Справа № 362/763/14-а
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 362/763/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Медведєв
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Лічевецького І.О.,
суддів - Грищенко Т.М., Мельничук В.П.,
при секретарі - Війтович Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на постанову Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 04 квітня 2014 року адміністративну
справу за позовом ОСОБА_2 до директора
комунального житлово-експлуатаційного
підприємства Глевахівської селищної
ради Погорілого Миколи Федоровича про
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії, стягнення
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про
визнання протиправними дій директора
комунального житлово-експлуатаційного
підприємства Глевахівської селищної
ради Погорілого М.Ф. щодо відмови в
задоволенні запиту на інформацію від 25
грудня 2013 р., надання несвоєчасної
відповіді та наведення у ній
недостовірної інформації. Також
позивач просив зобов'язати Погорілого
М.Ф. протягом п'яти робочих днів надати
інформацію (документи) в повному обсязі
згідно із запитом від 25.12.2013 року та
відшкодувати за рахунок відповідача
моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Постановою Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 04 квітня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати вказане судове
рішення та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши повноту встановлення
місцевим загальнимяя судом фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, Київський
апеляційний адміністративний суд
дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
на ім'я ОСОБА_4 надійшло повідомлення
для о/р НОМЕР_1 про те, що станом на 01.12.2013
р. вона має заборгованість за
квартплату та комунальні послуги на
суму 4 474 грн. 42 коп.

25 грудня 2013 р. ОСОБА_2 звернувся до
директора комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
Глевахівської селищної ради
Погорілого М.Ф. із запитом про надання
інформації.

Цим запитом позивач просив надати:
документ, який підтверджує зазначену у
повідомленні для о/р НОМЕР_1
заборгованість за квартплату та
комунальні послуги; документ в якому
зазначено кількість, перелік, якість,
вартість кожної комунальної послуги,
за які начебто не сплачено абонентом по
о/р НОМЕР_1; документ в якому зазначено
призначення, вартість та одиниці
виміру вартості платежу, який в
повідомленні для о/р НОМЕР_1 має назву
«квартплата»; документ, в якому
зазначено період, за який начебто не
сплачена «квартплата» абонентом о/р
НОМЕР_1; документ в якому зазначено
вичерпний перелік та вартість кожної
складової «квартплати» для о/р НОМЕР_1.

Листом № 4 від 09 січня 2014 р. відповідач
відмовив в наданні вказаної
інформації.

Така відмова обґрунтована тим, що
згідно зазначеного запиту позивач
проживає в АДРЕСА_1, а запитувана
інформація стосується особового
рахунку відкритого на особу що
проживає в квартирі АДРЕСА_2.
Відповідно ж до Закону України «Про
захист персональних даних» надання
інформації, яка стосується конкретної
особи іншим особам забороняється.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»,
від 13 січня 2011, № 2939-VI (надалі за текстом
- «Закон №2939-VI), публічна інформація - це
відображена та задокументована
будь-якими засобами та на будь-яких
носіях інформація, що була отримана або
створена в процесі виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
обов'язків, передбачених чинним
законодавством, або яка знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, визначених цим
Законом.

За приписами частини 2 статті 2 Закону
№2939-VI цей Закон не поширюється на
відносини щодо отримання інформації
суб'єктами владних повноважень при
здійсненні ними своїх функцій, а також
на відносини у сфері звернень громадян,
які регулюються спеціальним законом.

Частиною першою ст.6 Закону №2939-VI
передбачено, що інформацією з
обмеженим доступом є: конфіденційна
інформація, таємна інформація та
службова інформація.

Згідно частини 1 статті 7 Закону №2939-VI
конфіденційна інформація - інформація,
доступ до якої обмежено фізичною або
юридичною особою, крім суб'єктів
владних повноважень, та яка може
поширюватися у визначеному ними
порядку за їхнім бажанням відповідно
до передбачених ними умов.

Стаття 11 Закону України «Про
інформацію» від 2 жовтня 1992 р. № 2657-XII
визначає інформацію про фізичну особу
(персональні дані), як відомості чи
сукупність відомостей про фізичну
особу, яка ідентифікована або може бути
конкретно ідентифікована.

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону
України «Про інформацію» не
допускаються збирання, зберігання,
використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, крім випадків, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та захисту прав людини.

Стаття 20 Закону України «Про
інформацію» поділяє інформацію за
порядком доступу на відкриту та
інформацію з обмеженим доступом.

За змістом статті 21 Закону України «Про
інформацію» інформацією з обмеженим
доступом є конфіденційна, таємна та
службова інформація. Конфіденційною є
інформація про фізичну особу, а також
інформація, доступ до якої обмежено
фізичною або юридичною особою, крім
суб'єктів владних повноважень.

Згідно статті 2 Закону України «Про
захист персональних даних» від 1 червня
2010 р. № 2297-VI персональні дані - це
відомості чи сукупність відомостей про
фізичну особу, яка ідентифікована або
може бути конкретно ідентифікована.

У статті 14 Закону України «Про захист
персональних даних» міститься
заборона щодо поширення персональних
даних без згоди суб'єкта персональних
даних або уповноваженої ним особи, крім
випадків, визначених законом, і лише
(якщо це необхідно) в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 мав намір
отримати інформацію щодо іншої особи, а
також враховуючи що позивачем не
доведено, а судом першої інстанції не
встановлено, що ця особа надала згоду
на збирання інформації щодо неї, слід
погодитись з висновком суду
попередньої інстанції про відсутність
підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що місцевим судом
при розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 04 квітня 2014 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
прийняття, проте може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі в
20-ти денний строк з дня складення
ухвали в повному обсязі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України, з
подачею документу про сплату судового
збору, а також копій касаційної скарги
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі, та копій
оскаржуваних рішень судів першої та
апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя
І.О.Лічевецький

суддя
Т.М.Грищенко

суддя
В.П.Мельничук

Ухвала складена в повному обсязі 12
червня 2014 р.

.

Головуючий суддя
Лічевецький І.О.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мельничук В.П.