОБА_4
земельної ділянки не змінилась
внаслідок передачі у власність
земельної ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Відмовляючи в позові, суди вказали,
зокрема, що відповідач у спірних
правовідносинах діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб,
передбачений чинним законодавством.

Колегія суддів вказує на передчасність
вказаних висновків судів та вважає за
доцільне зазначити про таке.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Так, відповідно до ст.81 КАС України, для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд може
призначити експертизу. Особи, які
беруть участь у справі, мають право
подати суду питання, на які потрібна
відповідь експерта. Кількість і зміст
питань, за якими має бути проведена
експертиза, визначаються судом. Суд
повинен вмотивувати відхилення питань
осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що спірні правовідносини
потребують спеціальних знань з питань
землеустрою та землекористування,
третя особа ОСОБА_4 зверталась як до
суду першої, так і апеляційної
інстанцій з мотивованим клопотанням
про призначення судової
земельно-технічної експертизи в
порядку ст.81 КАС України.

Однак, в порушення вимог частини 2
вказаної статті, судами попередніх
інстанцій відмовлено в задоволенні
клопотання про призначення експертизи.

Вказане призвело до порушення принципу
змагальності судового процесу, що
ставить під сумнів з'ясування та
врахування судами всіх обставин
справи, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Крім цього, відповідно до статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Положеннями статті 22 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що право
власності на земельну ділянку виникає
після встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та одержання
документа, що посвідчує це право.

Відповідно до положень статей 91, 96
Земельного кодексу України власники
земельних ділянок та землекористувачі
зобов'язані, зокрема, не порушувати
прав власників суміжних земельних
ділянок та землекористувачів;
дотримуватися правил добросусідства
та обмежень, пов'язаних з встановленням
земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно зі статтею 118 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) громадянин,
зацікавлений в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, подають заяву до
відповідної міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.
Відповідна міська рада розглядає заяву
та в разі згоди надає згоду на розробку
проекту її відведення. Після розгляду
проекту відведення міська рада приймає
рішення про передачу ділянки у
власність.

При цьому погодження меж земельної
ділянки з суміжними власниками та
землекористувачами передбачено
статтею 198 Земельного кодексу України
при кадастровій зйомці як комплексу
робіт, що виконуються для визначення
меж земельних ділянок.

Як вбачається з матеріалів справи,
судами попередніх інстанцій вимог та
приписів зазначених норм
законодавства враховано не було.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Ухвалені у даній справі судові рішення
названим вимогам процесуального
закону не відповідають.

Згідно з частиною другою статті 227 КАС
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 04 квітня 2013
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09 липня 2013
року скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строки та в порядку,
встановленими статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: