Справа № 2а-436/11/0970
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
Справа №
25517/11/9104 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання
Лемцьо І.В.,

представника відповідача Скребцова
Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Приватного
виробничо-комерційного підприємства
«Продхім» на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2011
року у справі за позовом
Головавтотрансінспекції в особі
територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті в Івано-Франківській
області до Приватного
виробничо-комерційного підприємства
«Продхім» про стягнення фінансових
санкцій,

в с т а н о в и в:

Головавтотрансінспекція в особі
територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті в Івано-Франківській
області 03.02.2011 року звернулася в суд з
адміністративним позовом до
Приватного виробничо-комерційного
підприємства «Продхім», в якому
просила стягнути фінансові санкції за
постановою за №106273 від 03.08.2010 року в
розмірі 1 700,00 грн.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 21
лютого 2011 року позов задоволено.
Стягнуто в дохід Державного бюджету з
Приватного виробничо-комерційного
підприємства «Продхім» фінансові
санкції в розмірі 1 700 (одна тисяча
сімсот) гривень 00 копійок за постановою
за №106273 від 03.08.2010 року.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції ПВКП «Продхім»
оскаржило його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі просить рішення
суду першої інстанції скасувати і
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити. Вимоги
за апеляційною скаргою обґрунтовує
тим, що судом першої інстанції були
недостатньо досліджені докази та
обставини справи, рішення постановлено
з порушенням норм матеріального права.
Зазначає, що працівники ТУ ГДІ на
автомобільному транспорті у
Івано-Франківській області, враховуючи
те, що при перевірці у водія була наявна
належним чином завірена фотокопія
ліцензії АВ №111099 від 22.05.2006р., не мали
законних підстав для винесення
постанови №106273 від 03.08.2010р. про
стягнення фінансових санкцій з
відповідача в розмірі 1700,00 гривень.

Зазначає, що ліцензійна картка АА №026826
до ліцензії АВ №111099 від 22.05.2006р. на
момент перевірки була дійсна і була
дійсна до тих пір, доки відповідачем, як
автомобільнім перевізником, не було
заявлено до позивача про зміни
реєстраційних документів власних
транспортних засобів та даною
установою не була оформлена нова
ліцензійна картка серії АА №576198 від
06.08.2010р. Тільки після цього попередня
ліцензійна картка АА №026826 втратила
чинність з внесенням до неї
відповідного запису.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав та просить її задовольнити.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, про дату, час і
місце апеляційного розгляду був
повідомлений належним чином, тому
колегія суддів, у відповідності до ст.196
КАС України, вважає за можливе
розглядати справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача, дослідивши
наявні в справі матеріали та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності, на
основі наявних у справі доказів,
колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
06.07.2010 року працівниками ТУ ГДІ на
автомобільному транспорті у
Вінницькій області виявлено та
задокументовано в акті за №0186362 факт
надання відповідачем в м. Немирів
послуг із перевезення вантажів
транспортним засобом (державний
номерний знак AT 6875 АХ, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу САА №
468786), який належить останньому, без
наявності ліцензійної картки на даний
автомобіль, що є порушення вимог ст.48, 60
Закону України «Про автомобільний
транспорт» (а.с.8). Позивачем, у
відповідності до абз.3 ч.1 ст.60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
за виявлене порушення щодо
відповідача, постановою про
застосування фінансових санкцій за
№106273 від 03.08.2010 року, застосовано
фінансові санкції в розмірі 1 700,00 грн.
(а.с.10).

Відповідачем у передбачений строк
загальна сума застосованих фінансових
санкцій в розмірі 1 700,00 грн. добровільно
не сплачена (а.с.12).

Також встановлено, що перевірка
працівниками ТУ ГДІ на автомобільному
транспорті у Вінницькій області
проведена 06.07.2010 року (а.с.8). Свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу
DAF-45 серії ІВС №204103 від 15.11.2002 року
(державний номерний знак 145-31 IB)
втрачене 01.12.2009 року та 23.03.2010 року
виготовлено інше свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу DAF-45
серії САА №468786 із видачею нового
державного номерного знаку AT 6875 АХ
(а.с.22). Ліцензійна картка серії АА за
№576198 на автомобіль DAF-45 із державним
номерним знаком AT 6875 АХ виготовлена
06.08.2010 року (а.с.12, 24).

Таким чином, на момент проведення
перевірки, 06.07.2010 року, на автомобіль
DAF-45 із державним номерним знаком AT 6875
АХ та свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу серії САА №468786
від 23.03.2010 року, у відповідача була
відсутня видана у встановленому
порядку ліцензійна картка.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що при
наданні відповідачем послуг із
перевезення вантажів наявність
документів, передбачених ст.48 Закону
України "Про автомобільний транспорт" є
обов'язком відповідача, порушення
якого тягне наслідки у вигляді
застосування штрафних санкції,
передбачених ст.60 Закону України "Про
автомобільний транспорт".

Позивач, як урядовий орган державного
управління з питань контролю на
автомобільному транспорті, що
уповноважений застосовувати до
порушників законодавства України у
даній сфері
адміністративно-господарські санкції,
у випадку невиконання такими
порушниками вимоги про їх сплату у
добровільному порядку вправі
звертатися до суду із позовом про їх
примусове стягнення.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, вважаючи, що він відповідає
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи з огляду
на наступне.

Статтею 48 Закону України "Про
автомобільний транспорт" визначено
перелік документів, на підставі яких
виконують вантажні перевезення, згідно
положень якої автомобільні
перевізники, водії повинні мати і
пред'являти особам, які уповноважені
здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконуються пасажирські
перевезення.

Документами для юридичної особи, що
здійснює вантажні перевезення на
договірних умовах, є:

для автомобільного перевізника -
ліцензія та документ, що засвідчує
використання транспортного засобу на
законних підставах, інші документи,
передбачені законодавством України;

для водія - посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб,
ліцензійна картка, дорожній лист,
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж, інші документи, передбачені
законодавством України.

Згідно ст.1 Закону України "Про
автомобільний транспорт" ліцензійною
карткою транспортного засобу є
документ, який містить реєстраційні
дані ліцензії та транспортного засобу.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону
України "Про автомобільний транспорт"
за надання послуг з перевезень
вантажів, без наявності ліцензійної
картки встановлюється штраф у розмірі
ста неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Частинами 4 та 5 статті 60 Закону України
"Про автомобільний транспорт"
встановлено, що від імені центрального
органу виконавчої влади з питань
автомобільного транспорту розглядати
справи про стягнення у вигляді штрафів
за порушення, викладені у цій статті,
мають право посадові особи урядового
органу державного управління з питань
контролю на автомобільному транспорті.
Порядок стягнення у вигляді штрафу за
порушення, викладені у цій статті, та
порядок оскарження і опротестування
постанови по справі про правопорушення
визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до пунктів 21, 27 постанови
Кабінету Міністрів України від 08.11.2006
року за №1567 "Про затвердження Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті" державний
контроль на автомобільному транспорті
здійснюється посадовими особами
органу державного контролю шляхом
проведення планових, позапланових і
рейдових перевірок. При виявлені
порушення законодавства складається
акт, на підставі якого керівник органу
державного контролю виносить
постанову про застосування фінансових
санкцій, що є обов'язковою до виконання.

Пунктом 28 вказаної постанови Кабінету
Міністрів України фінансова санкція
повинна бути перерахована суб'єктом
господарювання на зазначений у
постанові рахунок не пізніше ніж
протягом п'ятнадцяти днів після
отримання ним копії постанови про
застосування фінансових санкцій.

Згідно п.32 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті скарга на постанову про
застосування фінансових санкцій може
бути подана до вищого за
підпорядкуванням органу державного
контролю. Скарга на постанову
подається протягом 10 днів після її
винесення.

Як видно з матеріалів справи, у
передбачений законом термін сума
застосованих фінансових санкцій
відповідачем добровільно не сплачена.
Постанова позивача, у відповідності до
вимог п.32 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, відповідачем до вищого за
підпорядкуванням органу державного
контролю протягом 10 днів після її
винесення чи до суду не оскаржувалась
(а.с.12).

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог, оскільки, такі є підставними та
обгрунтованими.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують і така задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Приватного
виробничо-комерційного підприємства
«Продхім» залишити без задоволення, а
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 21
лютого 2011 року у справі №2а-436/11 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складання
ухвали в повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України - з дня складання
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 17.06.2014
року.