Справа № 2а/1414/12/12
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

02 червня 2014 року м. Київ
В/800/1943/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого судді-доповідача - Мороз
Л.Л.

Горбатюка С.А.

Донця О.Є.

Логвиненка А.О.

Мороза В.Ф.

розглянувши заяву ОСОБА_6 про допуск до
перегляду Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 03 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до
Миколаївської міської ради, треті
особи: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про визнання п.
п. 10, 14 рішення Миколаївської міської
ради № 36/54 від 04 вересня 2009 року, п. п. 11,
13 рішення Миколаївської міської ради №
48/40 від Об вересня 2010 року та п. п. 21, 22
рішення Миколаївської міської ради №
45/37 від 04 березня 2010 року незаконним та
такими, що підлягають скасуванню,
колегія суддів -

в с т а н о в и л а :

Позивачі звернулися в суд із позовом до
Миколаївської міської ради, треті
особи: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про визнання п.
п. 10, 14 рішення Миколаївської міської
ради № 36/54 від 04 вересня 2009 року, п. п. 11,
13 рішення Миколаївської міської ради №
48/40 від Об вересня 2010 року та п. п. 21, 22
рішення Миколаївської міської ради №
45/37 від 04 березня 2010 року незаконним та
такими, що підлягають скасуванню.

Постановою Корабельного районного
суду м. Миколаєва від 15 червня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 16 липня 2013 року, відмовлено в
задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 03 квітня 2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_6 відхилено, постанову
суду першої та ухвалу суду апеляційної
інстанції залишено без змін.

При цьому заявник посилається на те,
що Вищий адміністративний суд України
неоднаково застосував норми
матеріального права, а саме статті
116,120,123 Земельного кодексу України, ст.
337 ЦПК України, що потягло за собою
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Суд касаційної інстанції, ухвалючи
рішення виходив з того, що позивачами
не надано належних доказів щодо
наявності відповідного кадастрового
номеру на земельну ділянку 3349,3 кв. м.,
який підтверджує виділення цієї
частини в окрему земельну ділянку та, в
наслідок чого, переходу її у власність
позивачів, як власників жилого будинку
за адресою АДРЕСА_1

Зазначено, що технічний паспорт на
житловий будинок не є документом, який
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою. У зв'язку з цим, суди
обґрунтовано залишили поза увагою
доводи ОСОБА_6 стосовно належності йому
земельної ділянки площею 3349,3 га на
підставі інвентаризаційної справи,
виданої йому Миколаївським МБТІ, в якій
зазначена саме ця загальна площа
земельної ділянки.

Також, судом не взято до уваги
інформацію ДПІ у Корабельному районі м.
Миколаєва стосовно знаходження у
власності ОСОБА_6 земельної ділянки та
сформовані вірні висновки про те, що
сплата ОСОБА_6 земельного податку за
вказану площу не підтверджує факт
користування всією площею земельної
ділянки за зазначеною адресою на
законних підставах.

Ухвалюючи рішення, суд касаційної
інстанції зазначив про відсутність
правових підстав для скасування п.п. 10,
14 рішення Миколаївської міської ради
№36/54 від 04 вересня 2009 року щодо надання
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дозволів на складання
проектів землеустрою та п.п. 11, 13
рішення Миколаївської міської ради
№48/40 від 06 вересня 2010 року щодо
передачі земельних ділянок у власність
зазначеним громадянам.

Також, у своєму рішенні вказав на
відсутность підстав для скасування п.п.
21, 22 рішення Миколаївської міської ради
«Про надання дозволів на складання
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок юридичним особам,
громадянам та внесення змін до рішень
міської ради по Корабельному району м.
Миколаєва» №45/37 від 04 березня 2010 року,
відповідно до яких, ОСОБА_6 та ОСОБА_7
надано дозвіл на складання проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок, а саме ОСОБА_6 - площею 980 кв. м.
із земельної ділянки площею 1830 кв. м., а
ОСОБА_7- площею 850 кв. м. із земельної
ділянки площею 1830 кв. м. за рахунок
земель домоволодіння АДРЕСА_1 оскільки
дане рішення прийнято в межах
повноважень Миколаївської міської
ради та у відповідності до положень ст.
121 Земельного кодексу України.

На відміну від вищенаведеної справи,
залишаючи без змін постанову
Господарського суду Київської області
від 16 листопада 2006р. та ухвалу
Київського міжобласного
апеляційногогосподарського суду від 15
лютого 2007р. усправі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кооператор-Сервіс»
до Бучанськоїміськоїради Київської
області про часткове скасування
рішення №126-5-У Бучанськоїселищноїради
від 22.06.2006р., визнання права
користування земельною ділянкою та
зобов'язання укласти договір оренди
земельноїділянки, Вищий
адміністративний суд України, на думку
заявника, дійшов протилежного висновку
щодо невмотивованої належним чином
відмови у наданні в оренду спірної
земельної ділянки порушує право ТОВ
«Кооператор-Сервіс», як власника
розташованого на ній цілісного
майнового комплексу - Бучанського
ринку, у досягненні товариством мети
його створення і що рішенням
господарського суду Київської області
від 12.05.2006р. по справі №32/16-2006 було
розглянуто позовні вимоги ТОВ
«Кооператор-сервіс» обгрунтовані ст.116
Земельного кодексу України (громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування), що
відрізняється від правових підстав,
які стали основою для прийняття
рішення по даній справі. (номер справи у
суді касаційної інстанції - К- 6133/07).

Однак із рішення суду касаційної
інстанції вбачається, що даному
випадку судом касаційної інстанції не
застосовано норму, яка на думку
заявника неправильно застосована під
час вирішення його справи.

Вивчивши заяву ОСОБА_6 та додані до неї
матеріали, колегія суддів приходить до
висновку про відмову в задоволенні
заяви про допуск до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до
Миколаївської міської ради, треті
особи: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про визнання п.
п. 10, 14 рішення Миколаївської міської
ради № 36/54 від 04 вересня 2009 року, п. п. 11,
13 рішення Миколаївської міської ради №
48/40 від Об вересня 2010 року та п. п. 21, 22
рішення Миколаївської міської ради №
45/37 від 04 березня 2010 року незаконним та
такими, що підлягають скасуванню, для
перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 03
квітня 2014 року, оскільки з наданих
заявником рішень не вбачається, що суд
касаційної інстанції неоднаково
застосував норми матеріального права
під час вирішення його позову.

Керуючись статтями 235-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

ухвалила:

Відмовити ОСОБА_6 в допуску до
перегляду Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 03 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до
Миколаївської міської ради, треті
особи: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про визнання п.
п. 10, 14 рішення Миколаївської міської
ради № 36/54 від 04 вересня 2009 року, п. п. 11,
13 рішення Миколаївської міської ради №
48/40 від Об вересня 2010 року та п. п. 21, 22
рішення Миколаївської міської ради №
45/37 від 04 березня 2010 року незаконним та
такими, що підлягають скасуванню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: