Справа № 2а-447/7/14
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 р.

Справа № 876/3121/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Довгої О.І., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання:
Дутка І.С.

з участю представників: позивача
ОСОБА_1, відповідача Левицького О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Миколаївської районної ради на
постанову Миколаївського районного
суду Львівської області від 21 лютого 2014
року у адміністративній справі
№2а-447/7/14 за позовом ОСОБА_3 до
Миколаївської районної ради про
стягнення різниці між середнім
заробітком за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до
Миколаївської районної ради
Львівської області про стягнення
різниці між середнім заробітком за час
вимушеного прогулу та виплатами по
безробіттю, одержаними в центрі
зайнятості, і середнього заробітку за
час затримки виконання рішення суду.

Постаново Миколаївського районного
суду Львівської області від 21.02.2014 р.
позов задоволено частково. Стягнуто з
Миколаївської районної ради
Львівської області в користь ОСОБА_3
різницю між середнім заробітком за час
вимушеного прогулу та виплатами по
безробіттю, одержаними у центрі
зайнятості, у розмірі 102 048,60 грн. 60 коп.,
з подальшим утриманням платежів зі
заробітної плати. В решті позовних
вимог відмовлено. Постанову в частині
стягнення з Миколаївської районної
ради Львівської області в користь
ОСОБА_3 заробітної плати за час
вимушеного прогулу у межах суми
стягнення за один місяць в розмірі 4047,54
грн. звернуто до негайного виконання.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідачем подана
апеляційна скарга, в якій вказує на те,
що постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невірним та неповним з'ясуванням
обставин у справі. Вказує, що позивачем
пропущено строк звернення до суду із
адміністративним позовом, щодо
позовних вимог про стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, то є рішення суду, яке набрало
законної сили про відмову позивачу у
задоволенні позову в цій частині. Крім
цього, жодної затримки виконання
рішення про поновлення на роботі зі
сторони районної ради не було, навпаки,
районна рада не чинила ніяких перешкод
щодо виконання цього рішення. Просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та позовну заяву позивача в
частині вимог про стягнення різниці
між середнім заробітком за час
вимушеного прогулу та виплатами по
безробіттю, одержаними у центрі
зайнятості залишити без розгляду або
закрити провадження, а у задоволенні
вимог про стягнення середнього
заробітку за час затримки виконання
рішення відмовити.

В судовому засіданні апеляційного
розгляду справи представник апелянта
апеляційну скаргу підтримав з підстав
зазначених у скарзі, просив апеляційну
скаргу задовольнити та постанову суду
першої інстанції скасувати

Представник позивача проти
апеляційної скарги заперечив, просив
скаргу залишити без задоволення, а
постанову суду без змін. Зазначає, що
судове рішення про поновлення позивача
на роботі було виконано відповідачем
лише 25.10.2013 року, тому позивач
перебувала у вимушеному прогулі з
22.02.2011 року по 25.10.2013 року.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне.
Постановою Миколаївського районного
суду Львівської області від 16.10.2012 року
у справі №1313/2432/2012 позов ОСОБА_3 до
Миколаївської районної ради
Львівської області про поновлення на
роботі та стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу задоволено
частково, ОСОБА_3 поновлено на посаді
керуючого справами Миколаївської
районної ради Львівської області, в
стягненні заробітної плати за час
вимушеного прогулу відмовлено.

18.06.2013 року ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
№178966/12/9104 апеляційну скаргу
Миколаївської районної ради
Львівської області залишено без
задоволення, а постанову
Миколаївського районного суду
Львівської області від 16.10.2012 р. у
справі №1313/2432/2012 - без змін.

Розпорядженням голови Миколаївської
районної ради Львівської області №76к
від 25.10.2013 року «Про поновлення ОСОБА_3»
розпорядження голови районної ради від
22.02.2011 року №15к «Про звільнення з
посади ОСОБА_3» скасовано та ОСОБА_3
поновлено на посаді керуючої справами
Миколаївської районної ради
Львівської області з 22.02.2011 року та
зобов'язано приступити до посадових
обов'язків 25.10.2013 року. Вказане
розпорядження було винесено головою
районної ради в процесі виконання
судового рішення про поновлення на
роботі ОСОБА_3 відділом ДВС
Миколаївського РУЮ, що стверджується
копіями документів виконавчого
провадження ВП №40090144.

Суд першої інстанції позов задовольнив
з тих підстав, що позовні вимоги ОСОБА_3
є обґрунтованими та підлягають до
часткового задоволення в межах суми - 102
048,60 грн.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції, вважає їх вірними та такими,
що відповідають нормам матеріального
права та обставинам справи з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.14 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 255 Кодексу
адміністративного судочинства
України, постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь у справі,
для їхніх правонаступників, а також для
всіх органів, підприємств, установ та
організацій, посадових осіб чи
службових осіб, інших фізичних чи
юридичних осіб і підлягає виконанню на
всій території України.

Пунктом 3 ч.1 ст.256 КАС України
передбачено, що негайно виконуються
постанови суду про поновлення на
посаді у відносинах публічної служби.
Ці положення кореспондуються з
вимогами ч.5 ст. 235 Кодексу законів про
працю України.

Відповідно до ст.235 Кодексу законів про
працю України, у разі звільнення без
законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір. При винесенні рішення
про поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу. Рішення про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, прийняте органом,
який розглядає трудовий спір, підлягає
негайному виконанню.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі
затримки власником або уповноваженим
ним органом виконання рішення органу,
який розглядав трудовий спір про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, цей орган виносить
ухвалу про виплату йому середнього
заробітку або різниці в заробітку за
час затримки.

Відповідно до вимог чинного
законодавства рішення органу, який
розглядає трудовий спір про поновлення
на роботі незаконно звільненого або
переведеного працівника, вважається
виконаним, коли власником або
уповноваженим ним органом видано наказ
(розпорядження) про допуск до роботи і
фактично допущено до роботи такого
працівника. Обов'язок власника або
уповноваженого ним органу виплатити
працівникові середній заробіток за час
затримки виконання рішення про
поновлення його на роботі настає
тільки тоді, коли така затримка була
допущена з вини власника або
уповноваженого ним органу. При
несвоєчасному поновленні працівника
на роботі з вини власника або
уповноваженого ним органу середній
заробіток виплачується йому за чітко
визначений законом проміжок часу: з дня
винесення відповідного рішення
органом, що розглядав трудовий спір, до
дня його фактичного виконання.

Відповідачу було відомо про постанову
Миколаївського районного суду
Львівської області від 16.10.2012 року про
поновлення на роботі ОСОБА_3, про те, що
дане судове рішення підлягає негайному
виконанню та вказане рішення було
виконано судом 25.10.2013 року.

З довідки від 19.08.2013 року №01-21/292 про
заробітну плату і інші доходи за 2010-2011
роки ОСОБА_3 (розрахунковий період -
грудень 2010 року - січень 2011 року)
вбачається, що середньомісячна
заробітна плата позивачки становить
4047,41 грн.

Оскільки була поновлена на роботі з 22.02.
2011 року, то за цей період з 22.02.2011 року по
25.10.2013 року відповідач - Миколаївська
районна рада повинна виплатити
позивачу зарплату за час вимушеного
прогулу.

Згідно довідки №3037, виданої 23.07.2013 року
Миколаївським РЦЗ, ОСОБА_3 перебувала
на обліку як безробітна з 08.03.2011 року по
07.04.2012 року та отримувала допомогу по
безробіттю, дохід за вказаний період
становить 27472,71 грн.

Як вбачається із розрахунку
представленого стороною позивачки,
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 22.02.2011 року до 25.10.2013
року становить 129 521,28 грн.
(192,74(середньоденна заробітна
плата)*21(середньомісячне число робочих
днів)*32( кількість місяців вимушеного
прогулу у розрахунковому періоді)).
Різниця між середнім заробітком
позивачки за час вимушеного прогулу та
виплатами по безробіттю , одержаними в
центрі зайнятості, становить 102 048,60 грн.
(129 521,28 грн. - 27472,68 грн.).

Що стосується доводів апелянта про
закриття провадження у справі
відповідно до п.4 ч.1 ст. 157 КАС України з
тих підстав, що постановою суду від
16.10.2012 року у задоволені вимоги
позивачки про стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу
відмовлено, а відтак судове рішення з
того самого спору і між тими самими
сторонами ухвалено та набрало законної
сили, то такі судом до уваги не
беруться, оскільки дана вимога
стосується стягнення різниці між
середнім заробітком за час вимушеного
прогулу та виплатами по безробіттю,
одержаними в центрі зайнятості, а тому
суд не вбачає вказаних відповідачем
підстав для закриття провадження у
справі.

Що стосується доводів апелянта про
пропущення позивачем строку звернення
до суду, то такі до уваги судом не
беруться, оскільки чинним
законодавством України не встановлено
обмежень щодо строку звернення до суду
із позовними вимогами про стягнення
заробітної плати.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи,
висновку суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Миколаївської
районної ради - залишити без
задоволення, а постанову
Миколаївського районного суду
Львівської області від 21 лютого 2014 року
у адміністративній справі №2а-447/7/14 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції, а у разі
складення в повному обсязі відповідно
до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді О.І. Довга

В.С. Затолочний

Повний текст ухвали складено 17.06.2014 р.