Справа № 802/2281/14-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без
розгляду

м. Вінниця

20 червня 2014 р.
Справа № 802/2281/14-а

Суддя Вінницького окружного
адміністративного суду Томчук Андрій
Валерійович, розглянувши матеріали
позовної заяви ОСОБА_1 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Вінницькій області про стягнення
невиплаченої зарплати, компенсації,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та відшкодування моральної
шкоди

ВСТАНОВИВ:

18.06.2014 року до Вінницького окружного
адміністративного суду надійшли
матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Вінницькій області про
стягнення невиплаченої зарплати,
компенсації, середнього заробітку за
час затримки розрахунку та
відшкодування моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів позовної
заяви, ОСОБА_1 просить:

1. Стягнути з відповідача на його
користь 62 862,73 грн. заробітної плати за
час вимушеного прогулу, 18 582,66 грн.
компенсації частини заробітної плати,
у зв'язку з порушенням термінів її
виплати, 103 227,57 грн., середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та 5000,00 грн. на
відшкодування моральної шкоди, всього:
189672,96 грн.;

2. Допустити негайне виконання рішення
в частинні стягнення заробітної плати
середнього заробітку, за час
вимушеного прогулу у межах суми
стягнення за один місяць.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначає, що постановою Тульчинського
районного суду від 15 травня 2007 року
визнано неправомірним наказ про
звільнення його із роботи та поновлено
на посаді оперуповноваженого
відділення по боротьбі з незаконним
обігом наркотиків Замостянського
райвідділу міліції Вінницького
міського відділу УМВС України у
Вінницькій області. Також, судом
стягнуто із УМВС України у Вінницькій
області на його користь середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з 30
серпня 2006 року по 15 травня 2007 року.

Попри те, позивач посилається, що
вказане рішення суду в частині
поновлення його на роботі виконано
тільки 14 жовтня 2010 року, згідно Наказу
начальника УМВС України у Вінницькій
області за № 181о/с, а заборгованість за
вимушений прогул виплачено лише за
період з 30 липня 2006 року по 15 травня 2007
року. Тому, на думку позивача йому в
супереч вимогам ст. 235 КЗпП України, не
виплачено заробітну плату за час
затримки виконання рішення суду, а саме
за період із 16 травня 2007 року по 25
листопад 2010 року.

Також, позивач посилається на те, що за
несвоєчасну виплату йому коштів
передбачено компенсацію у
відповідності до Закону України "Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку із порушенням строків
їх виплати", а саме розмір середнього
заробітку за весь час затримки виплати
належним при звільненні коштів, за
період з 26.11.2010 року по 15.06.2014 року
складає 103 227,57 грн.

Крім того, позивач зазначає, що
відповідач неодноразово відмовлявся
від виплати передбачених йому Законом
коштів, чим завдав моральних страждань
та порушив нормальні життєві зв'язки,
що свідчить про заподіяння моральної
шкоди в розмірі 5000,00 грн.

Ознайомившись з позовною заявою та
поданими до неї матеріалами, вважаю, що
позовна заява підлягає залишенню без
розгляду з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 6
КАС України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Статтею 104 КАС України встановлено, що
особа має право звернутися до суду з
адміністративним позовом, якщо вона
вважає, що порушено її права, свободи чи
інтереси у сфері публічно - правових
відносин. Відповідний позов подається
до адміністративного суду у формі
письмової позовної заяви, яка повинна
відповідати загальним вимогам, що
передбачені статтею 106 КАС України.

В свою чергу, при вирішені питання щодо
можливості відкриття провадження у
справі, суддя, відповідно до частини
першої статті 107 КАС України, з'ясовує
чи відсутні підстави для повернення
позовної заяви, залишення її без
розгляду, відмови у відкриті
провадження, а також чи подано
адміністративний позов у строк,
встановлений законом (якщо подано
заяву про поновлення цього строку, то
чи є підстави для її задоволення).

Як вбачається з матеріалів позовної
заяви, 30 серпня 2006 року наказом
начальника УВС України у Вінницькій
області №164о/с позивача звільнено з
посади оперуповноваженого відділення
по боротьбі з незаконним обігом
наркотиків Замостянського райвідділу
міліції Вінницького міського відділу
УМВС України у Вінницькій області за
особистим бажанням на підставі п. "Ж" ст.
64 Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

Постановою Тульчинського районного
суду Вінницької області від 15 травня 2007
року скасовано наказ №164о/с про
звільнення позивача та поновлено його
на посаді яку він займав до звільнення.
Разом із тим, рішенням суду стягнуто з
УВС України у Вінницькій області на
користь позивача середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 30 серпня 2006
року по 15 травня 2007 року.

Згідно Наказу начальника УМВС України
у Вінницькій області за №181о/с позивача
на виконання Постанови Тульчинського
районного суду Вінницької області від
15 травня 2007 року поновлено на посаді
оперуповноваженого відділення по
боротьбі із незаконним обігом
наркотиків Замостянського райвідділу
міліції Вінницького міського відділу
УМВС України у Вінницькій області.

25 листопада 2010 року наказом начальника
УМВС України у Вінницькій області
№212о/с позивача звільнено з органів
внутрішніх справ на підставі п. "б" ст. 64
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ" у зв'язку із
хворобою, в запас Збройних сил.

Судом з'ясовано, що позивач посилається
на те, що відповідачем йому протиправно
не виплачено заробітну плату за період
з 16 травня 2007 року по 25 листопада 2010
року в сумі 62862,73 грн., оскільки рішення
про поновлення його на роботі не
виконано у встановлені строки не з його
вини.

Так, згідно ч. 3 ст. 99 КАС України для
звернення до суду у справах щодо
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби встановлюється місячний строк з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин строку
звернення до суду поважними, про що
постановляється ухвала.

