Справа № 1527/2-а-10244/11
Суддя: Середа І. В.
Дата ухвалення: 2013-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2013 р.

м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси

у складі головуючої судді - Середи І.В.,

при секретарі - Семко М.О.,

за участю:

позивачки - ОСОБА_1,

представника відповідача -Грубніка
В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду №9 в місті Одесі
справуза адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Одеського державного
університету внутрішніх справ та
відділу фінансового забезпечення та
бухгалтерського обліку про стягнення
невиплаченої суми одноразової
грошової допомоги при звільненні зі
служби, середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку при
звільненні, стягнення невиплаченої
суми винагороди, щомісячних надбавок,
недоплачених премій, матеріальної та
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до Одеського державного
університету внутрішніх справ і після
остаточного уточнення вимог 19 грудня
2013 року просила стягнути з
відповідачів на її користь:

- невиплачену одноразову грошову
допомогу при звільненні зі служби у
розмірі 64106,77 грн.,

- середню заробітну плату за весь час
затримки розрахунку з 29 грудня 2010 року
по теперішній час у загальній сумі
110065,72 грн. з урахуванням рівня
індексації на час проведення її
виплати,

- матеріальну та моральну шкоду у
розмірі 64106,77 грн. за невиплату
одноразової допомоги при звільненні,

- невиплачену грошову суму до
винагороди відомчої заохочувальної
відзнаки МВС України - медалі «За
сумлінну службу» І ступеню у розмірі
посадового окладу - 1300 грн.,

- невиплачену надбавку за виконання
особливо важливих завдань з листопада
2009 року по грудень 2010 року у сумі 7007
грн.,

- невиплачену суму премій за листопад
2009 року у розмірі 91,75 грн. і за грудень
2009 року у розмірі 264,45 грн.( або 278,25 грн.
за грудень 2010 року),

- невиплачену суму щомісячних премій
за 2010 рік у загальному розмірі 399,77 грн.,

- моральну шкоду за порушення права на
конфіденційність інформації - 50000 грн..

Вимоги обгрунтовані тим, що
позивач є ветераном органів ОВС,
звільнена зі служби у відставку за
віком 29 грудня 2010 року наказом ректора
№214 о/с від 28 грудня 2010 року. У
відповідності до Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби та деяких інших
осіб" має право на отримання
одноразової грошової допомоги при
звільненні зі служби в розмірі 56329,52
грн., однак в день звільнення її не
отримала. Лише 17 січня 2011 року їй було
нараховано допомогу у сумі 41681,13 грн.,
тоді як про наміри звільнення нею було
висловлено ще 22 листопада 2010 року, чим
було порушено її права передбачені
нормами КЗпП України Закону України
«Про оплату праці», тому має право на
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди. До моменту її
звільнення також не було сплачено
обов'язкової грошової суми при
нагородженні відзнакою на підставі
наказу від 11 грудня 2008 року №288.
Відповідачем також не було забезпечено
рівності у винагороді за виконану
працю в результаті чого зменшена
щомісячна надбавка за особливі умови
служби, яка була встановлена їй ще з
01.01.2001 року та сплачувалася до 08.10.2005
року, безпідставно позбавлено премії
в розмірі 10%. Окрім того, адміністрацією
ОДУВС було порушено її право на
конфіденційність особистої
інформації про стан здоров'я, оскільки
без її згоди представник відповідача
поширила інформацію про стан здоров'я,
представивши суду медичне свідоцтво,
яке не має відношення до справи, що
спричинило їй моральну шкоду, так як
метою представника було будь-яким
чином скомпрометувати її як позивача
та особу, посіяти сумнів у судових
органах щодо заявлених позовних вимог
і таким чином приховати порушення
допущені адміністрацією ОДУВС.

В судовому засіданні позивач
повністю підтримала заявлені вимоги.

Представник відповідача
заперечував проти задоволення позову
посилаючись на те, що усі належні
виплати грошового забезпечення, в тому
числі премії, надбавки та грошова
допомога при звільненні позивачу були
виплачені, у відповідності до вимог
діючих норм та законодавства України
на час виниклих правовідносин,
порушень з їх боку не було допущено.
Крім того зазначив, що несвоєчасність
виплати грошової допомоги при
звільненні пов'язана з тим, що вони є
державною установою і виплата таких
коштів повинна бути узгоджена з
Міністерством внутрішніх справ
України, оскільки вони не є
розпорядниками державних коштів, крім
того, проведення такої виплати
залежить від перерахування коштів на
рахунки, тому строк виплати від них не
залежить. Також зазначив, що їхнім
представником не було допущено
поширення конфіденційної інформації
позивача, оскільки висновок ЛВК
надавався до рапорту позивача, як
доказ, що свідчив про звільнення, і в
наступному, був вилучений з матеріалів
справи. Сам висновок не був поширений
ні в засобах масової інформації, ні в
мережі Інтернет, ні в інший спосіб,
тобто не став доступний для третіх
осіб.

Заслухавши позивача та
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

В ході розгляду справи судом
встановлено, що 29.12.2010 року старший
викладач кафедри теорії й історії
держави та права, підполковник міліції,
ОСОБА_1, за п.65 а Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України була
звільнена зі служби за віком, що
підтверджується наказом №214о/с від 28
грудня 2010 року (т.1 а.с.8). Підставою для
прийняття вказаного наказу став рапорт
ОСОБА_1 від 28 грудня 2010 року та подання
про звільнення.

Пунктами 1 та 2 постанови
Кабінету Міністрів України від 07.11.2007
р. N 1294 «Про упорядкування структури та
умов грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб» установлено, що грошове
забезпечення військовослужбовців,
осіб рядового і начальницького складу
складається з посадового окладу,
окладу за військовим (спеціальним)
званням, щомісячних (підвищення
посадового окладу, надбавки, доплати,
винагороди, які мають постійний
характер, премії) та одноразових
додаткових видів грошового
забезпечення. Виплата грошового
забезпечення військовослужбовцям,
особам рядового і начальницького
складу здійснюється в порядку, що
затверджується Міністерством
оборони, Міністерством внутрішніх
справ, Міністерством транспорту та
зв'язку, Міністерством з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи, Службою
безпеки, Адміністрацією Державної
прикордонної служби, Управлінням
державної охорони,Службою зовнішньої
розвідки, Державним департаментом з
питань виконання покарань. що також
закріплено і в п.3,4 наказу МВС України
від 31.12.2007 N 499 «Про впорядкування
структури та умов грошового
забезпечення осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ». Перелік додаткових
видів грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу визначений у
додатках 25-28 до вказаної постанови КМУ,
при цьому суми індексації грошового
забезпечення та вихідної допомоги при
звільненні військовослужбовців не
віднесені до зазначених переліків.

В розрахунок одноразової
грошової допомоги при звільненні
позивачу увійшли посадовий оклад -1300
грн., оклад за спеціальним званням - 130
грн., набавка за вислугу років -572 грн.,
набавка за особливо важливі завдання
25%- 500,50 грн. та премія 10%- 250,25 грн., що
складає грошове забезпечення у сумі
2752,75 грн. які були встановлені наказами
№184 о/с від 24.11.2009 року та положеннями
(т.1 а.с.55,175,176,177).

Нормами ч.1 ст.9 Закону України
"Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби та
деяких інших осіб" встановлено, що
особам рядового, сержантського,
старшинського та офіцерського складу
та деяким іншим особам, які мають
право на пенсію за цим Законом та
звільняються зі служби за віком, станом
здоров'я чи у зв'язку із скороченням
штатів або проведенням
організаційних заходів, закінченням
строку контракту, систематичним
невиконанням умов контракту
командуванням, виплачується
одноразова грошова допомога в
розмірі 50 відсотків місячного
грошового забезпечення за кожний
повний календарний рік служби.

