Справа № 2а-1877/10
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 червня 2014 року Справа № 9104/13022/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради на постанову
Личаківського районного суду м.Львова
від 27 жовтня 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради,
Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України,
Міністерства праці та соціальної
політики України про призначення та
перерахунок виплат,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 з вернулась в суд першої
інстанції з адміністративним позовом
до управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради в якому
просила зобов'язати відповідача
провести нарахування та виплату
щомісячної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з 21.06.2007р. по 30.09.2009р.

Ухвалою Личаківського районного суду
м. Львова від 03.09.2010 року залучено до
участі в розгляді в якості третіх осіб
Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України,
Міністерства праці та соціальної
політики України.

Постановою Личаківського районного
суду м.Львова від 27 жовтня 2010 року
адміністративний позов задоволено
частково, зобов'язано управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради провести нарахування та
виплату належних ОСОБА_1 сум державної
соціальної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з липня 2007 року по 31
грудня 2007 року до розміру 100 %
прожиткового мінімуму на дитину
певного віку відповідно до вимог ст. 15
ч. 1 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», в решті
вимоги залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради оскаржило його в
апеляційному порядку, вважає, що судом
при прийнятті постанови неповно
досліджено всі обставини у справі та
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
приймаючи постанову по даній справі,
суд першої інстанції не врахував
неможливість виконання судового
рішення у частині зобов'зання відділу
доплатити допомогу ОСОБА_1, незважаючи
на пояснення про відсутність коштів
для проведення доплати на рахунку
відділу. За таких обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення, суд не встановив спосіб та
порядок виконання судового рішення,
його відстрочення до передбачення
додаткових коштів, шляхом внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік».

Відповідно до частини третьої статті 152
Конституції України матеріальна чи
моральна шкода, завдана фізичним або
юридичним особам актами і діями, що
визнані неконституційними,
відшкодовується державою у
встановленому законом порядку.

Рішенням Конституційного суду України
від 7 жовтня 2009 року N 25-рп/2009 (справа N
1-32/2009 ) звернено увагу Верховної Ради
України на прийняття закону про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої фізичним або
юридичним особам актами і діями, що
визнані неконституційними. Проте, на
даний час Верховною Радою України не
прийнято відповідних законів, що
призвело до неможливості виконання
рішення суду першої інстанції.

Окрім того апелянт зазначає, що судом
першої інстанції, не враховано
покликання на застосування ст. ст.99, 100
КАС України, що було заявлене у
запереченні на позовну заяву.

11.01.07 р. постановою Кабінету Міністрів
України №13 затверджений Порядок
призначення і виплати допомоги при
народженні дитини та допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку особам, застрахованим
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.
Відповідно до вищезазначеного Порядку
виплата допомоги по догляду за дитиною
здійснювалась з 01 січня 2007 р. Позивачу,
як особі, що здійснює догляд за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
призначено допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у розмірі, встановленому п. 9
Порядку, а саме: допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку призначається у розмірі, що
дорівнює різниці між 50 відсотками
прожиткового мінімуму, встановленого
для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 23
відсотків зазначеного прожиткового
мінімуму.

Виплата допомоги у 2007 році ОСОБА_1
здійснювалась у розмірах, встановлених
п. 9 вищезазначеного Порядку на
виконання ч. 2 ст. 56 Закону України «Про
Державний бюджет на 2007 рік».

Тому апелянт вважає, що посилання суду
першої інстанції на норму ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» є безпідставною, оскільки
відповідно до ст. 13 Закону право на
призначення допомоги до 01.01.2008 р. мали
лише особи, що не були застрахованими в
системі загальнообов'язкового
соціального страхування, а оскільки
позивач являлася особою, що
застрахована в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, норма
вищезазначеного Закону на неї не
поширювалася.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 27.12.2007р. внесені суттєві зміни до
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», зокрема право на
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до ст. 13 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
отримали всі особи, що фактично
здійснюють догляд за дитиною.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
покриття витрат на виплату державної
допомоги сім'ям з дітьми здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України у вигляді субвенцій до
місцевих бюджетів, тобто призначення
та виплата відповідної допомоги
здійснюється виключно за кошти
Державного бюджету.

Апелянт зазначає, що судом не
врахований той факт, що збільшення
розміру виплат і допомог, передбачених
Законом України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», можливе за умови
суттєвого збільшення фінансування з
Державного бюджету України, який
щорічно затверджується Верховною
Радою України. Тому стягнення коштів з
Личаківського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради є
неможливим, оскільки, у разі, якщо
застосування пільг, компенсацій та
гарантій для певних категорій
громадян, у тому числі виплата допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трьохрічного віку, потребує
фінансування за рахунок коштів
Державного бюджету України, його
обсяги не можуть визначатися будь-яким
іншим законом, крім закону про
Державний бюджет України.

Управління соціального захисту, як
орган місцевого самоврядування, не
наділений повноваженням щодо внесення
змін до Закону про Державний бюджет,
щодо визначення додаткових бюджетних
видатків на загальносуспільні потреби
та щодо самостійного розпорядженнями
коштами державного бюджету на цілі, не
передбачені в ньому.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
держава фінансує в повному обсязі
здійснення органами місцевого
самоврядування наданих законом
повноважень органів виконавчої влади.
Кошти, необхідні для здійснення
органами місцевого самоврядування цих
повноважень, щороку передбачаються в
законі про Державний бюджет України.
Рішення органів державної влади, які
призводять до додаткових видатків
органів місцевого самоврядування,
обов'язково супроводжуються передачею
їм необхідних фінансових ресурсів.
Вказані рішення виконуються органами
місцевого самоврядування в межах
переданих їм фінансових ресурсів.

На підставі наведеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1, 30.04.2007 року народила дитину -
ОСОБА_2, і має право на виплату
державної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, що передбачена Законом України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми».

Частиною першою статті 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
встановлено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Відповідно до пункту 3 розділу VIII
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
розмір державної допомоги сім'ям з
дітьми, передбаченої статтею 15 цього
Закону, визначається Верховною Радою
України в законі про Державний бюджет
України на відповідний рік у
відсотковому відношенні до
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку з поступовим
наближенням до прожиткового мінімуму,
але при цьому не може бути нижчим за
величину, що дорівнює 25 відсоткам
зазначеного прожиткового мінімуму, а з
1 січня 2006 року - 50 відсоткам цього
прожиткового мінімуму.

Пунктом 14 статті 71 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік» дію
частини першої статті 15 та пункту 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» зупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року (справа про
соціальні гарантії громадян) положення
пункту 14 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
визнані неконституційними з дня
ухвалення цього рішення.

Таким чином з 09 липня 2007 року вихідним
критерієм обрахунку допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку виступав прожитковий
мінімум для дітей віком до 6 років.

Підпунктами 7, 8 пункту 23 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
внесено зміни до частини 1 статті 15 та
пункту 3 розділу VIII «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми», а
саме: частину першу статті 15 викладено
в такій редакції: «Допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі, що
дорівнює різниці між прожитковим
мінімумом, встановленим для
працездатних осіб, та середньомісячним
сукупним доходом сім'ї в розрахунку на
одну особу за попередні шість місяців,
але не менше 130 гривень».

Пункт 3 розділу VIII «Прикінцеві
положення» викладено у такій редакції:
«Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між: з 1 січня 2008 року - 50
відсотками, з 1 січня 2009 року - 75
відсотками, з 1 січня 2010 року - 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців».

Зазначені норми Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Рішенням
Конституційного Суду України такими,
що суперечать Конституції України (є
неконституційними) не визнавались.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» було
встановлено, що розділ ІІ цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Статтею 46 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»
установлено, що у 2009 році допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Зазначені норми законів про Державний
бюджет на відповідний рік
неконституційними не визнавалися.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№ 1751 «Про затвердження Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми».

Враховуючи те, що відповідач в
2008-2009роках виплачував допомогу у
розмірах, встановлених у статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» та постанові Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№ 1751 «Про затвердження Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми», суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
щодо правомірності дій відповідача у
зазначених роках.

Разом з тим, судом першої інстанції не
враховано посилання відповідача на
пропущення позивачем строку звернення
до адміністративного суду, який
передбачений ч.2 ст.99 КАС України (в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин).

Так, згідно ч.1 ст.99 КАС України (в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин),
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Зважаючи на те, що допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку недонараховувалась
відповідачем з 21.06.2007 року, то колегія
суддів вважає, що в даному випадку слід
застосовувати річний строк звернення
до суду відповідно до ст.99 КАС України
(в редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин),
оскільки законодавством інших строків
з цього приводу не встановлено і
відсутні підстави для їх поновлення.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що в частині виплати допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 21.06.2007 року
по 31.12.2007 року позовні вимоги являються
безпідставними з огляду на пропущення
річного строку звернення до суду з
позовом.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги являються
суттєвими і складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, а також має місце
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст.
202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради - задовольнити, постанову
Личаківського районного суду м.Львова
від 27 жовтня 2010 року у справі № 2а-1877/10 -
скасувати, в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
О.М. Довгополов

В.В. Святецький