Справа № 805/6505/14
Суддя: Толстолуцька М.М.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 р.
Справа № 805/6505/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду Толстолуцька
М.М., розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Шахтарської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про зупинення
виконавчого провадження, визнання
дій незаконними, скасування вимоги
від 30.04.2014 року № Ф-357-25 про сплату
боргу в розмірі 3 680,65 гривень,
зобов'язання не нараховувати єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до
Шахтарської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про зупинення виконавчого
провадження, визнання дій
незаконними, скасування вимоги від
30.04.2014 року № Ф-357-25 про сплату боргу
в розмірі 3 680,65 гривень, зобов'язання
не нараховувати єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Позивач у судове засідання з'явився,
через канцелярію суду надав заяву про
розгляд справи в порядку письмового
провадження.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, через
канцелярію суду надав заяву про
розгляд справи без участі
представника відповідача.

За таких обставин суд, враховуючи
вимоги частини четвертої статті 122,
частини шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд -

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що 14.05.2014 року ним
була отримана вимога від 30.04.2014 року №
Ф-357-25 про сплату недоїмки в розмірі 3
680,65 гривень. Позивач посилається на те,
що відповідно до Закону України «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України» від 07.07.2011 №3609-VІ фізичні особи
- суб'єкти підприємницької діяльності,
які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу.
Оскільки позивач отримує пенсію, тому
він вважає, що вимогу про сплату боргу
винесено незаконно та необґрунтовано.
З вказаних підстав просить
задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачем через канцелярію суду
надано заперечення на позовну заяву в
яких він просив відмовити у
задоволені адміністративного позову,
свою позицію обґрунтовує тим, що
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1,
згідно довідки Пенсійного фонду у м.
Шахтарськ та Шахтарському районі, з
20.04.2011 року по теперішній час
отримує пенсію по втраті
годувальника. Зазначений вид пенсії
не відноситься до пенсії за віком
тому, пільга передбачена ч.4 ст. 4 ЗУ
№2464-VI на позивача не
розповсюджується.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши
доводи позову, дослідивши зібрані по
справі докази в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Позивач - Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, зареєстрована як фізична
особа-підприємець 05.10.2010 року
Виконавчим комітетом Шахтарської
міської ради Донецької області,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією Свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
(Бланк Серії НОМЕР_2).

Судом встановлено, що ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2011 року призначено
пенсію в разі втрати годувальника.

Зазначена обставина також
підтверджується пенсійним
посвідченням ОСОБА_1 в якому зазначено
вид пенсії - в разі втрати
годувальника, термін дії - з 03.09.2010 року
по-довічно.

Відповідач - Шахтарська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області є органом
виконавчої влади, що у даних
правовідносинах здійснює
повноваження, покладені на неї
Податковим кодексом України та
прийнятими відповідно до нього
нормативно-правовими актами.

З 01 жовтня 2013 року Міністерство
доходів і зборів України розпочало
процедуру адміністрування єдиного
внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з набранням чинності законами
України від 04.07.2013 року № 404-VII «Про
внесення змін до Податкового
кодексу України у зв'язку з
проведенням адміністративної
реформи» та «Про внесення змін до
яких законодавчих актів України у
зв'язку з проведенням
адміністративної реформи» № 406-VII.

Згідно приписів пункту 3-1 частини 1
статті 1 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 2464-VI від
08.07.2010 року органи доходів і зборів -
центральний орган виконавчої влади,
що формує податкову і митну
політику (в частині адміністрування
податків і зборів, митних платежів,
єдиного внеску) та забезпечує її
реалізацію (центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), та його
територіальні органи.

Відповідно до статті 12 зазначеного
Закону завданнями центрального
органу виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
є забезпечення адміністрування
єдиного внеску шляхом його збору,
ведення обліку надходжень від його
сплати та здійснення контролю за
сплатою єдиного внеску.

Як встановлено судом, 30.04.2014 року
Шахтарською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області винесено вимогу про сплату
боргу (недоїмки) № Ф-357-25, за якою
вимагає сплатити суму недоїмки зі
сплати єдиного внеску в розмірі 3 680,65
гривень.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Ч. 3 ст. 2 КАС України також визначено, що
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються Законом України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №
2464-VI, Законом України «Про пенсійне
забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ,
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV,
Податковим кодексом України від 02.12.2010.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про збір
на облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №
2464-VI (далі за текстом - Закон - № 2464-VI)
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок) - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Частиною 4 ст. 4 Закону № 2464-VI
передбачено, що особи, зазначені у
пункті 4 частини першої цієї статті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом.

Статтею 2 зазначеного Закону
встановлено, що за цим Законом
призначаються трудові пенсії за віком.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №
1788-ХІІ право на пенсію за віком мають
чоловіки - після досягнення 60 років і
при стажі роботи не менше 25 років, жінки
- після досягнення 55 років і при стажі
роботи не менше 20 років.

Таким чином, позивач є пенсіонером за
віком у розумінні наведених норм
законодавства.

Суд вважає безпідставними доводи
представника відповідача про те, що до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не
можуть бути застосовані положення ч. 4
ст. 4 Закону № 2464-VI, тому що позивач
отримує пенсію у зв'язку з втратою
годувальника з таких підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV
пенсіонер - особа, яка відповідно до
цього Закону отримує пенсію, довічну
пенсію, або члени її сім'ї, які
отримують пенсію в разі смерті цієї
особи у випадках, передбачених цим
Законом.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що участь
застрахованих осіб у системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування припиняється,
зокрема, у разі якщо застрахованій
особі відповідно до цього Закону
призначено пенсію і вона не продовжує
працювати або якщо застрахована особа
відповідно до цього Закону набула
права на довічну пенсію чи одноразову
виплату.

З огляду на викладене, суд вважає
безпідставними твердження відповідача
на те, що на позивача не
розповсюджуються положення ст. 4 Закону
№ 2464-VI. Як встановлено судом, позивач є
пенсіонером, а той факт, що вона отримує
пенсію у зв'язку з втратою годувальника
не доводить наявність в неї обов'язку
здійснювати сплату єдиного внеску до
Пенсійного фонду.

За таких обставин, Шахтарська ОДПІ
ГУ Міндоходів в Донецькій області
незаконно винесло вимогу про сплату
боргу від 30.04.2014 року № Ф-357-25, якою
вимагає від фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 сплатити суму недоїмки зі
сплаті єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 3 680,65
гривні.

Підсумовуючи вищевикладене, суд
задовольняє позовні вимоги в частині
визнання дій Шахтарської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Донецькій області
незаконними та скасування вимоги
Шахтарської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Донецькій області від 30.04.2014 року №
Ф-357-25, про сплату суми недоїмки зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 3 680,65
гривень.

Щодо позовних вимог про зупинення
виконавчого провадження № 42601404, суд
зазначає наступне.

Згідно приписів частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Але ж всупереч, наведеного позивачем
не надано документів щодо
підтвердження стягнення нарахованої
пенсії за оскарженою вимогою
Шахтарської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Донецькій області від 30.04.2014 року №
Ф-357-2 та документів, підтверджуючих
відкриття виконавчого провадження на
виконання цієї вимоги.

Тому, з урахуванням наведеного, суд
відмовляє позивачу в задоволені
позовних вимог щодо зупинення
виконавчого провадження № 42601404.

Що стосується позовних вимог про
зобов'язання Шахтарську ОДПІ ГУ
Міндоходів у Донецькій області в
майбутньому не нараховувати єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, суд вважає їх
такими, що задоволенню не підлягають, з
огляду на таке.

Оскільки відповідно до частини 1 статті
2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно приписів ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статей 2, 6 Кодексу
адміністративного судочинства в
порядку адміністративного судочинства
захисту підлягають тільки порушені
права, а не ті, які можуть бути порушені
в майбутньому.

Оскільки вимоги позивача стосуються
спонукання відповідача вчинити певні
дії у майбутньому, то у суду на
теперішній час відсутній предмет
розгляду по справі (рішення, дія чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень), який би можливо було
перевірити на предмет відповідності
вимогам ч.3 ст. 2 КАС України. Так, у
відповідача на момент розгляду справи
відсутні підстави для прийняття
будь-якого рішення, вчинення дії або
бездіяльності стосовно нарахування
єдиного соціального внеску позивачу у
майбутньому.

Отже у суду відсутні і підстави для
визнання таких дій (бездіяльності)
законними або навпаки або для
спонукання до вчинення цих дій у
майбутньому. Отже, захисту в судовому
порядку підлягають порушені права, а не
можливість їх порушення у подальшому.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87,
94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167,
185-186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Шахтарської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про зупинення виконавчого
провадження, визнання дій
незаконними, скасування вимоги від
30.04.2014 року № Ф-357-25 про сплату боргу
в розмірі 3 680,65 гривень, зобов'язання
не нараховувати єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - задовольнити
частково.

Визнати дії Шахтарської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області з винесення вимоги
від 30.04.2014 року № Ф-357-25 про сплату
боргу в розмірі 3 680,65 гривень
незаконними.

Скасувати вимогу Шахтарської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області від
30.04.2014 року № Ф-357-25 про сплату боргу
в розмірі 3 680,65 гривень.

В іншій частині позовних
вимог-відмовити.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті
11 червня 2014 року.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Толстолуцька М.М.