Справа № 2а-1539/11
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 травня 2014 року Справа № 9104/12876/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Мукачівської міської ради на
постанову Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 17 серпня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Мукачівської міської ради про
визнання дій неправомірними та
стягнення разової щорічної грошової
допомоги,

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом, у
якому просив поновити пропущений строк
для звернення до суду, визнати дії
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Мукачівської міської ради
(УПСЗН) щодо виплатити позивачу
щорічної разової допомоги до 5 травня
не в повному розмірі неправомірними,
зобов'язати УПСЗН провести нарахування
позивачу допомоги до 5 травня за 2009-2011
роки у відповідності до Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та стягнути
суму такої допомоги на користь
позивача в розмірі 8530 грн.

Постановою Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 17 серпня 2011 року позов
задоволено.

Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Мукачівської
міської ради провести нарахування та
виплати в користь ОСОБА_1 щорічної
допомоги до 5 травня за 2009, 2010 та 2011 роки,
у відповідності до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Також ухвалено стягнути з управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Мукачівської
міської ради в користь ОСОБА_1 щорічної
допомоги до 5 травня за 2009, 2010 та 2011 роки
в розмірі 8530 гривень, у відповідності
до Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. У поданій
апеляційній скарзі просить
оскаржувану постанову скасувати і
ухвалити нову про відмову у
задоволенні заявлених позовних вимог,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права та неврахування
істотних обставин справи. Апеляційну
скаргу обґрунтовує тим, що управління
належним чином і відповідно до вимог
Закону України про Державний бюджет
України та постанов Кабінету Міністрів
України № 211 від 18.03.2009 року, № 299 від
07.04.2010 року та № 341 від 04.04.2011 року
виконало свій обов'язок перед
позивачем з виплати йому щорічної
разової грошової допомоги, як ветерану
війни. Просить врахувати, що воно не є
головним розпорядником коштів для
виплати спірної допомоги і що виключно
законом про Державний бюджет України
визначаються видатки на
загальносуспільні потреби, їх розмір
та цільове спрямування. Вказує на
порушення судом першої інстанції норм
бюджетного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України
колегія суддів вважає доцільним
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апелянта у їх сукупності, колегія
суддів приходить до переконання, що
подана апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив із того,
що позивач є учасником бойових дій,
якому відповідно до вимог ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
щорічно до 5 травня виплачується
грошова допомога. Рішенням
Конституційного Суду України від 09
липня 2007 року за № 6-рп/2007 визнано, що
звуження змісту та обсягу прав
громадян України, що потребують
додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави, шляхом
прийняття нових законів або внесення
змін до чинних законів за ст. 22
Конституції України не допускається.

Встановлено, що позивач має статус
учасника бойових дій, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 та відповідно до вимог ст. 12
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» (Закон № 3551-XII) щорічно до 5
травня має право на одержання грошової
допомоги у розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком, обов'язок щодо виплати
якої, за правилами ст. 171 цього ж Закону,
покладено на органи праці та
соціального захисту населення.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік» статтю 12 Закону №
3551-XII викладено в новій редакції,
відповідно до якої учасникам бойових
дій щорічно до 5 травня виплачується
разова грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 такі
положення визнані неконституційними.

Отже, з 22 травня 2008 року відновлено дію
статті 12 Закону № 3551-XII, відповідно до
якої розмір грошової допомоги
учасникам бойових дій має становити
п'ять мінімальних пенсій за віком.

Статтею 152 Конституції України
передбачено, що Закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

У 2011 році Закон України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" не зупинявся та не
змінювався, тому позивач має право на
отримання щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня у відповідності до
ст. 12 цього Закону.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні
даного спору щодо виплати допомоги до 5
травня у 2011 році необхідно керуватися
Законом України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту", а не постановою КМУ.

Таким чином, виплата щорічної допомоги
до 5 травня за 2011 рік для учасників
бойових дій повинна становити п'ять
мінімальних пенсій за віком з
урахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», що правильно встановлено
судом першої інстанції.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування, як на причину
невиконання державою взятих на себе
зобов'язань, до уваги не приймаються,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»),

Разом з тим, при зверненні до суду
позивачем пропущено шестимісячний
строк звернення до суду, передбачений
ч.2 ст.99 КАС України та не наведено
поважних причин його пропуску.

Відповідно до ст.100 КАС України -
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до
уваги дату звернення позивача до суду
із даним адміністративним позовом,
відсутність поважних причин для
поновлення строку, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги позивача про
зобов'язання відповідача нарахувати та
виплатити на його користь передбачену
ст. 12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» разову грошову
допомогу, як учаснику бойових дій за
період 2009-2010 років включно слід
залишити без розгляду.

Також, помилковим є висновок суду
першої інстанції про наявність підстав
зазначення у резолютивній частині
постанови суду сум грошової допомоги,
оскільки призначення та перерахунок
розміру оскаржуваної грошової
допомоги належить до компетенції
органів управління праці та
соціального захисту населення, а
відтак, суд не має повноважень
самостійно визначати розмір допомоги,
яку належить нарахувати та виплатити
позивачу, а може лише зобов'язати
відповідача нарахувати та виплатити
грошову допомогу відповідно до вимог
законодавства.

Таким чином, суд вважає підставними
заявлені вимоги позивача в частині
зобов'язання відповідача нарахувати і
виплатити позивачу передбачену ст. 12
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» разову грошову допомогу до 5
травня в розмірі 5 мінімальних пенсій
за віком лише за 2011 рік.

За таких обставин судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Наведене в силу ст. 202 КАС
України є підставою для скасування
постанови, що оскаржується, та
прийняття нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Мукачівської
міської ради задовольнити частково,
постанову Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 17 серпня 2011 року в справі №
2а-1539/11 - скасувати та прийняти нову,
якою позов задовольнити частково.

Адміністративний позов в частині
позовних вимог про зобов'язання
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Мукачівської міської ради
нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну
разову грошову допомогу до 5 травня
відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за період 2009-2010
років включно - залишити без розгляду.

Визнати протиправними дії управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Мукачівської
міської ради щодо відмови у
нарахуванні та виплаті ОСОБА_1
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня як учаснику бойових дій
відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Мукачівської
міської ради нарахувати і виплатити
ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу
до 5 травня як учаснику бойових дій за
2011 рік в розмірі, передбаченому ст. 12
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», з врахуванням проведених
виплат.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов