Справа № 805/5944/14
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 р.
Справа № 805/5944/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардейської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі судді Чекменьова Г.А.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Дружківці до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Дружківці про
стягнення неприйнятих до заліку сум за
період з 01.11.2013 р. по 31.03.2014 р.,

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
м. Дружківці Донецької області
звернулося до Донецького окружного
адміністративного суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Дружківці
Донецької області про стягнення
неприйнятих до заліку сум за період з
01.11.2013 р. по 31.03.2014 р., а саме виплату
пенсій по інвалідності ОСОБА_1, який
отримав трудове каліцтво у листопаді
2002 р. на території Російської Федерації
на загальну суму 750 грн. 00 коп. та
відшкодування виплат з доставки
допомоги на поховання в розмірі 745 грн.
46 коп.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначив в позовної заяві, що ОСОБА_1
отримав трудове каліцтво 06.11.2002 року в
«ОАО «Арктикнефтегазстрой» м. Надим.
Просить стягнути з відповідача суму
пенсії по інвалідності, яку було
сплачено ОСОБА_1 за період з 01.11.2013 р. по
31.03.2014 р. на загальну суму 750 грн. 00 коп.
До теперішнього часу вказана сума не
включається до Акту щомісячної звірки
особових справ пенсіонерів, яким
виплачено пенсії внаслідок нещасного
випадку на виробництві, що є порушенням
законодавства, сума по теперішній час
не відшкодовуються.

Просив позов задовольнити та стягнути
с відповідача суму витрат на виплату
пенсій по трудовому каліцтву ОСОБА_1 за
період з 01.11.2013 р. по 31.03.2014 р. на загальну
суму 750 грн. 00 коп., а також
відшкодування виплат з доставки
допомоги на поховання в розмірі 745 грн.
46 коп.

З боку відповідача до суду направлені
письмові заперечення проти позову.

До судового засідання сторони
представників не направили, про дату,
час та місце судового розгляду справи
повідомлялися належним чином,
направили до суду заяви про розгляд
справи за їх відсутністю.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України справа
розглянути в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши
питання чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження,
яку правову норму належить застосувати
до цих правовідносин, суд встановив
наступні обставини.

У період з 01.11.2013 р. по 31.03.2014 р. включно
року позивачем до відповідача
направлялися акти щомісячної звірки та
таблиці розбіжностей витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності, у тому числі і ОСОБА_1 З
матеріалів справи вбачається, що
позивачем виплачуються ОСОБА_1 пенсії
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві в РФ тобто в
країні СНД.

ОСОБА_1 є громадянином України. З Акту
від 22.11.2002 р. про нещасний випадок на
виробництві вбачається, що 06.11.2002 р.
ОСОБА_1 отримана виробнича травма на
«ОАО «Арктикнефтегазстрой» м. Надим
Російської Федерації

Пенсія по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві у
ОСОБА_1 призначена в 2004 році. УПФУ в м.
Дружківці Донецької області було
фактично виплачено пенсію по
інвалідності у розмірі 750,00 грн., але
відповідач вищевказану суму позивачу
не відшкодував. Відповідач відмовився
прийняти до заліку суму витрат
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві (основний
розмір та витрати на виплату та
доставку) .

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року N 16/98-ВР (надалі - Основи)
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно
від страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

За пенсійним страхуванням згідно зі
статтею 25 Основ надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: пенсії за віком, по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених
пунктом 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до пункту четвертого цієї
статті за страхуванням від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 5 частини першої статті 24
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" № 1105-XIV (надалі - Закон
№ 1105-XIV) Фонд зобов'язано співпрацювати
з фондами з інших видів соціального
страхування у фінансуванні заходів,
пов'язаних з матеріальним
забезпеченням та наданням соціальних
послуг застрахованим, у кожному
конкретному випадку спільно приймаючи
рішення щодо того, хто з них братиме
участь у фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачений статтею 21 Закону
№ 1105-XIV.

Відповідно до цієї статті Фонд
зобов'язаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

Вирішуючи питання чи здійснюються ці
виплати за рахунок коштів Фонду,
необхідно враховувати те, що
страхування від нещасного випадку є
самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Одним із основних принципів
страхування від нещасного випадку є
цільове використання коштів.
Відповідно до статті 46 Закону № 1105-XIV
кошти на здійснення страхування від
нещасного випадку не формуються за
рахунок Державного бюджету України, не
включаються до його складу та
використовуються виключно за їх прямим
призначенням.

Відповідач зазначені витрати УПФУ
відмовився відшкодувати, посилаючись
на те, що ОСОБА_1 отримав травму за
межами України.

Розв'язуючи питання щодо
відповідального страховика, який має
нести витрати з виплати пенсії, суд
виходить з наступного.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23 вересня 1999 року №
1105--XIV закріплене аналогічне правило -
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між ФСС і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

За змістом частини 2 статті 2 Закону №
1105-XIV особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

З аналізу вказаної правової норми
вбачається, що право на забезпечення по
страхуванню від нещасного випадку
відповідно до Закону № 1105-XIV мають
особи, на яких в момент нещасного
випадку розповсюджувались або норми
законодавства СРСР (тобто під час
існування останнього до 1992 року) або
норми законодавства України тобто
після 1 січня 1992 року.

Зазначене підтверджується положеннями
статті 2 Угоди про взаємне визнання
прав на відшкодування шкоди,
заподіяної працівникам каліцтвом,
профзахворюванням або іншим
ушкодженням здоров'я, які пов'язані з
виконанням ними трудових обов'язків,
підписаної державами колишнього Союзу
РСР 09.09.1994 року, згідно якої
відшкодування шкоди, заподіяної
працівнику каліцтвом,
профзахворюванням або іншим
ушкодженням здоров'я (в тому числі під
час втрати працездатності внаслідок
нещасного випадку на виробництві,
пов'язаного з виконанням працівником
трудових обов'язків, після переїзду
потерпілого на територію іншої
сторони), смертю проводиться
роботодавцем Сторони, законодавство
якої поширювалося на працівника під
час отримання каліцтва, іншого
ушкодження здоров'я, смерті.
Роботодавець, відповідальний за
завдання шкоди, здійснює її
відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

Відповідно ст. 1 Угоди "Про гарантії
прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення" від
13.03.1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав - учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Відповідно до статті 6 Угоди між Урядом
України і Урядом Російської Федерації
про трудову діяльність і соціальний
захист громадян України і Росії, які
працюють за межами кордонів своїх
країн від 14 січня 1993 року, сторони
додержуватимуться такого порядку щодо
відшкодування Працівникам шкоди
внаслідок каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я, одержаного у
зв'язку з виконанням трудових
обов'язків:

а) відшкодування шкоди внаслідок
трудового каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я, а також смерті
потерпілого здійснюється Стороною,
законодавство якої поширювалось на
Працівника на момент одержання
каліцтва;

б) відшкодування шкоди внаслідок
професійного захворювання або смерті
потерпілого, яка настала у зв'язку з
ним, здійснюється Стороною,
законодавство якої поширювалось на
Працівника під час його трудової
діяльності, яка викликала професійне
захворювання, навіть якщо зазначене
захворювання вперше було виявлене на
території іншої Сторони.

З огляду на вищевикладене, враховуючи,
що нещасний випадок з ОСОБА_1 стався на
території Російської Федерації в 2002
році, у відповідача не виникає
зобов'язання з відшкодування витрат в
разі виплати такої пенсії органами
Пенсійного фонду України відповідно до
вимог Угоди між Урядом України і Урядом
Російської Федерації про трудову
діяльність і соціальний захист
громадян України і Росії, які працюють
за межами кордонів своїх країн від 14
січня 1993 року.

Отже, позовні вимоги стосовно витрат на
виплату пенсій по інвалідності ОСОБА_1
не підлягають задоволенню.

До аналогічних висновків дійшли суди
першої та апеляційної інстанції при
розгляді адміністративної справи №
805/17324/13-а між тими ж сторонами про той же
предмет за попередній період часу.
Тому, відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Стосовно позовних вимог про
відшкодування виплат з доставки
допомоги на поховання в розмірі 745 грн.
46 коп. суд зазначає, що на підтвердження
вказаної частини заявлених позовних
вимог позивачем не надано жодного
доказу та обґрунтування.

Зі змісту заперечень відповідача судом
встановлено, що вказана сума позовних
вимог складається із загальної суми 745
грн. 46 коп., виплаченої допомоги на
поховання наступних осіб: ОСОБА_2 у
грудні 2013 р. --302,37 грн., ОСОБА_3 у січня 2014
р. - 185,05 грн., ОСОБА_4 у лютому 2014 р. - 258,04
грн.

Стосовно вказаних обставин суд
зазначає, що відповідно до ст. 34 Закону
№ 1105-XIV, у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку або професійного
захворювання витрати на поховання несе
Фонд згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України. Причинний
зв'язок смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Загальними положеннями Інструкції про
встановлення причинного зв'язку смерті
з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом, яка
затверджена Наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 15
листопада 2005 року № 606 та зареєстрована
в Міністерстві юстиції України 2 грудня
2005 року за № 1455/11735, передбачено, що
причинний зв'язок смерті з професійним
захворюванням (отруєнням) або трудовим
каліцтвом - зв'язок, який можна
встановити між перебігом професійних
захворювань (отруєнь) або наслідками
трудового каліцтва з урахуванням
форми, стадії, тяжкості функціональних
порушень, розвитку ускладнень за життя,
патоморфологічними та гістологічними
змінами в органах та системах
організму, що виявлені під час розтину,
та настанням смерті.

Пунктом 2.10. зазначеної Інструкції
визначено, що висновок про наявність
або відсутність причинного зв'язку
смерті з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом
оформляється довідкою у трьох
примірниках, що використовується МСЕК
за формою, що затверджується МОЗ
України та видається: перший - установі,
що надавала направлення до МСЕК, другий
- відповідному відділенню виконавчої
дирекції Фонду, третій - заявнику.
Підставою є акт визначення причинного
зв'язку смерті з профзахворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом
(форма акта затверджується МОЗ
України).

Згідно ч. 4 ст. 70 КАС України обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору. З урахуванням того, що
визначених законом належних доказів на
підтвердження причинного зв'язку
смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з
одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я позивач не надав,
у суду немає правових підстав для
зобов'язання прийняти до відшкодування
та стягнути суми виплаченої допомоги
на поховання цих осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 7, 17, 86, 94, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Управління
Пенсійного фонду України в м. Дружківці
до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Дружківці про стягнення неприйнятих до
заліку сум за період з 01.11.2013 р. по 31.03.2014
р. - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого КАС України, якщо
таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову може
бути подана до адміністративного суду
апеляційної інстанції через Донецький
окружний адміністративний суд
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
Чекменьов Г.А.