Справа № 826/4310/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1Вн. № 1/92
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 квітня 2014 року 15:49
№ 826/4310/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В., при
секретарі судового засідання
Висоцькій Ю.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції у м.
Києві про визнання протиправною та
скасування постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 28.02.2014, за участі
представників сторін:

позивач ОСОБА_1;

представник відповідача Шепетько А.І.,

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 09 квітня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1)
звернулася до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції у м. Києві
(далі - відповідач, ВДВС Солом'янського
РУЮ у м. Києві) про визнання
протиправною та скасування постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 28.02.2014.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 02.04.2014 відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 826/4310/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 02.04.2014 закінчено
підготовче провадження в
адміністративній справі № 826/4310/14 і
призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги з підстав,
викладених у позовній заяві, та просила
задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
просила відмовити у задоволенні позову
з підстав, викладених у запереченнях до
адміністративного позову.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
встановив наступне.

Постановою ВДВС Солом'янського РУЮ у м.
Києві від 24.09.2013 ВП № 39897813 відкрито
виконавче провадження при примусовому
виконанні постанови ВДАІ
Солом'янського району № 057095, виданої
06.08.2013 про стягнення з позивача штрафу
на користь держави у розмірі 255,00 грн., а
у разі несплати штрафу протягом 15 днів
з метою примусового виконання цієї
постанови органами державної
виконавчої служби на підставі ч. 2 ст. 308
КУпАП стягнення з позивача подвійного
розміру штрафу у розмірі 510,00 грн.

Пунктом 2 резолютивної частини
вказаної постанови боржнику
запропоновано самостійно виконати
постанову ВДАІ Солом'янського району №
057095 від 06.08.2013 у строк до 01.10.2013.

В пункті 3 постанови зазначено, що при
невиконанні рішення в наданий для
добровільного виконання строк
виконати його в примусовому порядку зі
стягненням з боржника виконавчого
збору та витрат, пов'язаних з
провадженням виконавчих дій.

01.10.2013 ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві
винесено вимогу № 190/35, оскільки станом
на 01.10.2013 вищевказана постанова ВДАІ
Солом'янського району № 057095 від 06.08.2013
боржником не виконана - не сплачено
штраф у розмірі 510,00 грн.

В рамках вказаного виконавчого
провадження ВДВС Солом'янського РУЮ у
м. Києві винесено постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження ВП № 39897813 від 28.02.2014,
якою накладено арешт на все майно
позивача в межах суми боргу, що
належить позивачу.

Позивач вважає постанову відповідача
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 28.02.2014
такою, що підлягає скасуванню, тому
звернулася з даним позовом до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) надані сторонами
докази та пояснення, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV
(далі - Закон № 606-XIV) виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону № 606-XIV
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець, зокрема,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 2 ст. 25 Закону № 606-XIV
передбачено, що державний виконавець
протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Згідно ч. 5 ст. 25 Закону № 606-XIV копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону № 606-XIV
копії постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

З огляду на вищевказані норми Закону №
606-XIV, суд критично ставиться до
твердження позивача про те, що вона не
отримувала постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 39897813 від
24.09.2013, у зв'язку з чим позивач вважає
відкриття та проведення виконавчого
провадження з порушенням Закону № 606-XIV.

Так, судом встановлено, що відповідачем
з дотриманням вимог ч. 1 ст. 31 Закону №
606-XIV було надіслано на адресу позивача,
яка зазначена у виконавчому документі,
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП № 39897813 від 24.09.2013,
підтвердженням чого є копія
супровідного листа № 744/35 від 24.09.2013 (Т. 1,
арк. 33), копія книги вихідної
кореспонденції (Т. 1, арк. 22) та копія
реєстру відправлення рекомендованої
кореспонденції з копією фіскального
чеку (Т. 1, арк. 26 - 28).

З наведеного вбачається, що позивач
вважається повідомленою про відкриття
виконавчого провадження ВП № 39897813,
однак у строк до 01.10.2013 позивач
самостійно не виконала постанову ВДАІ
Солом'янського району № 057095 від 06.08.2013
та будь-яких повідомлень відповідачу
стосовно виконання або неможливості
виконання вказаної постанови
відповідачу не надала.

Частиною 3 ст. 11 Закону № 606-XIV
передбачено, що державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право, зокрема,
проводити перевірку виконання
боржниками рішень, що підлягають
виконанню відповідно до цього Закону;
викликати фізичних осіб, посадових
осіб з приводу виконавчих документів,
що знаходяться у виконавчому
провадженні, а в разі неявки боржника
без поважних причин виносити постанову
про його привід через органи
внутрішніх справ.

Так, судом встановлено, що у зв'язку з
несплатою позивачем штрафу у розмірі
510,00 грн. станом на 01.10.2013 відповідачем
винесено вимогу № 190/35 від 01.10.2013 (Т. 1,
арк. 12), якою позивача зобов'язано
з'явитися на прийом до державного
виконавця та надати документальне
підтвердження про сплату вищевказаної
суми штрафу.

На підтвердження того, що відповідачем
було надіслано на адресу позивача
вищевказану вимогу, представником
відповідача надано копію книги
вихідної кореспонденції (Т. 1, арк. 24).
Крім цього, позивачем було
підтверджено факт отримання
вищевказаної вимоги.

Разом з тим, позивачем не було сплачено
суму штрафу у ромірі 510,00 грн. та не
надано документальне підтвердження
про сплату вказаної суми штрафу. Про
відстрочення сплати суми вказаного
боргу позивач до відповідача також не
зверталася, що було підтверджено
позивачем в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 57 Закону № 606-XIV арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону № 606-XIV
арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом, зокрема, винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження.

Частиною 3 ст. 57 Закону № 606-XIV
передбачено, що постановами,
передбаченими частиною другою цієї
статті, може бути накладений арешт у
розмірі суми стягнення з урахуванням
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.

Судом встановлено, що з метою
забезпечення реального виконання
постанови ВДАІ Солом'янського району №
057095 від 06.08.2013 про стягнення з позивача
розміру штрафу в сумі 510,00 грн.
відповідачем було винесено постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження ВП № 39897813
від 28.02.2014, якою накладено арешт на все
майно позивача в межах суми боргу, що
належить позивачу.

Враховуючи вищевикладені норми
чинного законодавства та встановлені
по справі обставини, суд дійшов
висновку, що постанова про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження ВП № 39897813 від 28.02.2014
винесена відповідачем за наявності
підстав та в межах повноважень,
передбачених законом, оскільки на
момент розгляду даної справи позивачем
так і не було сплачено вищевказану суму
штрафу, що унеможливлює реальне
виконання постанови ВДАІ
Солом'янського району № 057095 від 06.08.2013
про стягнення з позивача розміру
штрафу в сумі 510,00 грн.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Так, відповідачем надано належні
докази на підтвердження правомірності
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження ВП № 39897813 від 28.02.2014.

Натомість позивачем не було навіть
конкретизовано, яку саме постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 28.02.2014
вона вважає протиправною: позивач
просила суд скасувати постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 28.02.2014,
однак не вказано номер виконавчого
провадження, що дає підстави суду дійти
висновку, що позивач просила скасувати
будь-яку постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 28.02.2014.

Враховуючи все вищевикладене у своїй
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 181, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_1 повністю.

2. Судові витрати стягненню не
підлягають.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
Н.В. Клочкова