Справа № 2-а-4923/10/2070
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
м. Київ К/9991/5140/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 14.09.2010

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12.01.2011

у справі № 2-а-4923/10/2070

за позовом Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стройбат»

про зобов'язання вчинити
певні дії

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у
Київському районі м. Харкова (далі по
тексту - позивач, ДПІ у Київському
районі м. Харкова) звернулася до суду з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стройбат» (далі по
тексту - відповідач, ТОВ «Стройбат»), в
якому просить суд стягнути з
відповідача суму податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість та податку на прибуток,
визначених із застосуванням звичайних
цін в розмірі 34830,00 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 14.09.2010, яка
залишена без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 12.01.2011, в задоволенні позову
відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем була
проведена планова виїзна перевірка ТОВ
«СТРОЙБАТ» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2007 по
30.09.2009, за результатами якої складено
акт від 09.02.2010 №508/235/30288706.

В акті перевірки зазначено порушення
відповідачем вимог: пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, пп.
5.3.9 п. 5.3, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» 28.12.1994 №334/94-ВР із змінами
та доповненнями, в результаті чого
занижено податок на прибуток всього у
сумі 1492225,00 грн.; пп. 7.4.3 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» 28.12.1994 №334/94-ВР із змінами
та доповненнями, та з урахуванням пп.
1.20.1, пп. 1.20.8 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 №334/94-ВР зі змінами та
доповненнями, в результаті чого
занижено податок на прибуток у зв'язку
з незастосуванням у податковому обліку
звичайних цін, всього у сумі 12899,00 грн.;
пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
№168/97-ВР зі змінами та доповненнями, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість всього у сумі 492140,00
грн.; п.4.1, п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
№168/97-ВР зі змінами та доповненнями та з
урахуванням пп. 1.20.1, пп. 1.20.8 ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 №334/94-ВР зі
змінами та доповненнями, в результаті
чого занижено податок на додану
вартість, у зв'язку з незастосуванням у
податковому обліку звичайних цін,
всього у сумі 10321,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки
позивачем були прийняті рішення: від
13.02.2010 №2 про визначення податкових
зобов'язань із застосуванням звичайних
цін по податку на прибуток у розмірі
19348,50 грн. (в т.ч. основний платіж - 12899,00
грн., штрафні санкції - 6449,50 грн.); від
13.02.2010 №3 про визначення податкових
зобов'язань із застосуванням звичайних
цін по податку на додану вартість у
розмірі 15481,50 грн. ( в т.ч. основний
платіж - 10321,00 грн., штрафні санкції - 5160,50
грн.).

Стосовно позовних вимог позивача щодо
стягнення з відповідача податкових
зобов'язань обрахованих із
застосуванням звичайних цін, які
обґрунтовуються відносинами з
пов'язаними особами, а саме: ФОП ОСОБА_2,
ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП
ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, суди
зазначили наступне.

Згідно із пп. 7.4.2 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» витрати, понесені
платником податку у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг) у
пов'язаної особи визначаються виходячи
із договірних цін, але не більших за
звичайні ціни, що діяли на дату такого
придбання.

Відповідно до пп. 7.4.3 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» положення підпунктів 7.4.1,
7.4.2 поширюються також на операції з
юридичними особами, які не є платниками
податку, встановленого ст. 10 цього
Закону, або сплачують податок на
прибуток за іншими, ніж платник
податку, ставками. Отже, зазначеним
пунктом встановлюється оподаткування
операцій саме з пов'язаними особами.

Отже, для застосування пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» необхідна
наявність в їх сукупності таких умов:
особа, яка купує товар повинна бути
пов'язаною особою із продавцем товару;
особа, яка купує товар не повинна бути
платником податку, встановленого ст. 10
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», або сплачувати
податок на прибуток за іншою ніж
позивач ставкою.

Поняття пов'язаної особи закріплено в
п. 1.28 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
пов'язана особа - це особа: юридична
особа, яка здійснює контроль над
платником податку, або контролюється
таким платником податку, або перебуває
під спільним контролем з таким
платником податку; фізична особа або
члени сім'ї фізичної особи, які
здійснюють контроль над платником
податку. Членами сім'ї фізичної особи
вважаються її чоловік або дружина,
прямі родичі (діти або батьки) як
фізичної особи, так і її чоловіка або
дружини, а також чоловік або дружина
будь-якого прямого родича фізичної
особи або її чоловіка (дружини);
посадова особа платника податку,
уповноважена здійснювати від імені
платника податку юридичні дії,
спрямовані на встановлення, зміну або
зупинення правових відносин, а також
члени її сім'ї.

Під здійсненням контролю слід розуміти
володіння безпосередньо або через
більшу кількість пов'язаних фізичних
чи юридичних осіб найбільшою часткою
(паєм, пакетом - акцій) статутного фонду
платника податку або управління
найбільшою кількістю голосів у
керівному органі такого платника
податку або володіння часткою (паєм,
пакетом акцій), не меншою 20 відсотків
від статутного фонду платника податку.

Колегія суддів погоджується із судами
попередніх інстанцій, що позивачем не
надано доказів стосовно того, що
фізичні особи-підприємці: ФОП ОСОБА_2,
ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП
ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, є
пов'язаними особами з відповідачем.

Стосовно позовних вимог позивача щодо
стягнення з відповідача податкових
зобов'язань обрахованих із
застосуванням звичайних цін, які
обґрунтовуються поставками товарів
відповідачем контрагентам за цінами,
нижчими ніж іншим покупцям, суди
зазначили наступне, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Вимоги позивача ґрунтуються на
припущенні, що рівень цін іншим
покупцям є рівнем звичайних цін.
Доказів, які підтверджують, рівень
звичайних цін та їх розрахунок
позивачем не надано.

Підпунктом 1.20.2. п. 1.20 ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» закріплено, як
визначається звичайна ціна товару:
використовується інформація про
укладені на момент продажу такого
товару (роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних
умовах; враховуються такі умови
договорів, як кількість (обсяг) товарів
(наприклад, обсяг товарної партії),
строки виконання зобов'язань, умови
платежів, звичайних для такої операції,
а також інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну; враховуються умови
договорів на ринку ідентичних (у разі
їх відсутності - однорідних) товарів
(робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована; враховуються звичайні
при укладанні угод між непов'язаними
особами надбавки чи знижки до ціни;
враховуються знижки, пов'язані з
сезонними та іншими коливаннями
споживчого попиту на товари (роботи,
послуги), втратою товарами якості або
інших властивостей; закінченням
(наближенням дати закінчення) строку
зберігання (придатності, реалізації);
збутом неліквідних або
низьколіквідних товарів;
маркетинговою політикою, у тому числі
при просуванні товарів (робіт, послуг)
на ринки; наданням дослідних моделей і
зразків товарів з метою ознайомлення з
ними споживачів.

Твердження позивача, що ним було
проведено порівняння цін поставки
товарів однієї марки у понад ста
суб'єктів юридичних та фізичних осіб, в
одному часовому періоді, зі складів в
одному регіоні не підтверджуються
відповідними доказами. Додаток №5 до
акту перевірки, на який посилається
позивач, не містить зазначеного
порівняння.

Згідно з пп. 1.20.1. п. 1.20 ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», якщо цим пунктом не
встановлено інше, звичайною вважається
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору. Якщо не доведене
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Отже, колегія суддів погоджується із
судами попередніх інстанцій, що
розрахунок рівня звичайних цін
позивачем не проведений та не
підтверджений відповідними доказами,
тому позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 14.09.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12.01.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров