Справа № 1305/1503/12; 2а/1305/59/12
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
Справа № 2139/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Матковської З.М., Каралюса В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Городоцькому районі Львівської
області на постанову Городоцького
районного суду Львівської області від
26 червня 2009 року за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Городоцькому районі Львівської
області про визнання незаконною
бездіяльність та зобов'язання
підвищення пенсії як дитині війни, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2008 року ОСОБА_1 (далі
Позивач, ОСОБА_1) звернулася до суду із
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Городоцькому районі
Львівської області (далі - Відповідач,
УПФУ), в якому просила зобов'язати
Управління Пенсійного Фонду України у
Городоцькому районі Львівської
області нарахувати і виплатити
недоплачені, як «дитині війни»,
щомісячну державну соціальну допомогу
за 2006-2008 року в сумі 4173,1 грн.

Постановою Городоцького районного
суду Львівської області від 16.10.2012 року
адміністративний позов
адміністративний позов ОСОБА_1
задоволено частково. Зобов'язано (УПФУ)
перерахувати та виплатити на користь
ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком, право на
яке надано ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", за
період з 03.11.2007 року по 31.12.2007року
виходячи з мінімального розміру пенсії
за віком, встановленого абз.1 ч.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням виплачених
сум.

В задоволенні іншої частини вимог
ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив Відповідач (УПФУ), подавши на
неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що постанова суду першої інстанції є
необґрунтована та винесена з
порушенням норм матеріального права.

Апелянт звертає увагу на те, що
законодавством України не прийнято
жодного нормативного акту на виконання
вимог ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" про
підвищення розміру пенсій дітей війни,
не визначено, які саме органи мають
проводити такі виплати, за рахунок яких
коштів і джерел. Крім того, залишається
невизначеним порядок обчислення
такого підвищення та його розмір.
Просить врахувати, що встановлений ч.1
ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсії
за віком застосовується виключно для
визначення розміру пенсій, призначених
відповідно до зазначеного Закону, і не
може враховуватися для перерахунків
або підвищень інших пенсій.

Апелянт просить скасувати постанову
Городоцького районного суду
Львівської області від 16 жовтня 2012 року
та прийняти нове рішення, яким в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 скасувати і відмовити позивачці
у повному обсязі заявлених позовних
вимог.

Оскільки, клопотань від осіб, які
беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю не поступило, тому,
суд апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає часткового
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з
того, що позивачка належить до
категорії громадян, на яких
поширюються державні соціальні
гарантії дитини війни, а тому вона має
право на встановлене ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" підвищення до пенсії. Оскільки
Конституційний Суд України своїми
рішеннями від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та
№10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнав
неконституційними окремі положення
Закон України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік», якими було зупинено
і обмежено право на отримання спірних
виплат, відмова управління Пенсійного
фонду України в Городоцькому районі
Львівської області у проведенні
перерахунку пенсії позивачці з
врахуванням вимог ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" є
неправомірною.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, частково
відповідають нормам матеріального
права та є правильними.

Встановлено, що позивачка є дитиною
війни та відповідно до ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", у редакції, що була чинною на час
виникнення спірних правовідносин та
вирішення даного публічно-правового
спору судом, мала право на отримання
підвищення виплачуваної їй
управлінням Пенсійного фонду України в
Городоцькому районі Львівської
області пенсії за віком.

Вирішуючи питання щодо задоволення
позовних вимог за 2007 рік, судова
колегія приходить до висновку, що
Законами України "Про Державний бюджет
України на 2007 рік" та Законом України
Про Державний бюджет України на 2008 рік"
дію ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" було обмежено.

Вирішуючи питання щодо відмови у
задоволенні позовних вимог за 2006 рік,
судова колегія встановила, що суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку в частині зобов'язання
відповідача не виплачувати оспорювану
надбавку за 2006 рік, оскільки п. 17 ст. 77
Закону України «Про державний бюджет
на 2006 рік» зупинено дію ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни». Законом України «Про внесення
змін до Закону України «Про державний
бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року, який
набрав чинності 02.04.2006 року, п. 17 ст. 77
виключено. Однак ст. 110 даного Закону
встановлено, що пільги дітям війни,
передбачені ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
запроваджуються поетапно, за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету. Враховуючи, що Кабінет
Міністрів України за погодженням з
Комітетом Верховної Ради України з
питань бюджету не приймав жодних
нормативно-правових актів за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі 2006 року, не був
визначений порядок проведення таких
виплат, а також те, що зазначена норма
не була визнана у встановленому
порядку неконституційною, отже,
підлягала виконанню, суд правомірно
відмовив у задоволенні позову в
частині виплати позивачу підвищення до
пенсії за 2006 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України
положення п. 12 ст. 71 Закону України "Про
Державний бюджет на 2007 рік", якими було
зупинено на 2007 рік дію вищевказаної ст.
6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", із вказівкою на те, що дане
рішення Конституційного Суду України
має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними, тому вимоги
позивачки в частині соціальних виплат
з 09.07.2007 року є обґрунтованими.

Рішенням Конституційного суду №
10-рп/2008 від 22.05.2008 року нова редакція ст.
6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", відповідно до якої дітям
війни до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни, визнана неконституційною та
втратила чинність з дня ухвалення,
тобто була відновлена з 22.05.2008 року
колишня редакція статті 6 Законі та
надалі не зупинялась, тому вимоги
позивачки щодо виплати підвищення до
пенсії підлягають до задоволення з
22.05.2008 року.

Частина 2 ст. 99 КАС України, в редакції,
що була чинною на момент виникнення
спірних правовідносин, встановлено, що
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС
України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволені
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції вірно вирішив, що позивачка
пропустила строк звернення до суду,
оскільки звернулася з позовом 03.11.2008
року, на застосуванні наслідків
пропуску річного строку звернення до
суду відповідач у своєму запереченні
на позовну заяву не наполягав, а відтак
початком перебігу строку звернення до
суду слід вважати Рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що позов підлягає до часткового
задоволення, а саме в частині виплати
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком за період з
09 липня 2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008
року по 30 вересня 2008 року, у
відповідності до заявлених вимог. В
решті позову до 09 липня 2007 року слід
відмовити, враховуючи рішення Вищого
адміністративного суду у справі
№К/9991/21434/11 від 20 червня 2012 року.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачці у
передбаченому ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" розмірі
колегія суддів не вбачає.

Доводи апелянта в тій частині, що
законодавством України не визначено
поняття «мінімальна пенсія за віком»
як розрахункової величини для
підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», не заслуговують на увагу,
оскільки за чинним законодавством
України розмір мінімальної пенсії за
віком визначається лише за правилами
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Однак, згідно ч.3 ст. 28
цього Закону мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом. Оскільки законодавством інший
мінімальний розмір пенсії за віком не
визначений, слід застосовувати цей
розмір.

З огляду на наведене, колегія судів
приходить до висновку про
неправомірність постанови суду першої
інстанції, тому оскаржувана постанова
підлягає до скасування з прийняттям
нової постанови про часткове
задоволення позовних вимог з наведених
вище підстав.

Керуючись ст. 195, ст. 197 ч.1, ст. 198, ст. 202 ч.2,
ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України,
апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Городоцькому районі Львівської
області задовольнити частково.

Постанову Городоцького районного суду
Львівської області від 16 жовтня 2012 року
у справі №2а-1305/59/2012 скасувати та
прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в
Городоцькому районі Львівської
області в частині відмови в
нарахуванні та виплаті підвищення до
пенсії на користь ОСОБА_1.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Городоцькому районі
Львівської області нарахувати та
виплатити на користь ОСОБА_1 за період з
09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з
22.05.2008 року по 30 вересня 2008 року
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», з урахуванням ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та з урахуванням
виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог в
частині до 09 липня 2007 року відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.С. Затолочний

Судді :
З.М. Матковська

В.М. Каралюс