Справа № 805/855/13а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2014 р. м. Київ
К/800/21605/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівГорбатюка С. А.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної фінансової інспекції в
Донецькій області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05
квітня 2013 року у справі за позовом КМУ
"Дитяче клінічне територіальне медичне
об'єднання м. Макіївки" до Державної
фінансової інспекції в Донецькій
області про скасування вимоги,

встановив:

Комунальна медична установа "Дитяче
клінічне територіальне медичне
об'єднання м. Макіївки Донецької
області" звернулась з позовом до
Державної фінансової інспекції в
Донецькій області про визнання окремих
пунктів вимоги протиправними та їх
скасування.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 5
квітня 2013 року, позов задоволено:
визнано протиправними та скасовано
абз. 3, 4 аркуша 2 вимоги Макіївської
об'єднаної державної фінансової
інспекції в Донецькій області № 25-17/269
від 24 жовтня 2012 року в частині
відшкодування збитків, заподіяних
установі у зв'язку з виплатою надбавки
за керування санітарним транспортом 6
водіям у сумі 9 803 грн 81 коп.; визнано
протиправними та скасовано абз. 3, 4
аркуша 4 вимоги Макіївської об'єднаної
державної фінансової інспекції в
Донецькій області № 25-17/269 від 24 жовтня
2012 року в частині відшкодування
збитків, заподіяних установі у зв'язку
з зайвою сплатою до державних цільових
фондів та до Пенсійного Фонду України
єдиного соціального внеску на
заробітну плату 6 водіїв на суму 2 985 грн
98 коп.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
відповідач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить їх скасувати та
ухвалити нове судове рішення про
відмову в позові.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
відповідно до частини 2 статті 220 КАС
України доводи касаційної скарги,
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що Макіївською об'єднаною
державною фінансовою інспекцією в
Донецькій області проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
позивача.

Ревізією встановлено порушення
позивачем вимог чинного законодавства,
які викладено в акті № 25-17/047 від 10
жовтня 2012 року, зокрема встановлено
факт підвищення місячних тарифних
ставок 6 водіям за керування
спеціалізованим санітарним
транспортом на 20 відсотків з її
подальшою виплатою на загальну суму 9
803,75 гривень.

На підставі результатів ревізії
складено вимогу № 25-17/269 від 24 жовтня 2012
року.

Вказаною вимогою позивача, в тому
числі, зобов'язано:

- стягнути з ОСОБА_4 2 010 грн 53 коп., з
ОСОБА_5 - 1 281 грн 86 коп., з ОСОБА_6 - 1579 грн 76
коп., з ОСОБА_7 - 554 грн 03 коп., з ОСОБА_8 -
4 201 грн 66 коп., з ОСОБА_9 - 175 грн 97
коп. зайво виплаченої заробітної плати,
яка отримана ними безпідставно, в
порядку та розмірах, встановлених
ст.ст. 127, 136 КЗпП України. В іншому
випадку відшкодувати порушення за
рахунок винної особи, що допустила
зайві грошові виплати (ст. 133 КЗпП);

- провести перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум внесків зайво
перерахованих до державних цільових
фондів і єдиного соціального внеску на
заробітну плату до ПФУ і повернути
зайво сплачені кошти в сумі 2 423 грн 59
коп. та зарахувати в рахунок майбутніх
платежів в сумі 2 403 грн 05 коп.

Не погоджуючись з цими пунктами вимоги,
позивач звернувся до
адміністративного суду.

Суди зазначили, що вказані пункти
вимоги є незаконними.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону
України «Про державну
контрольно-ревізійну службу» (в
редакції на час ухвалення судового
рішення) головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Державний фінансовий контроль
реалізується державною
контрольно-ревізійною службою через
проведення державного фінансового
аудита, перевірки державних закупівель
та інспектування.

Відповідно до частини 5 статті 2 Закону
України Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
порядок проведення державною
контрольно-ревізійною службою
державного фінансового аудиту та
інспектування встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 35 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№ 550, визначено, що виявлені допущені
об'єктом контролю порушення
законодавства, контроль за дотриманням
якого віднесено до компетенції служби,
фіксуються в констатуючій частині акта
ревізії з обов'язковим посиланням на
норми законів чи інших
нормативно-правових актів, які
порушено, та зазначенням винних у їх
допущенні осіб.

Відповідно до п. 46 Порядку якщо вжитими
в період ревізії заходами не
забезпечено повне усунення виявлених
порушень, органом служби у строк не
пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Згідно із п. 49 Порядку у разі коли діями
чи бездіяльністю працівників об'єкта
контролю державі або підконтрольній
установі заподіяна матеріальна шкода,
орган служби ставить вимоги перед
керівником об'єкта контролю та органом
його управління щодо пред'явлення
цивільних позовів до винних осіб.

Крім того, пунктом 50 Порядку
встановлено, що за результатами
проведеної ревізії у межах наданих
прав органи служби вживають заходів
для забезпечення: притягнення до
адміністративної, дисциплінарної та
матеріальної відповідальності винних
у допущенні порушень працівників
об'єктів контролю; звернення до суду в
інтересах держави щодо усунення
виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів, а також
стягнення у дохід держави коштів,
одержаних за незаконними договорами,
без встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства;
застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи згідно із статтею 19 Конституції
України зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Із змісту вказаних положень
законодавства вбачається, що
відповідач здійснює фінансовий
контроль за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності. Відповідний контроль
здійснюється шляхом проведення
ревізії. У випадку встановлення
порушень законодавства, відповідач має
право пред'являти письмову вимогу щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства. Між тим, зміст вимоги
відповідача повинен узгоджуватися з
приписами чинного законодавства, що,
зокрема, означає те, що вимога повинна
містити вичерпну вказівку
підконтрольному суб'єкту щодо вчинення
дій, які відповідно до норм
законодавства будуть направлені на
усунення порушених вимог закону.

Дослідивши вимогу, пред'явлену
позивачу, колегія суддів прийшла до
висновку, що вона прийнята з порушенням
вимог законодавства.

Так, суд касаційної інстанції
погоджується з висновками судів про
необґрунтованість посилань
відповідача на безпідставну виплату
вказаним особам коштів за керування
транспортними засобами, які, на його
думку, не відносяться до складу
санітарних.

Між тим, судами достеменно встановлено,
що згідно державної реєстрації
відповідні автомобілі відносяться до
складу (категорії) санітарних,
відповідним чином використовувались в
медичній службі для перевезень певних
категорій пасажирів та вантажів, що
підтверджується подорожніми листами.
Таким чином, ці автомобілі
відповідають визначенню легкового
санітарного спеціалізованого
транспортного засобу у розумінні ст. 1
Закону України "Про автомобільний
транспорт" та Наказу Міністерства
охорони здоров'я України від 02 жовтня
2000 року № 232 "Про затвердження Переліку
спеціальних та спеціалізованих
транспортних засобів галузі охорони
здоров'я України, що відносяться до
складу (категорії) санітарних".

Також відповідач ставить вимогу про
відшкодування зайво виплачених сум
заробітної плати. Вказує, що правовою
підставою цього є статті 127, 136 КЗпП
України.

Статті 127, 136 КЗпП України передбачають,
що відрахування із заробітної плати
можуть провадитись тільки у випадках,
передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати
працівників для покриття їх
заборгованості підприємству, установі
і організації, де вони працюють, можуть
провадитись за наказом
(розпорядженням) власника або
уповноваженого ним органу: 1) для
повернення авансу, виданого в рахунок
заробітної плати; для повернення сум,
зайво виплачених внаслідок лічильних
помилок; для погашення невитраченого і
своєчасно не повернутого авансу,
виданого на службове відрядження або
переведення до іншої місцевості; на
господарські потреби, якщо працівник
не оспорює підстав і розміру
відрахування. У цих випадках власник
або уповноважений ним орган вправі
видати наказ (розпорядження) про
відрахування не пізніше одного місяця
з дня закінчення строку, встановленого
для повернення авансу, погашення
заборгованості, або з дня виплати
неправильно обчисленої суми; 2) при
звільненні працівника до закінчення
того робочого року, в рахунок якого він
вже одержав відпустку, за невідроблені
дні відпустки. Відрахування за ці дні
не провадиться, якщо працівник
звільняється з роботи з підстав,
зазначених в пунктах 3, 5 і 6 статті 36 і
пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а
також при направленні на навчання та в
зв'язку з переходом на пенсію; 3) при
відшкодуванні шкоди, завданої з вини
працівника підприємству, установі,
організації (стаття 136).

Покриття шкоди працівниками в розмірі,
що не перевищує середнього місячного
заробітку, провадиться за
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу, а
керівниками підприємств, установ,
організацій та їх заступниками - за
розпорядженням вищестоящого в порядку
підлеглості органу шляхом
відрахування із заробітної плати
працівника.

Розпорядження власника або
уповноваженого ним органу або
вищестоящого в порядку підлеглості
органу має бути зроблено не пізніше
двох тижнів з дня виявлення заподіяної
працівником шкоди і звернено до
виконання не раніше семи днів з дня
повідомлення про це працівникові. Якщо
працівник не згоден з відрахуванням
або його розміром, трудовий спір за
його заявою розглядається в порядку,
передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди
провадиться шляхом подання власником
або уповноваженим ним органом позову
до районного, районного у місті,
міського чи міськрайонного суду.

Стягнення з керівників підприємств,
установ, організацій та їх заступників
матеріальної шкоди в судовому порядку
провадиться за позовом вищестоящого в
порядку підлеглості органу або за
заявою прокурора.

Під час розгляду справи судами не
встановлено обставин, які відповідно
до статей 127, 136 КЗпП України є підставою
для відрахування заробітної плати та,
відповідно, проведення інших
перерахунків.

Щодо альтернативної дії, яку
відповідач вимагає вчинити від
позивача "у іншому випадку", то
відповідна вимога, суперечить,
по-перше, критерію визначеності та
вичерпності, викладеному вище, по
друге, статті 133 КЗпП України, яка
регулює питання відшкодування шкоди,
завданої працівником.

Оскільки відповідач не обґрунтовує,
яким чином особа, яка отримала, на його
думку, зайві платежі, завдала цьому
підприємству шкоди, стаття 133 КпЗП
України не може застосовуватись до
спірних правовідносин.

З врахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновками
судів, що оскаржувані пункти вимоги не
узгоджується з приписами
законодавства України.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Донецькій області залишити
без задоволення, а постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 5 квітня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: