Справа № 818/334/13-а
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2014 р. м. Київ
К/800/32092/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в м. Сумах на
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 05 лютого 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 23 квітня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду
України в м. Сумах про стягнення
помилково сплаченого збору,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 05 лютого 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 23 квітня 2013
року, позовні вимоги задоволено
частково. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь ОСОБА_4
помилково сплачений збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у сумі 5 000,00 грн. В
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанції,
управління Пенсійного фонду України в
м. Сумах звернулось з касаційною
скаргою, у якій просить їх скасувати,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
та прийняти нове рішення яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, 06 січня 2011 року між ТОВ
"Солі - Плюс. Суми" та ОСОБА_4 укладено
договір купівлі-продажу № 1/347518, згідно
якого остання придбала легковий
автомобіль Volkswagen Golf VI.

З метою державної реєстрації
вищевказаного автомобіля 13 січня 2011
року позивач звернулася до УДАІ ГУМВС
України в Сумській області, де отримала
державний номер на вказаний вище
автомобіль та свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу.

13 січня 2011 року ОСОБА_4 у відділенні
Сумської філії ПАТ КБ "Приватбанк" до
Державного бюджету м. Суми
перераховані кошти в сумі 5000 грн.,
призначення платежу: сплата збору при
відчуженні легкового автомобіля.

З метою повернення помилково
сплаченого збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування в
розмірі 5000 грн., позивачем на адресу
УПФУ в м. Сумах 11 січня 2013 року
направлена заява з вимогою надати
Головному управлінню Державної
казначейської служби України у
Сумській області відповідне подання.

Також, 10 січня 2013 року ОСОБА_4 на адресу
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Сумській області направлено заяву про
повернення помилково плаченого збору.

Проте, листом №15-37/27-282 від 11 січня 2013
року орган казначейської служби
повідомив про неможливість повернення
помилково сплачених коштів в сумі 5000
грн. в зв'язку з ненаданням УПФУ в м.
Сумах подання та інших документів,
визначених Порядком повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
державного та місцевих бюджетів.

В свою чергу, УПФУ в м. Сумах в листі №
867/04-07 від 16 січня 2013 року зазначило, що
згідно Закону України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" та п. 12 Постанови Кабінету
Міністрів України №1740 від 03.11.1998 р. "Про
затвердження Порядку сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій" саме
підприємства, установи та організації
всіх форм, власності, а також фізичні
особи, які набувають права власності на
легкові автомобілі, зобов'язані
сплачувати збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування в
розмірі 3 % вартості автомобіля.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суди попередніх інстанцій прийшли до
висновку, що обов'язок зі сплати збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування покладався на осіб лише у
випадку відчуження, а не при купівлі
автомобілів, а отже ОСОБА_4 підлягають
поверненню помилково сплачені кошти.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, з огляду на
наступне.

Відповідно до пунктом 7 статті 1 Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" (в
редакції, яка діяла до 28.06.2012 р., в тому
числі і на момент набуття позивачем
права власності на легковий
автомобіль), платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування є: юридичні та фізичні
особи при відчуженні легкових
автомобілів, крім легкових
автомобілів, якими забезпечуються
інваліди, та тих автомобілів, які
переходять у власність спадкоємцям за
законом.

Отже, відповідно до цього Закону, в
редакції, яка діяла на момент набуття
позивачем права власності на легковий
автомобіль, обов'язок зі сплати збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування покладався на осіб лише у
випадку відчуження, а не при купівлі
автомобілів.

Відповідно до п. 15 Порядку сплати збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.11.1998р. №1740 (далі - Порядок), суми
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів сплачується
платниками цього збору на рахунки з
обліку коштів спеціального фонду
державного бюджету, відкритті в
Управліннях державного казначейства в
Автономній республіці Крим, областях,
м. Києві та м. Севастополі, за місцем
реєстрації легкового автомобіля.

Проте, відповідно до вимог п.12 Порядку,
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операцій з відчуження легкових
автомобілів є підприємства, установи
та організації всіх форм власності, а
також фізичні особи, які набувають
право власності на легкові автомобілі
шляхом: купівлі легкових автомобілів, у
тому числі у виробників або
торгівельних організацій (крім
випадків забезпечення автомобілями
інвалідів згідно із законодавством);
міни; дарування (безоплатної передачі);
успадкування (крім випадків
успадкування легкового автомобіля за
законом); з інших підстав, передбачених
законодавством.

Таким чином, вимоги вказаного Порядку
суперечать Закону України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування", який є спеціальним
законом щодо визначення порядку
справляння збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування,
оскільки встановлюють інший ніж
передбачено Законом України "Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування" порядок справляння збору,
а також визначають у якості платника
збору особу, яка придбала автомобіль.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
що до спірних правовідносин підлягає
застосуванню саме норми Закону, а не
положення Порядку, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України,
який є підзаконними нормативним актом
і має нижчу юридичну силу.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судами повно і
правильно встановлені фактичні
обставини справи, характер
правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують. За
таких обставин підстав для задоволення
касаційної скарги судова колегія не
вбачає.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Сумах
залишити без задоволення, а постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 05 лютого 2013 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 23 квітня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: