Справа № 826/4934/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1Вн. № 1/106
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку письмового провадження)

м. Київ

28 травня 2014 року 16:55
№ 826/4934/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "СБ "Вікторія Плюс" до
Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
10.01.2014 № , ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "СБ" Вікторія Плюс"
(далі - позивач, ТОВ "СБ" Вікторія Плюс")
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до державної податкової
інспекції у Дарницькому районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (далі - відповідач, ДПІ у
Дарницькому р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києві) про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 10.01.2014 №
(далі - ППР № ).

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18.04.2014 відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 826/4934/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18.04.2014 закінчено
підготовче провадження в
адміністративній справі № 826/4934/14 і
призначено справу до судового
розгляду.

В судове засідання 28.05.2014 прибув
представник позивача. Представник
відповідача в судове засідання 28.05.2014
не прибув, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час і місце
судового розгляду.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) якщо немає перешкод
для розгляду справи у судовому
засіданні, визначених цією статтею, але
прибули не всі особи, які беруть участь
у справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 128 КАС
України, беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта, в
судовому засіданні 28.05.2014 суд ухвалив
перейти до розгляду справи в
письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва встановив наступне.

ТОВ "СБ" Вікторія Плюс"
(ідентифікаційний код 38078657)
зареєстровано 22.02.2012 Дарницькою
районною у м. Києві державною
адміністрацією за № 0015722.

ТОВ "СБ" Вікторія Плюс" взято на
податковий облік в органах державної
податкової служби за № 336-12 від 24.02.2012 та
перебуває на обліку в ДПІ у Дарницькому
р-ні ГУ Міндоходів у м. Києві.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість №
200041303 від 12.04.2012 позивач є платником
податку на додану вартість
(індивідуальний податковий номер
11).

Основним видом діяльності позивача
відповідно до КВЕД є: 80.10 Діяльність
приватних охоронних служб; 80.20
Обслуговування систем безпеки; 80.30
Проведення розслідувань; 81.21 Загальне
прибирання будинків; 81.22 Інша
діяльність із прибирання будинків і
промислових об'єктів; 77.11 Надання в
оренду автомобілів і легкових
автотранспортних засобів.

Основним видом діяльності контрагента
позивача - приватного підприємства
"Юр-Макс" (далі - ПП "Юр-Макс") відповідно
до КВЕД є: 80.10 Діяльність приватних
охоронних служб; 82.99 Надання інших
допоміжних комерційних послуг, н. в. і.
у.; 69.10 Діяльність у сфері права; 70.22
Консультування з питань комерційної
діяльності й керування.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ
у Дарницькому р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києві на підставі наказу № 781-П від
17.12.2013, згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1
п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України
(далі - ПК України) проведено
документальну виїзну перевірку
позивача з питань
фінансово-господарських
взаємовідносин з ПП "Юр-Макс" (п.н. 36592713)
за травень, червень 2013 року, за
результатами якої складено Акт від
24.12.2013 № 2119/26-51-22-01/38078657 (далі - Акт
перевірки від 24.12.2013 № 2119/26-51-22-01/38078657).

За результатами перевірки, на думку
податкового органу, встановлено, що
операції між позивачем та ПП "Юр-Макс"
фактично не відбувались, а тому позивач
не мав відображати у складі
податкового кредиту податкові
накладні з реквізитами вказаного
контрагента-постачальника. У зв'язку з
чим відповідачем прийнято ППР № ,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість по вітчизняних товарах
(роботах, послугах) на суму 175 750,00 грн.
(за основним платежем - 140 600,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 35
150,00 грн.).

Позивач, не погоджуючись з даним
податковим повідомленням-рішенням,
звернувся за його скасуванням до суду.

Податковим органом, без наявних на те
повноважень, зроблено припущення про
встановлення відсутності надання
послуг реклами, та укладення угоди без
мети настання реальних наслідків. Без
аналізу первинних документів та
фактичних обставин зроблено висновок
про те, що відсутні як база, так і об'єкт
оподаткування податком на додану
вартість.

На підставі низки припущень податковий
орган дійшов висновку, що
задекларований позивачем податковий
кредит сформований за рахунок
податкових накладних, виписаних ПП
"Юр-Макс" в розмірі 140 600,00 грн., повинен
бути зменшений до 0 грн.

Таких висновків податковий орган
дійшов, використавши інформацію ДПІ у
Шевченківському р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києві, яку отримав в порядку, не
передбаченому ПК України.

У якості доказу було використано
висновки акту про неможливість
проведення зустрічної звірки ПП
"Юр-Макс" ДПІ у Шевченківському р-ні ГУ
Міндоходів у м. Києві від 10.10.2013 №
1246/26-59-22-01-18/36592713, згідно якого ПП
"Юр-Макс" має ознаки фіктивності, а саме:
відсутність підприємства за
місцезнаходженням, на підприємстві
відсутні наймані працівники та
виробничі потужності.

Так, відповідач дійшов до помилкового
висновку, що не підтверджено отримання
ТОВ "СБ" Вікторія Плюс" послуг реклами
від ПП "Юр-Макс" в перевіряємому
періоді, а правочин, укладений ТОВ "СБ"
Вікторія Плюс" з вказаним контрагентом,
не спричинив реального настання
правових наслідків, крім тих, що
пов'язані з їх недійсністю.

Разом з тим, під час розгляду справи
судом встановлено, що згідно копії
виписки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (Т. 1, арк. 179 - 180) ПП
"Юр-Макс" знаходиться за своїм
місцезнаходженням. Відтак, сумнівною є
неможливість провести зустрічну
перевірку. Інших доводів і доказів
нереальності господарських операцій
позивача у відповідача немає.

Крім цього, в матеріалах справи наявна
копія постанови Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12.12.2013 по справі № 826/17744/13-а (Т. 1, арк. 110 -
120), залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 27.02.2014 по
справі № 826/19532/13-а (Т. 1, арк. 121 - 124),
згідно якої визнано протиправними дії
ДПІ у Шевченківському р-ні ГУ
Міндоходів у м. Києві по проведенню
документальної невиїзної позапланової
перевірки ПП "Юр-Макс", за результатами
якої складено акт від 10.10.2013 №
1246/26-59-22-01-18/36592713 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ПП
"Юр-Макс". Вказане рішення набрало
законної сили 27.02.2014.

Таким чином, наданий суду доказ - Акт
перевірки позивача, сформовано
бездоказово. Висновок про
невідповідність первинних документів
про надання послуг реклами зроблено
безпідставно.

Відтак, суд вважає вищевказані
висновки відповідача такими, що
суперечать вимогам закону. Згідно ч. 2
ст. 215 Цивільного кодексу України (далі -
ЦК України) недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин), зокрема у разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього
Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК
України).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

В свою чергу, державним податковим
інспекціям надано право подавати до
судів позови до підприємств, установ,
організацій та громадян про визнання
угод недійсними і стягнення в доход
держави коштів, одержаних ними за
такими угодами (ст. 10 Закону України
"Про державну податкову службу в
Україні" від 04.12.1990 № 509-XII).

З наведеного чітко вбачається, що
відповідач, у разі необхідності, має
право звернутися до суду з метою
визнання нікчемним правочину, а не
самостійно вирішувати дане питання.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України № К-1470/09 від 15.04.2009.

Також судом взято до уваги лист
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва № 7319 від 16.09.2011, де
зазначено, що головною підставою
вважати правочин нікчемним являється
його недійсність, встановлена законом,
а не актами податкової перевірки.
Вказані ж в актах податкових органів
недоліки, допущені суб'єктами
господарювання при укладенні та
виконанні договорів, не є підставою для
визнання правочинів нікчемними,
оскільки чинне законодавство не
встановлює таких підстав нікчемності
правочину.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, відповідач, визнавши
договір, укладений між позивачем і його
контрагентом, нереальною
господарською операцією, зазначив
інформацію, яка не відповідає
дійсності та не підтверджена належними
доказами.

Разом з тим, суд зауважує, що також
перевіряючі вдалися до невластивих
податковому органу функцій оцінки
господарської діяльності
підприємства, що призвело до порушення
прав позивача. Акт перевірки не містить
логічно ув'язаного зв'язку між
отриманою інформацією про відсутність
будь-яких засобів та кінцевою метою,
спрямуванням дій на правомірну або
протиправну мету.

Доводи відповідача щодо неможливості
здійснення позивачем господарської
діяльності у зв'язку з відсутністю у
підприємства основних засобів та
трудових ресурсів для здійснення такої
діяльності є необґрунтованими тому, що
чинним цивільним та господарським
кодексами дійсність і реальність
договорів та правомірність виписаних
за ними, зокрема, рахунків-фактур,
видаткових та податкових накладних не
обумовлені наявністю матеріальних та
трудових ресурсів для здійснення
фінансово-господарської діяльності.

Суд, керуючись ч. 1 ст. 86 КАС України,
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно п. 1.1 ст. 1 ПК України відносини,
що виникають у сфері справляння
податків і зборів, зокрема, вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
регулюються Податковим кодексом
України.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України
органи державної податкової служби
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою згідно із
пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Проаналізувавши зміст Акту перевірки
від 24.12.2013 № 2119/26-51-22-01/38078657, суд
встановив, що висновки відповідача про
відсутність господарських операцій є
необґрунтованими, оскільки ним не
наведено жодної підстави та не надано
належних доказів вважати укладену
позивачем угоду нереальною
господарською операцією.

Як вбачається з Акту перевірки від
24.12.2013 № 2119/26-51-22-01/38078657, у травні - червні
2013 року ТОВ "СБ" Вікторія Плюс"
сформовано податковий кредит за
рахунок податкових накладних,
виписаних ПП "Юр-Макс" в розмірі 140 600,00
грн.

Судом встановлено, що між ТОВ "СБ"
Вікторія Плюс" (Замовник) та ПП "Юр-Макс"
(Виконавець) було укладено договір про
надання послуг № 30/04-08 від 30.04.2012 з
додатками № 1, № 2 до нього (Т. 1, арк. 53 - 58,
80 - 82), згідно умов якого Замовник
доручав, а Виконавець приймав на себе
зобов'язання по проведенню рекламної
кампанії, надання звіту і виконанню
комплексу робіт по розміщенню
рекламних зображень Замовника
(рекламних плакатів) на спеціальних
конструкціях (щити 3 х 6 м), розташованих
згідно адресної програми і в строки, що
визначався Додатками.

Суд зауважує, що серед умов договору
відсутні положення, які суперечать
моральним засадам суспільства,
порушують публічний порядок, або
спрямовані на заволодіння майном
держави у дохідній частині бюджету.

Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

На виконання умов договору про надання
послуг № 30/04-08 від 30.04.2012 факт надання
послуг реклами ПП "Юр-Макс" було
оформлено та підтверджено актами
надання послуг, рахунками на оплату,
оборотно-сальдовими відомостями по
рахунку (Т. 1, арк. 59 - 72, 83 - 100, 177 - 178), ПП
"Юр-Макс" було виписано податкові
накладні на загальну суму ПДВ 140 600,00
грн. (Т. 1, арк. 73 - 79, 101 - 109), що також не
заперечувалось податковим органом при
проведенні перевірки.

Слід зазначити, що в акті перевірки не
вказано на наявність недоліків в
оформленні податкових накладних від
імені контрагента позивача, на
підставі яких сформовано податковий
кредит.

Судом не встановлено та відповідач не
надав доказів на підтвердження факту
анулювання свідоцтва платника податку
на додану вартість контрагента
позивача на момент укладення договору
та видачі податкових накладних.

Отже, податкові зобов'язання
підтверджені належним чином
оформленими первинними документами, що
підтверджують факт здійснення
відповідних господарських операцій.

Згідно пп. 14.1.181 п.14.1 ст. 14 ПК України
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду.

Відповідно до п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт і послуг),
вартість яких відноситься до складу
витрат виробництва (обігу). Право на
нарахування податкового кредит
виникає незалежно від того, чи такі
товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до Закону України "Про
бухгалтерський обік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV
підставою для бухгалтерського обліку
(який є основою будь-якого іншого
обліку) господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження
включення витрат на оплату поставки
товару та надання робіт до складу
валових витрат підприємства, а також
для підтвердження включення сум
сплаченого податку на додану вартість
у складі ціни за поставлений товар та
отримані послуги до складу податкового
кредиту, необхідні первинні документи
(платіжні доручення, податкові
накладні, акти виконаних робіт тощо),
оформлені відповідно до вимог статті 1
та статті 9 Закону України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні".

Пунктом 6.2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 № 1379, передбачено, що
податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку.

Господарська діяльність ПП "Юр-Макс" на
момент здійснення правочину не була
припинена, що не заперечувалось
податковим органом, воно було
платником податку, а тому податкові
накладні складені належними особами та
не суперечать приписам норм чинного
законодавства.

Крім того, суд звертає увагу на
положення інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
20.07.2010 № 1112/11/13-10 щодо принципу
персональної податкової
відповідальності в спорах про податок
на додану вартість та принципу
добросовісності платника податків,
якими визначено, що сама по собі
несплата податку продавцем (серед
іншого й внаслідок ухилення від сплати)
у разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та суму бюджетного
відшкодування. Відповідальна за сплату
податку на додану вартість особа, що
формує дані податкового обліку з цього
податку, а не контрагент такої особи.

Якщо дії платника податку свідчать про
його добросовісність, а вчинені ним
господарські операції реальні та
відповідають дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних. Не
будуть підставою для відмови у праві на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни з боку його контрагентів,
припинення чи анулювання статусу
платника податку на додану вартість,
припинення юридичної особи.

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми та обставини справи,
суд дійшов висновку, що позивачем,
контрагент якого на момент здійснення
господарських операцій був належним
чином зареєстрований як платник
податку на додану вартість, мав
договір, який не був визнаний в
судовому порядку недійсним, а також
підтверджений виданими ним
податковими накладними, правомірно
сформовано та задекларовано
податковий кредит.

При цьому, хоча сам факт оплати вже є
достатньою та правомірною підставою
для формування на підставі податкових
накладних податкового кредиту, суд
вважає за необхідне зазначити, що
сукупність досліджених під час
розгляду справи вищенаведених
документів за відносинами позивача з
його безпосереднім контрагентом, які
зазвичай супроводжують виконання
операцій такого роду, у взаємозв'язку з
наведеним - договори і первинні
документи щодо подальшої реалізації
отриманих послуг реклами, не дають
підстав для висновку про нездійснення
операцій надання послуг реклами, щодо
яких була здійснена оплата у період з
травня по червень 2013 року, або
здійснення операцій без мети
використання їх результатів у власній
господарській діяльності позивача, та
відповідачем не надано належних та
допустимих доказів, які б
спростовували виконання спірних
операцій. Підтвердження фактичного
руху наданих послуг реклами по ланцюгу
зазначених ДПІ осіб вказує, крім
іншого, на спрямованість угоди на
реальне настання наслідків,
передбачених зазначеною вище угодою,
та зв'язок здійсненої оплати з
господарською діяльністю позивача.

Вищезгадані податкові накладні видані
контрагентом позивача за
оподатковуваними операціями за
ставкою 20%, що відповідає наведеним
вище положенням податкового
законодавства стосовно порядку
оформлення та підстав їх видачі,
наведені в них дані відповідають та
кореспондуються з відомостями
первинних/платіжних документів.

Суд зазначає, що відповідачем під час
розгляду справи не надано жодних
доказів та не наведено жодних обставин,
які б свідчили про невідповідність
господарських операцій цілям та
завданням статутної діяльності
позивача, незвичності цих операцій для
цих осіб, збитковості здійснених
операцій, або інших обставин, які б
окремо або в сукупності могли свідчити
про не пов'язаність операцій
(здійсненої передоплати) з
господарською діяльністю позивача, про
невчинення операцій, про відсутність
факту надання послуг реклами, а також
про те, що вчинення зазначених операцій
не було обумовлено розумними
економічними причинами (цілями
ділового характеру), а дії позивача та
його контрагента були спрямовані на
отримання необґрунтованої податкової
вигоди.

При цьому, суд враховує, що можливі
порушення податкового законодавства з
боку ПП "Юр-Макс" не є підставою для
висновку про порушення позивачем
податкового законодавства та про
відсутність у покупця права на
формування податкового кредиту з ПДВ
за фактом оплати.

Згідно ч. 1 ст. 138 КАС України предметом
доказування є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказами в адміністративному
судочинстві відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС
України є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Суд враховує той факт, що відповідачем
не надано вироку у кримінальній справі,
яким би встановлювались обставини
протиправної діяльності позивача, його
контрагента, його посадових осіб, а
також контрагента позивача (його
посадових осіб), з яких би вбачався
зв'язок та обізнаність позивача щодо
можливої протиправної діяльності
певного підприємства та щодо можливої
спрямованості певної угоди на ухилення
від сплати податків, яка б набрала
законної сили.

Також, на час розгляду даної справи не
встановлено наявність умислу у
директора ТОВ "СБ" Вікторія Плюс" на
укладення угоди, спрямованої на
ухилення від сплати податків або з
іншою протиправною метою.

В контексті викладених в Акті
перевірки доводів ДПІ щодо фіктивності
ПП "Юр-Макс", фіктивності правочину,
укладеного між цією юридичною особою
та позивачем, суд також зазначає, що під
час розгляду справи з боку ДПІ не
надано рішення суду, яке б набрало
законної сили та яке б було прийнято в
порядку ст. 551 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) ("Фіктивна
діяльність суб'єкта господарювання"),
яким би встановлювалась реєстрація
учасників спірних операцій, на
підроблені, втрачені документи або
реєстрація на підставних осіб, на осіб,
які не мали наміру провадити
фінансово-господарську діяльність або
реалізовувати повноваження.

Також, слід додати, що під час розгляду
справи не надано доказів проведення в
рамках кримінальної справи або
ініційованої ДПІ в порядку ст. 84 ПК
України експертизи щодо можливої
підробки підписів на первинних
документах по операціях з оплати
надання послуг реклами, що свідчить про
відсутність підстав для висновку про
юридичну дефектність угоди, первинних
документів, податкових накладних по
взаємовідносинам позивача з ПП
"Юр-Макс" та підставою для висновку про
вчинення позивачем та його
контрагентом порушень податкового
законодавства.

Складений відповідачем акт перевірки
не містить жодних фактичних даних, які
б засвідчували наявність в діяльності
позивача обставин, котрі передбачені ч.
3 ст. 228 ЦК України.

Окрім того, під час розгляду справи ДПІ
не надано рішення суду, яке б набрало
законної сили, прийнятого в порядку ст.
234 ЦК України щодо визнання судом
фіктивним правочину, укладеного між
позивачем та його контрагентом, тобто
його вчинення без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином.

Під час розгляду справи ДПІ також не
надано рішення суду, яке б набрало
законної сили та було прийнято в
порядку ст. 207 ГК України щодо визнання
недійсними спірних операцій з підстав
невідповідності спірних операцій
вимогам закону, або вчинення їх з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства.

Судом під час розгляду справи також не
встановлено обставин, які б свідчили
про нікчемність правочину, укладеного
між позивачем та його контрагентом.

Посилання представника відповідача на
ту обставину, що посадові особи
контрагента позивача виступали від
імені підприємства, не усвідомлюючи
юридичних наслідків своїх дій, не
свідчить про нікчемність чи то
безтоварність правочину.

Отже, при розгляді справи, судом
встановлено, що ППР № , прийняте
за результатами даної перевірки, не
відповідає вимогам чинного
законодавства, ґрунтується на
припущеннях та без системного
викладення порушень вимог чинного
податкового законодавства.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, сукупність вищенаведених
встановлених обставин підтверджено
документально, що дає суду підстави
визнати позовну вимогу щодо визнання
протиправним та скасування ППР №
обґрунтованою, доведеною матеріалами
справи, і такою, що підлягає
задоволенню. Відтак, позовна заява
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 128, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "СБ" Вікторія Плюс"
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Дарницькому районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
10.01.2014 № .

3. Стягнути судові витрати в сумі 351,50
грн. (триста п'ятдесят одна грн. 50 коп.)
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "СБ" Вікторія Плюс"
() із Державного бюджету
України.

4. Стягнути решту суми судового збору у
розмірі 3 163,50 грн. (три тисячі сто
шістдесят три грн. 50 коп.) на
розрахунковий рахунок № 4007 у ГУ
ДКСУ у місті Києві, код 38004897, МФО 820019,
код класифікації доходів бюджету 22030001
із Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
Н.В. Клочкова