Справа № 825/1755/14
Суддя: Смірнова О.Є.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2014 року Чернігів
Справа №
825/1755/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді
Смірнової О.Є.,

за участю секретаря
Прокіної А.С.,

представника позивача
Коленченка О.О.,

представника відповідача
Скепської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гідромакс-Інжиніринг» до Ніжинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

21.05.2014 Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Гідромакс-Інжиніринг» (далі - ТОВ
«Гідромакс-Інжиніринг») звернулось до
суду з адміністративним позовом до
Ніжинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області (далі - Ніжинська ОДПІ) та
просить визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 07.04.2014 №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) в розмірі 23447,16 грн. за основним
платежем та 11723,58 грн. за штрафними
санкціями.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що ТОВ
«Гідромакс-Інжиніринг» у 2012 році мало
господарські взаємовідносини з
контрагентами ТОВ «Альтаір Альфа Плюс»
та ТОВ «Авеста Трейд». Так, між
позивачем та вищевказаними
контрагентами укладались договори
поставки. Сума коштів, сплачених ТОВ
«Гідромакс-Інжиніринг» за отриманий
товар, віднесена до складу валових
витрат. Реальність здійснення
господарських операцій позивачем
підтверджується первинними
документами, що надавались на
перевірку. Втім, перевіряючі не надали
належної оцінки даним документам.
Придбаний ТОВ «Гідромакс-Інжиніринг»
товар використаний в господарській
діяльності підприємства, у зв'язку з
чим підприємство отримало прибуток,
який був задекларований за період, що
перевірявся, а також були відображені
зобов'язання по ПДВ в деклараціях з ПДВ
за цей же період. Отже, позивачем
правомірно віднесено вартість
придбаних товарів до складу валових
витрат. Всі операції по договорам
належним чином відображені в
податковому та бухгалтерському обліку
підприємства. Таким чином, представник
позивача вважає висновки, викладені в
акті перевірки від 19.03.2014 № 1283/22/34596872,
такими, що не відповідають дійсності, а
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення протиправними та
такими, що належить скасувати.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі та просив їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог,
посилаючись на те, що працівниками
Ніжинської ОДПІ проведена позапланова
виїзна перевірка ТОВ
«Гідромакс-Інжиніринг» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
взаємовідносин з ТОВ «Альтаір Альфа
Плюс», здійсненних у березні та липні
2012 року, та з ТОВ «Авеста Трейд»,
здійснених у липні 2012 року, за
результатами якої складено акт від
19.03.2014 № 1283/22/34596872. Перевіркою
встановлено порушення позивачем вимог
законодавства, в тому числі: п. 198.1, п.
198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
Кодексу при здійснені господарських
операцій з ТОВ «Альтаір Альфа Плюс» у
березні та липні 2012 року та з ТОВ
«Авеста Трейд» у липні 2012 року, в
результаті чого встановлено заниження
податку на додану вартість, що підлягає
до сплати в бюджет всього у сумі 23447,16
грн., в тому числі за березень 2012 року в
сумі 2805,71 грн. та за липень 2012 року в
сумі 20641,45 грн. У зв'язку із наявністю
зафіксованих порушень податковим
органом винесено податкове
повідомлення-рішення від 07.04.2014 №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) в розмірі 23447,16 грн. за основним
платежем та 11723,58 грн. за штрафними
санкціями. Тому представник
відповідача вважає, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
прийнято на підставі та у
відповідності до норм податкового
законодавства, а вимоги позивача є
безпідставними.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позов належить задовольнити
повністю з наступних підстав.

ТОВ «Гідромакс-Інжиніринг» (код ЄДРПОУ
- 36468516) зареєстровано в якості
юридичної особи 13.04.2009, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а.с. 167-169).
Позивач узятий на податковий облік з
15.04.2009 за № 8594 та зареєстрований
платником податку на додану вартість
від 27.05.2009, що підтверджується довідкою
про взяття на облік платника податків і
свідоцтвом про реєстрацію платника
податку на додану вартість (63, 64).

Працівниками Ніжинської ОДПІ на
підставі направлення від 05.03.2014 № 116,
наказу від 04.03.2014 № 208 (а.с 13), відповідно
до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України проведена
позапланова виїзна перевірка ТОВ
«Гідромакс-Інжиніринг» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
взаємовідносин з ТОВ «Альтаір Альфа
Плюс» здійсненних у березні та липні 2012
року, та з ТОВ «Авеста Трейд»,
здійснених у липні 2012 року, за
результатами якої складено акт від
19.03.2014 № 1283/22/34596872 (а.с. 14-43).

В вищезазначеному акті перевірки
встановлено порушення позивачем вимог
чинного законодавства, в тому числі: п.
198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
Кодексу при здійснені господарських
операцій з ТОВ «Альтаір Альфа Плюс» у
березні та липні 2012 року та з ТОВ
«Авеста Трейд» у липні 2012 року, в
результаті чого встановлено заниження
податку на додану вартість, що підлягає
до сплати в бюджет всього у сумі 23447,16
грн., в тому числі за березень 2012 року в
сумі 2805,71 грн. та за липень 2012 року в
сумі 20641,45 грн.

Позивачем подано заперечення на акт
перевірки від 19.03.2014 № 1283/22/34596872 до
Ніжинської ОДПІ, а в подальшому до
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області (а.с. 44-48, 55-59).
Проте, відповіддю від 02.04.2014 №
3309/10/25-13-22-016 відповідач заперечення ТОВ
«Гідромакс-Інжиніринг» на акт
перевірки залишив без задоволення (а.с.
49-53), а відповіддю від 30.04.2014 №
1286/10/25-01-22-05-07 Головне управління
Міндоходів у Чернігівській
заперечення позивача залишило без
розгляду (а.с. 61-62).

За висновками акта перевірки
Ніжинською ОДПІ винесено податкове
повідомлення-рішення від 07.04.2014 №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) в розмірі 23447,16 грн. за основним
платежем та 11723,58 грн. за штрафними
санкціями (а.с. 54).

Згідно із ст. 3 Господарського кодексу
України господарська діяльність -
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Видами діяльності ТОВ
«Гідромакс-Інжиніринг» за КВЕД є: 28.12
Виробництво гідравлічного та
пневматичного устаткування, 46.19
Діяльність посередників у торгівлі
товарами широкого асортименту, 46.90
Неспеціалізована оптова торгівля, 71.12
Діяльність у сфері інжинірингу,
геології та геодезії, надання послуг
технічного консультування в цих
сферах, 33.12 Ремонт і технічне
обслуговування машин і устаткування
промислового призначення, 33.20
Установлення та монтаж машин і
устаткування, що підтверджується
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с. 167-169).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно із ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Отже, підставами виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, є договори
та інші правочини.

По-перше, судом встановлено, що позивач
у перевіряємому періоді мав
господарські взаємовідносини з
контрагентом ТОВ «Альтаір Альфа Плюс»
(код - 37675706).

Так, згідно вимог договору поставки від
16.03.2012 № К-176 ТОВ «Альтаір Альфа Плюс»
(Постачальник) зобов'язується передати
у власність, а ТОВ
«Гідромакс-Інжиніринг» (Покупець)
прийняти та оплатити металопрокат на
умовах, викладених в даному договорі
(а.с. 104-108).

Виконання вищезазначеного договору
підтверджують:

- податкові накладні від 20.03.2012 № 89
та від 23.07.2012 № 98 (а.с 110, 115);

- видаткові накладні від 06.06.2012 №
РН-0001419 та від 27.07.2012 № РН-0001575 (111, 114);

- рахунки-фактури від 15.03.2012 №
СФ-0003211 та від 19.07.2012 № СФ-0006387 (а.с. 109, 113);

- виписка по рахунку від 21.03.2012 (а.с.
119);

- журнали-ордери і відомість по
рахунку 631 за березень 2012 року, за
червень 2012 року та за липень 2012 року
(а.с. 120-122);

- журнали-ордери і відомості по
рахунку 311 за березень 2012 року та за
липень 2012 року (а.с. 161-162);

- лист (а.с. 112).

Відповідно до Розрахунку від 23.07.2012 № 97
було здійснено коригування кількісних
та вартісних показників до податкової
накладної від 20.03.2012 № 89, сума
податкової накладної зменшується на
32243,27 грн. в т.ч. ПДВ 6448,65 грн. (а.с. 117).

По-друге, судом встановлено, що позивач
у перевіряємому періоді мав
господарські взаємовідносини з
контрагентом ТОВ «Авеста Трейд» (код -
34295994).

Так, згідно вимог договору поставки від
27.06.2012 № 2706/12 ТОВ «Авеста Трейд»
(Постачальник) зобов'язується передати
у власність ТОВ «Гідромакс-Інжиніринг»
(Покупець) товар, визначений умовами
цього договору, а ТОВ
«Гідромакс-Інжиніринг» зобов'язується
прийняти та оплатити товар (а.с. 71-74).

Виконання вищезазначеного договору
підтверджують:

- податкова накладна від 10.07.2012 № 98
(а.с. 76);

- рахунок-фактура від 09.07.2012 №
СФ-0000565 (а.с. 75);

- видаткова накладна від 10.07.2012 №
РН-98 (а.с. 78);

- виписка по рахунку від 10.07.2012 (119);

- журнал-ордер і відомість по
рахунку 631 за липень 2012 року (79).

Крім того, підтвердженням здійснення
господарських операцій позивача з
вищезазначеними контрагентами є:

- картки номенклатури (а.с. 123-157);

- акт контрольної перевірки
інвентаризації цінностей від 06.03.2014
(а.с. 163).

ТОВ «Гідромакс-Інжиніринг» до
податкового органу подано податкові
декларації з податку на додану
вартість за 2012 рік (а.с. 80-88, 93-100).

Податкові накладні позивачем було
внесено до реєстру виданих та
отриманих податкових накладних (а.с.
219-232).

Щодо відсутності у позивача
товарно-транспортних накладних на
отримання товару, які б, на думку
Ніжинської ОДПІ засвідчували факт
перевезення даного товару, то судом
встановлено, що поставка товару
відбувалась за рахунок контрагента
його транспортом, тому
товарно-транспортні накладні у
позивача правомірно відсутні.

Відповідно до п. 2 Переліку документів,
необхідних для здійснення перевезення
вантажу автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25.02.2009 року № 207, у
випадку здійснення перевезень для
власних потреб серед необхідних
документів товарно-транспортна
накладна не значиться, а
застосовується накладна чи інший
документ, що підтверджує право
власності на вантаж.

Згідно книги обліків довіреностей на
2009 - 2014 рік ТОВ «Гідромакс-Інжиніринг»
видавались довіреності на отримання
товару у вищезазначених контрагентів
(а.с. 215-218).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Суд вважає, що будь-які документи
мають силу первинних документів лише
в разі фактичного здійснення
господарської операції. Визначальною
ознакою господарської операції є те,
що вона повинна спричиняти реальні
зміни майнового стану платника
податків.

З наданих представниками позивача
доказів вбачається, що укладені
позивачем з контрагентами правочини
мали на меті настання реальних
правових наслідків, що обумовлені ними.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що правовідносини за спірними
правочинами в повній мірі відображені
в бухгалтерському та податковому
обліку позивача, тобто позивачем
дотримано принцип превалювання
сутності над формою, який закріплений в
ст. 4 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (превалювання
сутності над формою - операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми).

Відповідно до ст. 215 Цивільного Кодексу
України від 16.01.2003 № 435 (далі - ЦК
України) підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України, недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин) - у цьому разі визнання
такого правочину недійсним судом не
вимагається. Пунктом 1 статті 203 ЦК
України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити,
зокрема, моральним засадам
суспільства, пунктом 5 статті 203 ЦК
України передбачено, що правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
передбачено загальні вимоги,
додержання яких є необхідними для
чинності правочину. Зокрема зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має вчинятися у формі,
встановлений законом, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину (стаття 204 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин). До оспорюваних
правочинів належить зокрема фіктивний
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим право чином
(фіктивний правочин). Фіктивний
правочин визнається судом недійсним
(ст. 234 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.12.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» перелік
правочинів, які є нікчемними як такі, що
порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 ЦК: правочини,
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина; правочини спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу
України передбачено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Умовою для визнання недійсним
правочину, який суперечить інтересам
держави та суспільства, є встановлення
умислу в діях осіб, що уклали такий
правочин. При цьому носіями
протиправного умислу юридичних
осіб-сторін такого правочину є
посадові особи цих юридичних осіб.

Головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора,
оскільки були зроблені за відсутності
інформації, яка надається в
передбаченому законодавством порядку.

Крім того, відповідно до постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 року було звернено увагу на
наступне: «вимога про встановлення
нікчемності правочину підлягає
розгляду у разі наявності відповідної
суперечки. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. В цьому випадку в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги у разі
нікчемності правочину і наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обгрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не має права посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким аргументам
позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним і про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину можуть бути
заявлені як однією із сторін правочину,
так і іншою зацікавленою особою, права
і законні інтереси якої порушені
здійсненням правочину».

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним
з основних завдань органів державної
податкової служби є здійснення
контролю дотримання податкового
законодавства і надання роз'яснень
законодавства з питань оподаткування
платникам податків. Жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
нікчемними правочини і дані, вказані
платником податків в податкових
деклараціях.

Як на підставу нікчемності правочину
позивача з контрагентом ТОВ «Авеста
Трейд» податковий орган посилається на
акт ДПІ у Св'ятошинському районі м.
Києва від 27.05.2013 № 348/22-509/34295994 про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Авеста Трейд» з питань своєчасності,
повноти нарахування та сплати податку
на додану вартість за період з 01.01.2011 по
31.12.2012, яким не підтверджено реальність
проведення господарських операцій
придбання та реалізація товарів, робіт,
послуг у підприємств-постачальників за
період з 01.01.2011 по 31.12.2012 з урахуванням
їх виду, обсягу, якості та розрахунків
(а.с. 196-200).

Як на підставу нікчемності правочину
позивача з контрагентом ТОВ «Альтаір
Альфа Плюс» податковий орган
посилається на акт ДПІ у Деснянському
районі м. Києва від 04.04.2013 № 221/22-50/37675706
про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Альтаір Альфа
Плюс» щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період 01.01.2012 - 30.11.2012, яким
встановлено, що правочини укладені ТОВ
«Альтаір Альфа Плюс» порушують
публічний порядок, суперечать
інтересам держави та суспільства,
вчинені удавано з метою приховування
сплати податків третіх осіб (а.с. 201-208).

Проте, такі посилання судом не
приймаються до уваги, зважаючи на
наступне.

При дослідженні факту здійснення
господарської операції оцінюватися
повинні, перш за все, відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

Не є обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Відповідачем не доведено, а судом не
встановлено наявності мети, завідомо
суперечної інтересам держави і
суспільства, а також існування умислу у
позивача чи його контрагентів, як
обов'язкової ознаки для визнання
правочину недійсним та застосування
адміністративно-господарських
санкцій. Хоча факт порушення
публічного порядку повинен бути
доведеним певними засобами
доказування.

Інший підхід потенційно надасть
можливість посадовим особам державних
органів на власний розсуд оголошувати
будь-який правочин недійсним
(нікчемним) без звернення до суду, що не
є правильним виходячи з загальних
засад судочинства.

При дослідженні факту здійснення
господарської операції оцінюватися
повинні, перш за все, відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

Крім зазначеного в акті перевірки
висновку Ніжинська ОДПІ жодним чином
не обґрунтовує нікчемність
вищеназваних правочинів.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Судом встановлено, що 27.03.2013 до
державного реєстру внесено запис про
припинення юридичної особи ТОВ «Авеста
Трейд», що підтверджується витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.
236-238). Отже, на час перевірки ТОВ «Авеста
Трейд» (27.05.2013) вже було припинене, а
тому в податкового органу можливості
провести перевірку даного
підприємства і не могло бути.

Суд звертає увагу на те, що на момент
здійснення правовідносин
підприємства-контрагенти позивача
були зареєстровані як юридичні особи
та платники податку на додану вартість,
що підтверджується інформацією з бази
даних Міністерства доходів і зборів
України, яка міститься на офіційному
сайті Міністерства доходів і зборів
України (http://minrd.gov.ua/).

- ТОВ «Альтаір Альфа Плюс» (код
37675706), індивідуальний податковий номер
- 28 , дата анулювання реєстрації
платника ПДВ - 14.05.2013;

- ТОВ «Авеста Трейд» (код 34295994),
індивідуальний податковий номер -
75, дата анулювання реєстрації
платника ПДВ - 14.06.2013 .

Тобто, на момент здійснення
господарських правовідносин
контрагенти позивача були
зареєстровані як юридичні особи та
платники податків.

Рішеннями Європейського суду з прав
людини у справах Інтерсплав проти
України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес»
АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03)
і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії
(2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до
ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
підлягають застосуванню судами як
джерела права, визначено, що платника
податку не може бути позбавлено права
на бюджетне відшкодування ПДВ за
відсутності доказів і в того, що його
було залучено до протиправної
діяльності, пов'язаної з незаконним
отриманням бюджетного відшкодування;
при цьому платник ПДВ не повинен нести
відповідальність за зловживання,
вчинені його постачальниками, якщо
платник ПДВ не знав про такі
зловживання і не міг про них знати.

При цьому, з огляду на принцип
персональної відповідальності
платника податку право на податковий
кредит не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Тобто якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи, а тому сама по собі несплата
податку (у тому числі внаслідок
ухилення від сплати) не може бути
підставою для відмови у праві платника
податку на податковий кредит за
наявності факту здійснення
господарської операції.

Окрім того, слід зазначити, що поняття
«добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у суб'єкта господарювання
додаткового обов'язку з контролю за
дотриманням його контрагентами правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
зобов'язань.

Отже, в судовому засіданні встановлено,
що правочини ТОВ
«Гідромакс-Інжиніринг» та
контрагентів ТОВ «Альтаір Альфа Плюс»
та ТОВ «Авеста Трейд» укладені з метою
отримання товару, тобто позивачем
дотримано принцип превалювання
сутності над формою, який закріплений в
ст. 4 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Згідно із п. 198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Згідно із п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

У податковому обліку податкова
накладна є тим документом, який
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця і
визначається як розрахунковий
документ, що підтверджує вчинення
певної господарської операції, за якою
виникають податкові зобов'язання,
породжує у платника податку обов'язки
та права щодо нарахування та сплати ПДВ
та підтверджує право покупця на
нарахування податкового кредиту.

Суми за вказаними правочинами включено
позивачем до податкового кредиту в
тому звітному періоді, в якому отримано
податкові накладні.

Судом встановлено, що позивач має
належним чином оформлені податкові
накладні, які повністю відповідають
вимогам Податкового кодексу України та
відображають зміст господарських
операцій, в результаті яких вони
складені (а.с. 76, 110, 115).

Також необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Вищий адміністративний суд України у
справах з аналогічним предметом спору
дотримується позиції, що судом
обов'язково має бути досліджено факт
вчинення господарських операцій, за
наслідками яких виникло право позивача
на формування податкового кредиту та
факт сплати позивачем сум податку
своїм контрагентам.

Вказаний факт в судовому засіданні був
повністю доведений представниками
позивача, що підтверджується наявними
в матеріалах справи доказами.

Отже, позивач правомірно включив до
складу податкового кредиту суми
податку на додану вартість по
вищевказаним податковим накладним.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не надано будь-яких інших
доводів та не подано жодних доказів,
які б ставили під сумнів реальність
виконання вказаних операцій з
отримання позивачем товару,
невідповідність цих операцій дійсному
економічному змісту, або засвідчили б
наявність інших обставин, що
підтверджують недобросовісність
позивача як платника податків та
виключають право на формування валових
витрат та податкового кредиту.

За таких підстав суд вважає, що в діях
позивача відсутнє порушення
Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не довів правомірність
своїх дій та рішень.

Суд вважає, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 07.04.2014 №
прийняте Ніжинською ОДПІ не на
підставі, не у межах повноважень та не у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з порушенням
використаного повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
необґрунтовано, тобто без врахування
усіх обставин, які мають значення для
прийняття рішення; не добросовісно та
не розсудливо.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
належить задовольнити повністю.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674 за
вказаний позов позивачу необхідно було
сплатити судовий збір в розмірі 703,41
грн.

Позивачем під час подання
адміністративного позову сплачено
судовий збір в розмірі 182,70 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
від 15.05.2014 № 135 (а.с. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Тому згідно із ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судовий збір в розмірі 182,70 грн.
присуджується на користь позивача за
рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 122, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Ніжинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області від 07.04.2014 № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Гідромакс-Інжиніринг" судовий збір в
розмірі 182,70 грн.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
О.Є. Смірнова