Справа № 575/436/14-а
Суддя: Савєльєва А. І.
Дата ухвалення: 2014-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 575/436/14-а р.
№ Провадження 2-а/575/7/14 р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2014 р.
смт.В-Писарівка

В.Писарівський районний суд
Сумської області

у складі: головуючого
- судді Савєльєвої А.І.

за участю
секретаря - Доценко Т.Г.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в смт.В.Писарівка
справу за позовом ОСОБА_2 в особі
представника - адвоката ОСОБА_3 до
територіальної громади в особі
В.Писарівської селищної ради в порядку
адміністративного судочинства, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 в особі представника -
адвоката ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом до територіальної громади в
особі В.Писарівської селищної ради в
порядку адміністративного
судочинства, мотивуючи свої вимоги тим,
що на підставі ордеру на житлове
приміщення від 13.11.2013 року та Договору
№1 найму житлового приміщення
комунального житлового фонду від 15.11.2013
року позивач вселилася та проживає у
АДРЕСА_1 Рішенням 42-ої сесії 6-го
скликання В.Писарівської селищної ради
від 24.04.2014 року позивачеві було
відмовлено у безоплатній передачі у
власність квартири за вищевказаною
адресою загальною площею 41,5 кв.м.
Позивач вважає вказане рішення
незаконним та таким, що порушує її
права на отримання права власності на
житло в порядку приватизації. У зв'язку
з викладеним просить позов
задовольнити.

Позивач у судове засідання не
з'явилася.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав, просить суд
його задовольнити, оскільки Рішення
42-ої сесії 6-го скликання В.Писарівської
селищної ради від 24.04.2014 року, яким
ОСОБА_2 було відмовлено у безоплатній
передачі у власність квартири АДРЕСА_2,
є незаконним.

Представник відповідача у судовому
засіданні при вирішенні справи просить
суд прийняти рішення відповідно до
норм чинного законодавства та пояснив,
що позивачеві при прийнятті рішення
сесії було відмовлено у безоплатній
передачі у власність квартири АДРЕСА_2
у зв'язку з технічною помилкою.

Заслухавши представників сторін, повно
та всебічно дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом встановлено, що у
відповідності до відмітки у паспорті
серії НОМЕР_1, виданому Московським РВ
ХМУ УМВС України в Харківській області
31.07.2003 року, ОСОБА_2 з 23.05.2005 року
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2
області (а.с.5).

Згідно витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
№ 20700963 від 18.04.2014 року власником
нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1,
являється територіальна громада в
особі Великописарівської селищної
ради Сумської області (а.с.12).

На підставі Рішення виконавчого
комітету В.Писарівської селищної ради
Сумської області від 18.10.2013 року №111,
ОСОБА_2 видано ордер на житлове
приміщення двокімнатної квартири
АДРЕСА_1, житловою площею 27,3 кв.м., на
підставі якого 15.11.2013 року між
В.Писарівською селищною радою
(наймодавець) та ОСОБА_2 (наймач)
укладено Договір № 1 найму вказаного
житлового приміщення комунального
житлового фонду (а.с.7,8-9).

Відповідно до ст.1, ч.1 ст.5, ст.8
Закону України від 19 червня 1992 р. № 2482-XII
«Про приватизацію державного
житлового фонду» наймачі квартир
(будинків) державного житлового фонду
та члени їх сімей, які постійно
проживають у квартирі разом із
наймачем або за якими зберігається
право на житло, мають право на
приватизацію займаних квартир шляхом
передачі їм цих квартир в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
даній квартирі, в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, на підставі рішення
відповідного органу приватизації.

Згідно із ч.3 ст.9 Житлового
кодексу України ніхто не може бути
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Виходячи з аналізу змісту Закону
України від 19 червня 1992 р. № 2482-XII «Про
приватизацію державного житлового
фонду» у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6,
9, 61 ЖК України, ст. 29 Цивільного кодексу
України місцем постійного проживання
особи є жиле приміщення, в якому особа
постійно проживає, має передбачені ст.
64 ЖК України права користування цим
приміщенням і на яке за особою
зберігається це право й у разі
тимчасової відсутності, а отже, і право
на приватизацію разом з іншими членами
сім'ї. Таким чином, право осіб на
приватизацію пов'язується не з фактом
їхньої реєстрації в спірній квартирі,
яка здійснюється на підставі Закону
України від 11 грудня 2003 р. № 1382-IV «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», а з фактом
їх постійного проживання в ній.

Така ж правова позиція висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 30 січня 2013 року в справі № 6-125цс1.

У відповідності до Акту № 1 від
19.06.2014 року виконкому В.Писарівської
селищної ради комісією проведено
обстеження фактичного місця
проживання ОСОБА_2, зареєстрованої за
адресою: квартира АДРЕСА_1, де
встановлено, що на час виходу комісії
квартира замкнена, на дзвінок двері
ніхто не відчинив, зі слів мешканців
будинку за період з осені 2013 року по
теперішній час ОСОБА_2 ніхто не бачив
(а.с.44).

42-гою сесією 6-го скликання
Великописарівської селищної ради від
24.04.2014 року розглянуто питання
приватизації комунального житлового
фонду та прийнято рішення про відмову
ОСОБА_2 у безоплатній передачі у
власність квартири комунального
житлового фонду за адресою: АДРЕСА_2,
загальною площею 41,5 кв.м., у зв'язку з
відсутністю необхідної кількості
набраних голосів депутатів селищної
ради, оскільки з 16 присутніх депутатів
«за» проголосувало 6, «проти» - 4,
«утримались» - 6 (а.с.6,35).

Згідно ст.48 Конституції України
кожен має право на достатній життєвий
рівень для себе і своєї сім'ї, що
включає достатнє харчування, одяг,
житло.

Громадянам, які потребують
соціального захисту, житло надається
державою та органами місцевого
самоврядування безоплатно або за
доступну для них плату відповідно до
закону (ст.47 Конституції України).

Відповідно до ст.1, ч.1 ст.5, ст.8
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду наймачі
квартир (будинків) державного
житлового фонду та члени їх сімей, які
постійно проживають у квартирі разом
із наймачем або за якими зберігається
право на житло, мають право на
приватизацію займаних квартир шляхом
передачі їм цих квартир в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
даній квартирі, в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, на підставі рішення
відповідного органу приватизації.

На виконання вимог
вищезазначеного Закону, наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 16.12.2009 року за № 396
затверджене Положення про порядок
передачі квартир (будинків), жилих
приміщень у гуртожитках у власність
громадян, яке зареєстроване в
Міністерстві юстиції України 29.01.2010 р.
за № 109/17404.

Відповідно до п.п. 13, 17 вказаного
Положення, приватизація квартир
(будинків), жилих приміщень в
гуртожитках, кімнат у комунальних
квартирах здійснюється уповноваженими
на це органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд (далі - орган приватизації).

Громадянин, який виявив бажання
приватизувати займану ним і членами
його сім'ї на умовах найму квартиру
(будинок), жиле приміщення в гуртожитку,
кімнату в комунальній квартирі,
звертається в орган приватизації, де
одержує бланк заяви та необхідну
консультацію.

Перелік документів, які подаються
до органу приватизації, визначений п. 18
Положення.

Згідно ст.9 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
члени територіальної громади мають
право ініціювати розгляд у раді (в
порядку місцевої ініціативи)
будь-якого питання, віднесеного до
відання місцевого самоврядування.
Порядок внесення місцевої ініціативи
на розгляд ради визначається
представницьким органом місцевого
самоврядування або статутом
територіальної громади. Місцева
ініціатива, внесена на розгляд ради у
встановленому порядку, підлягає
обов'язковому розгляду на відкритому
засіданні ради за участю членів
ініціативної групи з питань місцевої
ініціативи.

Відповідно до приписів ч.1 ст.10
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» сільські,
селищні, міські ради є органами
місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах
функції і повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень. Рішення ради
приймається на її пленарному засіданні
після обговорення більшістю депутатів
від загального складу ради, крім
випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.30 ч.1 ст.26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» до виключної компетенції
сільських рад відноситься прийняття
рішень щодо відчуження відповідно до
закону комунального майна; визначення
доцільності, порядку та умов
приватизації об'єктів права
комунальної власності.

У відповідності до положень ч.ч. 5,
6 ст.60 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» органи
місцевого самоврядування від імені та
в інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють
правоможності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
в тому числі виконують усі майнові
операції, можуть передавати об'єкти
права комунальної власності у постійне
або тимчасове користування юридичним
та фізичним особам, здавати їх в оренду,
продавати і купувати, використовувати
як заставу, вирішувати питання їхнього
відчуження, визначати в угодах та
договорах умови використання та
фінансування об'єктів, що
приватизуються та передаються у
користування і оренду.

Доцільність, порядок та умови
відчуження об'єктів права комунальної
власності визначаються відповідною
радою. Доходи від відчуження об'єктів
права комунальної власності
зараховуються до відповідних місцевих
бюджетів і спрямовуються на
фінансування заходів, передбачених
бюджетами розвитку.

Виходячи з вищенаведених
положень Закону, суд дійшов висновку,
що до повноважень селищної ради
відноситься вирішення питання щодо
приватизації майна, що знаходиться у
комунальній власності.

Судом встановлено, що позивач
звернулася до Великописарівської
селищної ради Сумської області із
відповідною заявою та необхідним
переліком документів, яка в
послідуючому була розглянута на
засіданні сесії.

Відповідно до наявної в
матеріалах справи копії протоколу
засідання 42-гої сесії 6-го скликання
Великописарівської селищної ради від
24.04.2014 року вбачається, що результати
голосування були наступні: «за» - 6;
«проти» - 4; «утримались» - 6 (а.с.35). Таким
чином, у зв'язку з відсутністю
необхідної кількості набраних голосів
депутатів селищної ради було вирішено
відмовити у задоволенні заяви позивача
з приводу безоплатної передачі у
власність квартири.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що заява позивача була
розглянута у відповідності до
встановленого порядку.

Відповідно до частини другої ст.19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ч. 3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано;
безсторонньо; добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно; з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно.

Частиною 1 статті 9 КАС України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Проаналізувавши вищевикладене,
суд дійшов висновку, що при розгляді
заяви позивача, відповідач діяв на
підставі закону та відповідних
обставин, визначених ним, у межах
наданих йому повноважень та у спосіб,
що передбачений чинним законодавством
України.

У судовому засіданні як
представник позивача, так і відповідач
належним чином не обгрунтували та не
навели доказів в чому саме полягає
допущення технічної помилки при
голосуванні депутатами селищної ради
при прийнятті рішення 42-ї сесії 6-го
скликання Великописарівської селищної
ради від 24.04.2014 року про відмову
позивачеві у безоплатній передачі у
власність зазначеної вище квартири.

Відповідно до ч. 1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Положеннями ст.6 КАС України
передбачено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Отже, у контексті з положеннями
частини 1 ст.6 КАС України, завдання
адміністративного судочинства полягає
у захисті саме порушених прав особи в
публічно-правових відносинах. При
цьому захист прав, свобод та інтересів
осіб передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Згідно з вимогами частини 1 статті
11 КАС України розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст.71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються вимоги
та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відтак, суд дійшов висновку, що
згідно з вищевказаними нормами права,
особа має право звернутись до
адміністративного суду з позовом лише
у разі, якщо вона вважає, що рішенням,
дією чи бездіяльністю відповідача
(суб'єкта владних повноважень) порушено
її права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення відповідачем прав, свобод чи
інтересів позивача має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач. Задоволенню в
адміністративному судочинстві
підлягають лише ті вимоги, які
відновлюють порушені права чи інтереси
особи в сфері публічно-правових
відносин.

Таким чином, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, враховуючи те, що позивачем не
доведено факту порушення її прав
відповідачем при розгляді заяви щодо
безоплатної передачі квартири, що
перебуває у комунальній власності,
оскільки право позивача на
приватизацію майна відповідач не
заперечував, однак чинне законодавство
до повноважень селищної ради відносить
вирішення питання доцільності
відчуження майна (зокрема, питання щодо
приватизації майна), що знаходиться у
комунальній власності, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Крім того, суд зазначає, що з
рішення В.Писарівського районного суду
від 30 вересня 2013 року, ордеру на житлове
приміщення та Договору найму житлового
приміщення вбачається, що маються
розбіжності з паспортними даними
позивача в написанні імені, а саме: в
паспорті зазначено ім'я «ОСОБА_2», а в
зазначеному рішенні суду, ордері та
Договорі - «ОСОБА_2».

Відповідно до ст.159 КАС України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

На підставі вищевикладеного,

керуючись ст. 19 Конституції України,
ст.ст. 10, 26, 59, 60 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», ст.5
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду", ст.ст. 6-14,
71, 159-163, 167, 186 КАС України, суд -

В и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 в
особі представника - адвоката ОСОБА_3 до
територіальної громади в особі
В.Писарівської селищної ради в порядку
адміністративного судочинства -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через В-Писарівський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня отримання копії
постанови, з одночасним надісланням
копії апеляційної скарги особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови
виготовлений та підписаний 24 червня 2014
року.

Суддя :
А.І.Савєльєва