На підставі розподілу від 17.01.2011
року та від 7.02.2011 року відділу
організації оплати праці ДФЗБО МВС
України було нараховано позивачу 13600
грн. та 28081,13 грн., а всього було 41681,13 грн.
з яких 5895,38 грн. є компенсація
прибуткового податку передбачена
вимогами «Порядку виплати щомісячної
грошової компенсації сум податку з
доходів фізичних осіб, що утримуються з
грошового забезпечення, грошових
винагород та інших виплат, одержаних
військовослужбовцями та особами
рядового та начальницького складу»
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №44 від 15 січня 2004
року ( т.2 а.с. 172, т.3 а.с.19,20,133).

Відповідно до проведених
розрахунків позивач ОСОБА_1 отримала
07.02.2011 р. та 18.02.2011 року на руки
одноразову грошову допомогу у розмірі
35785,75 грн., що підтверджується
видатковими касовими ордерами від
07.02.2011 р.,18.02.2011 р. та платіжними
відомостями №38 за січень 2011 р на суму
11784,79 грн. та №74 за лютий 2011 р. на суму
24000,96 грн. (т.2 а.с.168-171).

Пунктом 5 постанови Кабінету
Міністрів України від 7 листопада 2007р. N
1294 «Про упорядкування структури та
умов грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб» передбачено надання права
керівникам державних органів у
межах асигнувань, що виділяються на їх
утримання:

1) установлювати:

посадові оклади
військовослужбовцям (крім
військовослужбовців строкової
військової служби), особам рядового і
начальницького складу, посади яких не
передбачені цією постановою, - у
розмірах, визначених затвердженими
цією постановою схемами згідно з
додатками 1-23 за аналогічними посадами;

надбавку за виконання
особливо важливих завдань під час
проходження служби
військовослужбовцям (крім
військовослужбовців строкової
військової служби), особам рядового і
начальницького складу - у розмірі до 50
відсотків посадового окладу з
урахуванням окладу за військовим
(спеціальним) званням та надбавки за
вислугу років.

Порядок та умови виплати такої
надбавки визначаються залежно від
якості, складності, обсягу та
важливості виконуваних завдань. У разі
несвоєчасного або низькоякісного
виконання завдань надбавка
скасовується або розмір її
зменшується.

На підставі наказу ОДУВС №288 від
11.12.2008 року ОСОБА_1 була нагороджена
відзнакою МВС України медаллю «За
сумлінну службу» І ступеню, за яку,
відповідно до вимог п.2.13.8 наказу МВС
України №180 від 05.06.2007 р., грошова
винагорода не виплачується, тому
вимога про стягнення 1300 грн. за
відзнаку є безпідставною (т.1 а.с.139).

Згідно до наказу ОДУВС №70 від
07.04.2008 року премія за минулий місяць
проводилася в поточному місяці разом з
виплатою грошового забезпечення( т.1
а.с.170-171). Вказаним наказом також було
затверджено Положення про преміювання
осіб рядового і начальницького складу
ОДУВС відповідно до п.1.2 якого
визначено, що преміювання
здійснюється відповідно до особистого
вкладу в загальні результати служби у
межах фонду преміювання, утвореного в
розмірі не менш як 10 відсотків
посадових окладів та економії фонду
грошового забезпечення (т.1 а.с.172).

Відповідно до вимог положення,
затвердженого наказом №238 від 24.11.2010
року такі є норми були передбачені (т.1
а.с.53).

Так, згідно з п.4 наказу МВС
України №499 від 31.12.2007 року виплата
грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
здійснювалася в порядку,
затвердженому Інструкцією про порядок
виплати грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, а саме п.2.5.2.
Порядок та умови виплати такої
надбавки визначаються залежно від
якості, складності, обсягу та
важливості виконуваних завдань. У разі
несвоєчасного або низькоякісного
виконання завдань надбавка
скасовується або розмір її
зменшується.

2.15.1. Преміювання осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ здійснюється
відповідно до їх особистого вкладу в
загальний результат служби у межах
фонду преміювання, утвореного в
розмірі не менш як 10 відсотків
посадових окладів, та економії фонду
грошового забезпечення.

2.15.2. Преміювання осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ здійснюється
відповідно до положення про
преміювання, розробленого з метою
визначення порядку матеріального
заохочення осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, з урахуванням
специфіки та особливостей виконання
покладених на них службових обов'язків,
своєчасності і точності виконання
рішень державних органів та
розпоряджень і вказівок керівників
підрозділів.

2.15.3. Зменшення розміру премії,
позбавлення її проводяться відповідно
до положення про преміювання.

2.15.4. Виплата премії за минулий
місяць проводиться в поточному
місяці разом з виплатою грошового
забезпечення.

2.15.5. Виплата премій особам рядового
і начальницького складу, зменшення
її розміру або позбавлення в повному
розмірі здійснюються за наказами
керівників органів і підрозділів,
закладів та установ Міністерства
внутрішніх справ України. Накази про
преміювання осіб рядового і
начальницького складу видаються до

10-го числа кожного місяця на
підставі мотивованих рапортів
начальників структурних підрозділів,
погоджених з фінансовим підрозділом
у частині розміру фонду преміювання.
У рапортах з клопотанням про
позбавлення премії чи зменшення її
розмірів зазначаються конкретні
причини, які стали підставою для цього.

Відповідно до наказу Одеського
юридичного інституту НУВС №27 о/с від
02.04.2002 року з 01.04.2002 року встановлено
виплачувати щомісячну надбавку за
особливі умови служби у розмірі 50%,
однак з 20.11.2009 року на підставі наказу
№184 від 24.11.2009 року ОСОБА_1 встановлено
надбавку у розмірі 25%(т.1 а.с.158,159)

Дослідивши всі представлені
докази по нарахуванню грошового
забезпечення та приймаючи до уваги
вимоги Положень, а також зазначені
норми, які регулюють дані
правовідносини, суд приходить до
висновку, що порушень прав позивача не
було допущено, остання премія за
грудень 2010 року також була сплачена в
січні 2011 року.

Посилання позивача на те, що про
намір її звільнення та необхідність
нарахування відповідачем грошової
допомоги заздалегідь, не приймається
судом до уваги, оскільки в рапорті від
22.11.2010 року ОСОБА_1 просила видати їй
направлення для проходження
військово-лікарської комісії за
результатами якої звільнити зі служби,
тобто питання про звільнення залежав
від результатів лікарів. Направлення
позивач отримала 24.11.2010 року (т.1 а.с.73, 75).

При цьому суд звертає увагу на те,
що 28.12.2010 року ОСОБА_1 вже подала рапорт
в якому просить звільнити її зі служби
органів внутрішніх справ 29.12.2010 року у
зв'язку з досягненням граничного віку
перебування на службі, та повідомляє,
що військово-лікарську комісію буде
проходити після звільнення (т.1 а.с.76).

Тобто, при вирішенні позивачем
питання про звільнення вона не могла
чітко визначитися і розглядала
спочатку одну підставу, а потім змінила
на іншу, тоді як для прийняття
відповідного наказу на звільнення
особи керівник повинен визначитися з
нормою Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України, яка
регулює порядок звільнення, оскільки
лише при наявності наказу можуть бути
проведені усі розрахунки при
звільненні.

Вимогами п.68 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України чітко
передбачено, що особи рядового і
начальницького складу, які виявили
бажання звільнитися зі служби за
особистим проханням, попереджають
прямого начальника органу внутрішніх
справ про прийняте ними рішення не
пізніш як за три місяці до дня
звільнення, про що подають рапорт за
командою.

Вказаним Положенням, яке є
спеціальною нормою, не передбачено
строку проведення розрахунку з
звільненою особою, тому в регулюванні
спірних відносин необхідно
застосовувати норми трудового
законодавства.

Так, вимогами ст.116 КЗпП України
встановлено, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

Нормами ст.117 КЗпП України передбачено,
що в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Судом встановлено, що ОДУВС є державною
установою, підпорядковується в
системі оплати праці до МВС України,
розташований в м.Київ, тобто
розпорядником коштів є міністерство і
процес нарахування грошової допомоги
при звільненні також залежить від
отримання витягу з наказу, проведення
відповідних операцій по нарахуванню,
здійсненню відрахувань на рахунки
ОДУВС через казначейську службу для
забезпечення видачі звільненим особам
належним їм грошей.

Враховуючи вказані норми, а також
специфіку системи нарахування та
перерахунку відповідної грошової
допомоги, суд приходить до висновку, що
вини відповідача у несвоєчасній
виплаті грошової допомоги при
звільненні не має, оскільки з боку
ОДУВС було здійснено всі необхідні дії
і в найкоротший термін, тоді як
фактично для проведення нарахувань
установа може підготуватися протягом
трьох місяців, і по суті затримка
виникла у зв'язку з поданням
позивачкою не за три місяці до
звільнення, а за один день, що
унеможливило відповідача виплатити
усі суми в день її звільнення .

Що стосується вимоги про стягнення
моральної шкоди за порушення права на
конфіденційність інформації, то вони
також не підлягають задоволенню
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини другої ст.11
Закону України «Про інформацію» не
допускаються збирання, зберігання,
використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, крім випадків,
визначених законом, і лише в
інтересах національної безпеки,
економічного добробуту та захисту
прав людини. До конфіденційної
інформації про фізичну особу
належать, зокрема,

дані про її національність, освіту,
сімейний стан, релігійні переконання,
стан здоров'я, а також адреса, дата
і місце народження.

Нормами ст.27 Закону передбачена
відповідальність за порушення
законодавства про інформацію згідно з
якою, порушення його тягне за собою
дисциплінарну, цивільно-правову,
адміністративну або кримінальну
відповідальність згідно із законами
України.

Згідно з вимогами частин 1 та 2 ст.23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів;

3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна;

4)у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Як роз'яснив пленум Верховного Суду
України в п.15 постанови «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» від 27 лютого 2009 року
№1 при розгляді справ зазначеної
категорії суди повинні мати на увазі,
що юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача;
в)поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є
вивішування (демонстрація) в
громадських місцях плакатів, гасел,
інших творів, а також розповсюдження
серед людей листівок, що за своїм
змістом або формою порочать
гідність, честь фізичної особи або
ділової репутації фізичної та
юридичної особи.

Проте судам необхідно
враховувати, що повідомлення
оспорюваної інформації лише особі,
якої вона стосується, не може
визнаватись її поширенням, якщо
особа, яка повідомила таку
інформацію, вжила достатніх заходів
конфіденційності для того, щоб ця
інформація не стала доступною третім
особам.

Під час розгляду справи представником
відповідача надавалася копія
медичного свідоцтва позивачки в
підтвердження проходження медичної
комісії, про яку ОСОБА_1 повідомляла в
першій своїй заяві на звільнення, однак
виходячи із вимог вказаного Закону та
роз'яснень пленуму ВСУ конфіденційну
інформацію позивачки не було поширено,
тому її права не були порушені.

Отже, оцінивши усі надані докази у їх
сукупності суд приходить до висновку,
що вимоги не знайшли свого
підтвердження є безпідставними та
незаконними, тому не підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2,4,7-9,11,71,158-163 КАС
України,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Одеського державного
університету внутрішніх справ та
відділу фінансового забезпечення та
бухгалтерського обліку про стягнення
невиплаченої суми одноразової
грошової допомоги при звільненні зі
служби, середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку при
звільненні, стягнення невиплаченої
суми винагороди, щомісячних надбавок,
недоплачених премій, матеріальної та
моральної шкоди відмовити в повному
обсязі.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Суворовський районний суд м.Одеси
протягом десяти днів з дня її
проголошення.

Суддя: