Справа № 826/5805/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1Вн. № 1/138
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 травня 2014 року 12:43
№ 826/5805/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В., при
секретарі судового засідання Гасові
Д.І., розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "СУШІ ХАУС УКРАЇНА" до
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
04.05.2012 № , за участі представників
сторін:

представник позивача Мазур В.В.;

представник відповідача Крижевська
Я.В.,

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 30 травня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "СУШІ ХАУС УКРАЇНА"
(далі - позивач, ТОВ "СУШІ ХАУС УКРАЇНА")
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (далі - відповідач) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
04.05.2012 № (далі - ППР № ).

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30.04.2014 відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 826/5805/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30.04.2014 закінчено
підготовче провадження в
адміністративній справі № 826/5805/14 і
призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав, викладених у позовній заяві,
та просив задовольнити позов у повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
просила відмовити у задоволенні
позову з підстав, викладених у
запереченнях до адміністративного
позову.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
встановив наступне.

ТОВ "СУШІ ХАУС УКРАЇНА"
(ідентифікаційний код 36173431)
зареєстровано 18.11.2008 Святошинською
районною у м. Києві державною
адміністрацією за № 0023139.

ТОВ "СУШІ ХАУС УКРАЇНА" взято на
податковий облік в органах державної
податкової служби за № 10377 від 19.11.2008 та
перебуває на обліку в ДПІ у
Святошинському р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києві.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість №
100160729 від 21.01.2009 позивач є платником
податку на додану вартість
(індивідуальний податковий номер
76).

Основним видом діяльності позивача
відповідно до КВЕД є: 51.38.0 Оптова
торгівля іншими продуктами харчування;
15.89.0 Виробництво харчових продуктів, не
віднесених до інших групувань; 05.01.0
Рибальство; надання послуг у
рибальстві; 51.17.0 Посередництво в
торгівлі продуктами харчування,
напоями та тютюновими виробами; 51.31.0
Оптова торгівля фруктами та овочами;
15.20.0 Виробництво рибних продуктів.

Основним видом діяльності контрагента
позивача - товариства з обмеженою
відповідальністю "Сакура Х" (далі - ТОВ
"Сакура Х") відповідно до КВЕД є: 51.38.0
Оптова торгівля іншими продуктами
харчування; 15.61.0 Виробництво продуктів
борошномельно-круп'яної промисловості;
51.17.0 Посередництво в торгівлі
продуктами харчування, напоями та
тютюновими виробами; 51.31.0 Оптова
торгівля фруктами та овочами; 51.39.0
Неспеціалізована оптова торгівля
харчовими продуктами, напоями та
тютюновими виробами.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ
у Святошинському р-ні м. Києва ДПС на
підставі наказу № 39 від 05.03.2012, згідно
ст. 77, ст. 81, ст. 82 Податкового кодексу
України (далі - ПК України) проведено
документальну планову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.01.2009 по 31.12.2011, валютного та
іншого законодавства за період з 01.01.2009
по 31.12.2011, за результатами якої складено
Акт від 19.04.2012 № 122/22-60/36173431 (далі - Акт
перевірки від 19.04.2012 № 122/22-60/36173431).

За результатами перевірки, на думку
податкового органу, встановлено, що
операції між позивачем та ТОВ "Сакура Х"
фактично не відбувались, а тому позивач
не мав відображати у складі
податкового кредиту податкові
накладні з реквізитами вказаного
контрагента-постачальника. У зв'язку з
чим відповідачем прийнято ППР № ,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 479 846,25 грн. (за
основним платежем - 383 877,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 95
969,25 грн.).

Позивач, не погоджуючись з даним
податковим повідомленням-рішенням,
звернувся за його скасуванням до суду.

Податковим органом, без наявних на те
повноважень, зроблено припущення про
встановлення відсутності поставки
товарно-матеріальних цінностей
(товару), а також укладення угоди без
мети настання реальних наслідків. Без
аналізу первинних документів та
фактичних обставин зроблено висновок
про те, що відсутні як база, так і об'єкт
оподаткування податком на додану
вартість.

На підставі низки припущень податковий
орган дійшов висновку, що
задекларований позивачем податковий
кредит сформований за рахунок
податкових накладних, виписаних ТОВ
"Сакура Х" в розмірі 649 723,00 грн., повинен
бути зменшений до 0 грн.

Так, податковий орган зазначив, що
неподання податкових декларацій,
недекларування об'єкту оподаткування
та податкових зобов'язань з ПДВ та
безпідставність складання податкових
накладних контрагентом позивача
свідчать про відсутність правових
підстав для формування позивачем
податкового кредиту за операціями з
придбання товарів від ТОВ "Сакура Х",
які на думку відповідача, фактично не
відбулися.

Разом з тим, судом встановлено, що ТОВ
"Сакура Х" подавало до податкового
органу податкові декларації з ПДВ за
січень та лютий 2010 року, підтвердженням
чого є копії податкових декларацій та
квитанцій № 2 до них (Т. 2, арк. 39 - 57).

Більше того, суд вважає доцільним
зазначити, що навіть можливе неподання
контрагентом позивача податкових
декларацій з ПДВ не тягне за собою
наслідку відсутності у ТОВ "Сакура Х"
підстав для складання та надання
позивачеві податкових накладних та не
є підставою для виключення сум,
віднесених ТОВ "СУШІ ХАУС УКРАЇНА" до
податкового кредиту, на підставі
податкових накладних, виписаних ТОВ
"Сакура Х".

Не може бути підставою для відмови
позивачеві у праві на податковий
кредит порушення податкової
дисципліни з боку його контрагента,
оскільки, як встановлено судом, дії
позивача свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції реальні та
відповідають дійсному економічному
змісту, підтвердженням чого є наявні в
матеріалах справи належним чином
оформлені первинні документи, зокрема,
податкові накладні.

Платник податків не може відповідати
за порушення, допущені іншими особами,
якщо не буде доведена його
безпосередня участь у зловживанні
таких осіб.

Таким чином, наданий суду доказ - Акт
перевірки позивача, сформовано
бездоказово. Висновок про
невідповідність первинних документів
щодо поставки товарно-матеріальних
цінностей (товару) зроблено
безпідставно.

Відтак, суд вважає вищевказані
висновки відповідача такими, що
суперечать вимогам закону. Згідно ч. 2
ст. 215 Цивільного кодексу України (далі -
ЦК України) недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин), зокрема у разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього
Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК
України).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

В свою чергу, державним податковим
інспекціям надано право подавати до
судів позови до підприємств, установ,
організацій та громадян про визнання
угод недійсними і стягнення в доход
держави коштів, одержаних ними за
такими угодами (ст. 10 Закону України
"Про державну податкову службу в
Україні" від 04.12.1990 № 509-XII).

З наведеного чітко вбачається, що
відповідач, у разі необхідності, має
право звернутися до суду з метою
визнання нікчемним правочину, а не
самостійно вирішувати дане питання.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України № К-1470/09 від 15.04.2009.

Також судом взято до уваги лист
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва № 7319 від 16.09.2011, де
зазначено, що головною підставою
вважати правочин нікчемним являється
його недійсність, встановлена законом,
а не актами податкової перевірки.
Вказані ж в актах податкових органів
недоліки, допущені суб'єктами
господарювання при укладенні та
виконанні договорів, не є підставою для
визнання правочинів нікчемними,
оскільки чинне законодавство не
встановлює таких підстав нікчемності
правочину.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, відповідач, визнавши
договір, укладений між позивачем і його
контрагентом, нереальною
господарською операцією, зазначив
інформацію, яка не відповідає
дійсності та не підтверджена належними
доказами.

Разом з тим, суд зауважує, що також
перевіряючі вдалися до невластивих
податковому органу функцій оцінки
господарської діяльності
підприємства, що призвело до порушення
прав позивача. Акт перевірки не містить
логічно ув'язаного зв'язку між
отриманою інформацією про відсутність
будь-яких засобів та кінцевою метою,
спрямуванням дій на правомірну або
протиправну мету.

Доводи відповідача щодо неможливості
здійснення позивачем господарської
діяльності у зв'язку з відсутністю у
підприємства основних засобів та
трудових ресурсів для здійснення такої
діяльності є необґрунтованими тому, що
чинним цивільним та господарським
кодексами дійсність і реальність
договорів та правомірність виписаних
за ними, зокрема, рахунків-фактур,
видаткових та податкових накладних не
обумовлені наявністю матеріальних та
трудових ресурсів для здійснення
фінансово-господарської діяльності.

Суд, керуючись ч. 1 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), оцінює докази, які є
у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Згідно п. 1.1 ст. 1 ПК України відносини,
що виникають у сфері справляння
податків і зборів, зокрема, вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
регулюються Податковим кодексом
України.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України
органи державної податкової служби
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою згідно із
пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Проаналізувавши зміст Акту перевірки
від 19.04.2012 № 122/22-60/36173431, суд встановив,
що висновки відповідача про
відсутність господарських операцій є
необґрунтованими, оскільки ним не
наведено жодної підстави та не надано
належних доказів вважати укладену
позивачем угоду нереальною
господарською операцією.

Як вбачається з Акту перевірки від
19.04.2012 № 122/22-60/36173431, у лютому 2009 року та
січні - лютому 2010 року ТОВ "СУШІ ХАУС
УКРАЇНА" сформовано податковий кредит
за рахунок податкових накладних,
виписаних ТОВ "Сакура Х" в розмірі 649
723,00 грн.

Судом встановлено, що між ТОВ "СУШІ ХАУС
УКРАЇНА" (Покупець) та ТОВ "Сакура Х"
(Постачальник) було укладено договір
поставки № 209/2009 від 19.06.2009 з додатковою
угодою від 04.01.2010 до нього (Т. 1, арк. 46 - 52),
згідно умов якого Постачальник
зобов'язувався передати у встановлений
у данному Договорі термін у власність
Покупця товарно-матеріальні цінності
(товар), а Покупець зобов'язувався
оплатити вартість товару та прийняти
його відповідно до умов цього Договору.

Суд зауважує, що серед умов договору
відсутні положення, які суперечать
моральним засадам суспільства,
порушують публічний порядок, або
спрямовані на заволодіння майном
держави у дохідній частині бюджету.

Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

На виконання умов договору поставки №
209/2009 від 19.06.2009 та додаткової угоди від
04.01.2010 до нього факт поставки
товарно-матеріальних цінностей
(товару) ТОВ "Сакура Х" було оформлено та
підтверджено замовленнями на закупку,
видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
банківськими виписками по рахунку,
договорами оренди нежитлового
приміщення (Т. 1, арк. 53 - 72, 82 - 122, 210 - 226),
ТОВ "Сакура Х" було виписано податкові
накладні на загальну суму ПДВ 649 723,00
грн. (Т. 1, арк. 73 - 81), що також не
заперечувалось податковим органом при
проведенні перевірки.

Слід зазначити, що в акті перевірки не
вказано на наявність недоліків в
оформленні податкових накладних від
імені контрагента позивача, на
підставі яких сформовано податковий
кредит.

Судом не встановлено та відповідач не
надав доказів на підтвердження факту
анулювання свідоцтва платника податку
на додану вартість контрагента
позивача на момент укладення договору
та видачі податкових накладних.

Отримані позивачем
товарно-матеріальні цінності (товар)
призначені були не для власних потреб
позивача, а для подальшого надання
замовникам позивача, що і являється
основним видом господарської
діяльності ТОВ "СУШІ ХАУС УКРАЇНА".
Отже, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем здійснювалась
господарська діяльність з оптової
торгівлі іншими продуктами харчування;
виробництва харчових продуктів, не
віднесених до інших групувань;
рибальства; надання послуг у
рибальстві; посередництва в торгівлі
продуктами харчування, напоями та
тютюновими виробами; оптової торгівлі
фруктами та овочами; виробництва
рибних продуктів, та на підставі
виписаних накладних своїм
контрагентам позивачем було
сформовано та відображено податкові
зобов'язання з ПДВ. При цьому, подальша
реалізація отриманих позивачем від ТОВ
"Сакура Х" товарно-матеріальних
цінностей (товару) іншим контрагентам
підтверджується належними доказами,
наявними у справі договорами поставки,
видатковими накладними, податковими
накладними, договором на
транспортно-експедиторське
обслуговування, договором на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом, актами-реєстрами
виконаних робіт, наказами (Т. 1, арк. 123 -
209).

Отже, податкові зобов'язання
підтверджені належним чином
оформленими первинними документами, що
підтверджують факт здійснення
відповідних господарських операцій.

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону України "Про
податок на додану вартість" від 03.04.1997 №
168/97-ВР (далі - Закон № 168/97-ВР) податковий
кредит - сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону №
168/97-ВР податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу
валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту будь-які витрати зі сплати
податку, які не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а у разі імпорту робіт
(послуг) -актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).

При цьому підпунктом 7.5.1 п. 7.5 ст. 7
Закону № 168/97-ВР передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів із банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека)
-в разі розрахунків із використанням
кредитних дебетових карток чи
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Аналогічно згідно пп. 14.1.181 п.14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - це сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт і послуг),
вартість яких відноситься до складу
витрат виробництва (обігу). Право на
нарахування податкового кредит
виникає незалежно від того, чи такі
товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до Закону України "Про
бухгалтерський обік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV
підставою для бухгалтерського обліку
(який є основою будь-якого іншого
обліку) господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження
включення витрат на оплату поставки
товару та надання робіт до складу
валових витрат підприємства, а також
для підтвердження включення сум
сплаченого податку на додану вартість
у складі ціни за поставлений товар та
отримані послуги до складу податкового
кредиту, необхідні первинні документи
(платіжні доручення, податкові
накладні, акти виконаних робіт тощо),
оформлені відповідно до вимог статті 1
та статті 9 Закону України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні".

Пунктом 6.2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 № 1379, передбачено, що
податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку.

Господарська діяльність ТОВ "Сакура Х"
на момент здійснення правочину не була
припинена, що не заперечувалось
податковим органом, воно було
платником податку, а тому податкові
накладні складені належними особами та
не суперечать приписам норм чинного
законодавства.

Крім того, суд звертає увагу на
положення інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
20.07.2010 № 1112/11/13-10 щодо принципу
персональної податкової
відповідальності в спорах про податок
на додану вартість та принципу
добросовісності платника податків,
якими визначено, що сама по собі
несплата податку продавцем (серед
іншого й внаслідок ухилення від сплати)
у разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та суму бюджетного
відшкодування. Відповідальна за сплату
податку на додану вартість особа, що
формує дані податкового обліку з цього
податку, а не контрагент такої особи.

Якщо дії платника податку свідчать про
його добросовісність, а вчинені ним
господарські операції реальні та
відповідають дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних. Не
будуть підставою для відмови у праві на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни з боку його контрагентів,
припинення чи анулювання статусу
платника податку на додану вартість,
припинення юридичної особи.

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми та обставини справи,
суд дійшов висновку, що позивачем,
контрагент якого на момент здійснення
господарських операцій був належним
чином зареєстрований як платник
податку на додану вартість, мав
договір, який не був визнаний в
судовому порядку недійсним, а також
підтверджений виданими ним
податковими накладними, правомірно
сформовано та задекларовано
податковий кредит.

При цьому, хоча сам факт оплати вже є
достатньою та правомірною підставою
для формування на підставі податкових
накладних податкового кредиту, суд
вважає за необхідне зазначити, що
сукупність досліджених під час
розгляду справи вищенаведених
документів за відносинами позивача з
його безпосереднім контрагентом, які
зазвичай супроводжують виконання
операцій такого роду, у взаємозв'язку з
наведеним - договори і первинні
документи щодо подальшої реалізації
отриманих товарно-матеріальних
цінностей (товару), не дають підстав для
висновку про нездійснення операцій
поставки товарно-матеріальних
цінностей (товару), щодо якої була
здійснена оплата у лютому 2009 року,
січні - лютому 2010 року, або здійснення
операцій без мети використання їх
результатів у власній господарській
діяльності позивача, та відповідачем
не надано належних та допустимих
доказів, які б спростовували виконання
спірних операцій. Підтвердження
фактичного руху поставлених
товарно-матеріальних цінностей
(товару) по ланцюгу зазначених ДПІ осіб
вказує, крім іншого, на спрямованість
угоди на реальне настання наслідків,
передбачених зазначеною вище угодою,
та зв'язок здійсненої оплати з
господарською діяльністю позивача.

Вищезгадані податкові накладні видані
контрагентом позивача за
оподатковуваними операціями за
ставкою 20%, що відповідає наведеним
вище положенням податкового
законодавства стосовно порядку
оформлення та підстав їх видачі,
наведені в них дані відповідають та
кореспондуються з відомостями
первинних/платіжних документів.

Суд зазначає, що відповідачем під час
розгляду справи не надано жодних
доказів та не наведено жодних обставин,
які б свідчили про невідповідність
господарських операцій цілям та
завданням статутної діяльності
позивача, незвичності цих операцій для
цих осіб, збитковості здійснених
операцій, або інших обставин, які б
окремо або в сукупності могли свідчити
про не пов'язаність операцій
(здійсненої передоплати) з
господарською діяльністю позивача, про
невчинення операцій, про відсутність
факту поставки товарно-матеріальних
цінностей (товару), а також про те, що
вчинення зазначених операцій не було
обумовлено розумними економічними
причинами (цілями ділового характеру),
а дії позивача та його контрагента були
спрямовані на отримання
необґрунтованої податкової вигоди.

При цьому, суд враховує, що можливі
порушення податкового законодавства з
боку ТОВ "Сакура Х" не є підставою для
висновку про порушення позивачем
податкового законодавства та про
відсутність у покупця права на
формування податкового кредиту з ПДВ
за фактом оплати.

Згідно ч. 1 ст. 138 КАС України предметом
доказування є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказами в адміністративному
судочинстві відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС
України є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Суд враховує той факт, що відповідачем
не надано вироку у кримінальній справі,
яким би встановлювались обставини
протиправної діяльності позивача, його
контрагента, його посадових осіб, а
також контрагента позивача (його
посадових осіб), з яких би вбачався
зв'язок та обізнаність позивача щодо
можливої протиправної діяльності
певного підприємства та щодо можливої
спрямованості певної угоди на ухилення
від сплати податків, яка б набрала
законної сили.

Також, на час розгляду даної справи не
встановлено наявність умислу у
директора ТОВ "СУШІ ХАУС УКРАЇНА" на
укладення угоди, спрямованої на
ухилення від сплати податків або з
іншою протиправною метою.

В контексті викладених в Акті
перевірки доводів ДПІ щодо фіктивності
ТОВ "Сакура Х", фіктивності правочину,
укладеного між цією юридичною особою
та позивачем, суд також зазначає, що під
час розгляду справи з боку ДПІ не
надано рішення суду, яке б набрало
законної сили та яке б було прийнято в
порядку ст. 551 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) ("Фіктивна
діяльність суб'єкта господарювання"),
яким би встановлювалась реєстрація
учасників спірних операцій, на
підроблені, втрачені документи або
реєстрація на підставних осіб, на осіб,
які не мали наміру провадити
фінансово-господарську діяльність або
реалізовувати повноваження.

Також, слід додати, що під час розгляду
справи не надано доказів проведення в
рамках кримінальної справи або
ініційованої ДПІ в порядку ст. 84 ПК
України експертизи щодо можливої
підробки підписів на первинних
документах по операціях з оплати
поставки товарно-матеріальних
цінностей (товару), що свідчить про
відсутність підстав для висновку про
юридичну дефектність угоди, первинних
документів, податкових накладних по
взаємовідносинам позивача з ТОВ
"Сакура Х" та підставою для висновку про
вчинення позивачем та його
контрагентом порушень податкового
законодавства.

Складений відповідачем акт перевірки
не містить жодних фактичних даних, які
б засвідчували наявність в діяльності
позивача обставин, котрі передбачені ч.
3 ст. 228 ЦК України.

Окрім того, під час розгляду справи ДПІ
не надано рішення суду, яке б набрало
законної сили, прийнятого в порядку ст.
234 ЦК України щодо визнання судом
фіктивним правочину, укладеного між
позивачем та його контрагентом, тобто
його вчинення без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином.

Під час розгляду справи ДПІ також не
надано рішення суду, яке б набрало
законної сили та було прийнято в
порядку ст. 207 ГК України щодо визнання
недійсними спірних операцій з підстав
невідповідності спірних операцій
вимогам закону, або вчинення їх з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства.

Судом під час розгляду справи також не
встановлено обставин, які б свідчили
про нікчемність правочину, укладеного
між позивачем та його контрагентом.

Посилання представника відповідача на
ту обставину, що посадові особи
контрагента позивача виступали від
імені підприємства, не усвідомлюючи
юридичних наслідків своїх дій, не
свідчить про нікчемність чи то
безтоварність правочину.

Отже, при розгляді справи, судом
встановлено, що ППР № , прийняте
за результатами даної перевірки, не
відповідає вимогам чинного
законодавства, ґрунтується на
припущеннях та без системного
викладення порушень вимог чинного
податкового законодавства.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, сукупність вищенаведених
встановлених обставин підтверджено
документально, що дає суду підстави
визнати позовну вимогу щодо визнання
протиправним та скасування ППР №
обґрунтованою, доведеною матеріалами
справи, і такою, що підлягає
задоволенню. Відтак, позовна заява
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "СУШІ ХАУС УКРАЇНА"
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
04.05.2012 № .

3. Стягнути судові витрати в сумі 487,20
грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20
коп.) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "СУШІ ХАУС УКРАЇНА"
() із Державного бюджету
України.

4. Стягнути решту суми судового збору у
розмірі 4 384,80 грн. (чотири тисячі триста
вісімдесят чотири грн. 80 коп.) на
розрахунковий рахунок № 4007 у ГУ
ДКСУ у місті Києві, код 38004897, МФО 820019,
код класифікації доходів бюджету 22030001
із Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
Н.В. Клочкова