Під час вирішення питання про
обчислення строків звернення до суду
визначальним критерієм є встановлення
початку перебігу строку на звернення
до адміністративного суду.

За загальним правилом перебіг строку
на звернення до адміністративного суду
починається від дня виникнення права
на адміністративний позов, тобто коли
особа дізналася або могла дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

З системного аналізу наведених вище
нормативно-правових норм початком
перебігу строку звернення до
адміністративного суду з вимогою про
стягнення коштів, оскільки позивачем
іншого не вказується, є дата прийняття
Наказу начальником УМВС України у
Вінницькій області №212о/с від 25.11.2010
року.

Тому, саме 25 листопада 2010 року позивач
міг та повинен був дізнатися про
наявний на його думку факт порушення
його права на компенсацію, у зв'язку із
затримкою виконання рішення суду про
поновлення його на роботі, оскільки у
грошовому атестаті чітко вказано які
саме види та суми грошового
забезпечення йому виплачувалися, у
зв'язку із виходом на пенсію.

В той час як позов подано до суду лише
18.06.2014 року (вх.№12189/14).

Також, слід зазначити, що в матеріалах
позовної заяви містяться
листи-відповіді відповідача, які
свідчать про неодноразові звернення
позивача до УМВС України у Вінницькій
області щодо виплати грошового
забезпечення за період із 16.05.2007 року по
13.10.2010 року. Однак, суд вказує, що такі
звернення не вважаються досудовою
формою врегулювання спору та не
свідчать про поважність причин
пропуску до суду, оскільки позивач не
був позбавлений можливості відразу
звернутися в суд за захистом порушених
на його думку прав чи законних
інтересів.

При цьому, поважними причинами
визнаються лише такі обставини, які є
об'єктивно непереборними, не залежать
від волевиявлення особи, та пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
відповідних дій та підтверджені
належними доказами.

Враховуючи вище викладене, позовна
заява ОСОБА_1 подана із пропуском
строку звернення до суду. Позивачем не
наведено жодних обставин щодо
пропущення строку звернення до суду. В
матеріалах позовної заяви відсутні
посилання на наявність підстав для
поновлення вказаного строку, а також
відсутня відповідна заява. Інших
доказів неможливості та
обґрунтованості пропуску строку
звернення до суду заявником не
наведено.

При цьому, суд також вважає доцільним
зазначити на безпідставність
посилання позивача на ч. 2 ст. 233 КЗпП
України, в силу якої у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком, із наступних
підстав.

Порядок проходження служби особами
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, їх права і
обов'язки встановлений Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, яке затверджене
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29 липня 1991 року № 114.

Відповідно до пункту 24 вказаного
Положення, у разі незаконного
звільнення або переведення на іншу
роботу особи рядового, начальницького
складу органів внутрішніх справ
підлягають поновленню на попередній
роботі (посаді). У разі поновлення на
роботі (посаді) орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно вирішує
питання про виплату особі рядового і
начальницького складу середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Нормами Положення не встановлено
обов'язку відповідача виплачувати
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу при затримці виконання рішення
суду та не встановлено строків
звернення до суду за такими виплатами,
тому звертаючись в суд, позивач повинен
був враховувати строки встановлені
саме Кодексом адміністративного
судочинства України, які як зазначено
вище позивачем пропущено без поважних
причин.

Про безпідставність посилань позивача
на норму ч. 2 ст. 233 КЗпП України свідчить
і те, що правові відносини які нею
врегульовані стосуються виключно
порушення законодавства про оплату
праці, і тільки за наявності порушення
саме законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком. Водночас у справі,
яка розглядається, спір виник не у
зв'язку із порушенням законодавства
про оплату праці, та предметом позову
не є вимога про стягнення невиплаченої
заробітної плати, а вимога про
стягнення грошової компенсації та
пов'язаних із нею сум право на яку, як
зазначає позивач, виникло у зв'язку із
порушенням строків виконання рішення
суду в частині поновлення його на
роботі. Отже, спірні правовідносини не
входять у сферу правового регулювання
норми ч. 2 ст. 233 КЗпП України, а тому при
зверненні до суду слід застосовувати
саме строки звернення, які передбачені
Кодексом адміністративного
судочинства України, які позивачем
пропущені без поважних причин.

Разом з тим, суд зауважує, що дана
обставина була відома заявнику,
оскільки останній вже звертався з
даним адміністративним позовом до
Вінницького окружного
адміністративного суду в лютому 2013
року (справа №802/615/13-а). Ухвалою суду від
25.02.2013 року адміністративний позов
ОСОБА_1 залишено без розгляду, з підстав
пропущення строків звернення до суду
передбачених положеням ст.100 КАС
України.

Відповідно до ч. 9 ст. 155 КАС України, суд
залишає позовну заяву без розгляду,
якщо вона подана з пропущенням
встановленого законом строку
звернення до адміністративного суду і
суд не знайшов підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку про залишення позовної
заяви без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 99, 100, 165, 186, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Вінницькій області про стягнення
невиплаченої зарплати, компенсації,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та відшкодування моральної
шкоди залишити без розгляду.

Копію ухвали разом із позовною заявою
та усіма доданими до неї матеріалами
надіслати позивачу.

Роз'яснити позивачу щодо можливості на
повторне звернення до суду після
усунення умов, що були підставою для
залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції набирає
законної сили в порядку, визначеному
ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня проголошення ухвали. У
разі якщо ухвалу було постановлено в
письмовому провадженні або згідно з
частиною третьою статті 160 цього
Кодексу, або без виклику особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя:
Томчук Андрій
Валерійович