Справа № 804/6871/14
Суддя: Парненко Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 р. Справа № 804/6871/14

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Парненко
В.С.

при секретарі судового засідання
Драгота С.А.,

за участю:

представник позивача Вітюк В.А.

представник відповідача
Колупаєв О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Спеціалізоване підприємство
«ЛІФТМАРКЕТСЕРВІС» до Новомосковської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

15.05.2014 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Спеціалізоване
підприємство «ЛІФТМАРКЕТСЕРВІС»
(надалі - позивач) звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Новомосковської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (надалі -
відповідач) в якому просить визнати
протиправним та скасувати податкові
повідомлення-рішення №, №,
№ від 14.11.2013 р., № від 31.01.2014 р.

Позовні вимоги позивач обґрунтував
тим, що вважає зазначені податкові
повідомлення-рішення протиправними та
такими, що підлягають скасуванню,
оскільки не ґрунтуються на законі та
прийняті податковим органом без
достатніх на те правових підстав.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, просив позов
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти
позовних вимог заперечував, просив в
задоволенні позову відмовити. Надав
заперечення проти позову.

Заслухавши представників сторін,
розглянувши подані документи і
матеріали справи, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає
встановленими наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що у період з 01.10.2013
р. по 11.10.2013 р. (термін перевірки було
продовжено з 08.10.2013 р. по 09.10.2013 р. згідно
наказу №290 від 07.10.2013 р. та з 10.10.2013 р. по
11.10.2013 р. згідно наказу №300 від 09.10.2013 р.)
відповідачем проведено документальну
позапланову виїзну перевірку позивача
з питань підтвердження правомірності
заявленого від'ємного значення суми
ПДВ по податковій декларації за липень
2013 р. та правомірності визначення
податку на додану вартість за червень
2013 р., серпень 2013 р., за результатами
якої складено Акт №453/222/35782781 від 18.10.2013
р. (надалі - Акт перевірки).

У Акті перевірки податковим органом
встановлено порушення пп. 14.1.36 ст. 14,
пп.139.1.9 п. 139.1 ст.139, абз. 3 п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, а саме
позивачем завищено значення рядка 24
податкової декларації з ПДВ за липень
2013 р. на суму 768079,00 грн. та занижено
податок на додану вартість на загальну
вартість 70091,00 грн., в тому числі: за
вересень 2011 р. - 743,00 грн., за жовтень 2011 р.
- 9192,00 грн., за листопад 2011 р. - 2014,00 грн.,
грудень 2011 р., - 5654,00 грн., за жовтень 2012 р.
- 9256,00 грн., за січень 2013 р. - 1607,00 грн., за
лютий 2013 р. - 10229,00 грн., за березень 2013 р. -
10335,00 грн., квітень 2013 р. - 11146,00 грн.,
травень 2013 р. - 9915,00 грн.; пп.49.18.1 п.49.1 ст.
49, п.203.1 ст. 203 Податкового кодексу
України, а саме не надані податкові
декларації з податку на додану
вартість за червень 2013 р. та серпень 2013
р.

Не погоджуючись з висновками Акту
перевірки позивач надав заперечення
проти нього (лист №21 від 07.11.2013 р.). За
результатами розгляду заперечення
податковий орган відмовив у його
задоволенні (лист від 12.11.2013 р.
№6186/10/04-08-22-02-10) та виніс податкові
повідомлення-рішення від 14.11.2013 р. №
на суму 768079 грн.; № на суму
87614 грн.; № на суму 170 грн.; №
на суму 1020 грн., якими встановив, що ТОВ
«СП «ЛІФТМАРКЕТСЕРВІС» порушило пп.
14.1.36, п.14.1. ст. 14, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, абз. 3
п. 198.6. ст. 198, пп. 49.18.1 п. 49.1 ст. 49, п. 203.1 ст.
203 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись з винесеними
податковими повідомленнями-рішеннями
підприємство подало скаргу до
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, за
результатами розгляду якої Головне
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (рішення від
28.01.2014 р. №533/10/04-36-10-08-09) залишило без
змін податкові повідомлення-рішення
від 14.11.2013 р. № ; № , збільшило
на 170,00 грн. (штрафні санкція) грошове
зобов'язання по податку на додану
вартість, визначене у податковому
повідомленні-рішенні № , та
відмінило податкове
повідомлення-рішення № на суму
1200,00 грн.

31.01.2014 р. податковим органом винесено
податкове повідомлення-рішення
№, яким підприємству збільшено
грошове зобов'язання по податку на
додану вартість на 170,00 грн. (штрафні
санкції).

Повноваження, компетенція
контролюючих органів, обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства регулюється
Податковим кодексом України. Державні
податкові інспекції є контролюючими
органами щодо податків, які
справляються до бюджетів та державних
цільових фондів. Податкове
законодавство України ґрунтується на
таких принципах: загальність
оподаткування; рівність усіх платників
перед законом; невідворотність
настання визначеної законом
відповідальності у разі порушення
податкового законодавства; презумпція
правомірності рішень платника податку;
фіскальна достатність; соціальна
справедливість; економічність
оподаткування; нейтральність
оподаткування; стабільність;
рівномірність та зручність сплати;
єдиний підхід до встановлення податків
та зборів. Зазначені принципи
спрямовані на недопущення будь-яких
проявів податкової дискримінації.

У відповідності п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України контролюючі органи
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків (пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75
Податкового кодексу України).

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
контролюючого органу і проводиться за
наявності хоча б однієї з обставин,
визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Документальна позапланова перевірка
здійснюється за наявності хоча б
однієї з обставин, визначений ст. 78
Податкового кодексу України.

Про проведення документальної
позапланової перевірки керівник
контролюючого органу приймає рішення,
яке оформлюється наказом.

З Акту перевірки вбачається, що
перевірка проведена на підставі наказу
контролюючого органу №281 від 30.09.2013 р.

В даному наказі зазначено, що з метою
перевірки правомірності визначення
від'ємного значення податку на додану
вартість позивача по деклараціям з ПДВ
за період з 01.08.2011 р. по 31.08.2013 р. Такий
самий період перевірки вказаний в
наказах щодо продовження термінів
проведення перевірки №290 від 07.10.2013 р.
та №300 від 09.10.2013 р.

Разом з тим, як вже зазначалося,
перевірка проводилася з питань
підтвердження правомірності
заявленого від'ємного значення суми
ПДВ по податковій декларації за липень
2013 р. та правомірності визначення
податку на додану вартість за червень
2013 р., серпень 2013 р., що підтверджується
Актом перевірки.

Таким чином, період проведення
перевірки зазначений в наказі, не
відповідає періоду перевірки,
зазначеному в Акті перевірки.

З даного приводу відповідач вказав, що
перевірка проводилася за період
виникнення від'ємного значення, що
ніяким чином не пояснює причину
розбіжностей періоду перевірки у
наказі та у Акті перевірки, що згодом
вплинуло на результати Акту перевірки.

Відповідно до п.46.1 ст. 46 Податкового
кодексу України податкова декларація,
розрахунок (далі - податкова
декларація) - документ, що подається
платником податків (у тому числі
відокремленим підрозділом у випадках,
визначених цим Кодексом) контролюючому
органу у строки, встановлені законом,
на підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податкового
зобов'язання, чи документ, що свідчить
про суми доходу, нарахованого
(виплаченого) на користь платників
податків - фізичних осіб, суми
утриманого та/або сплаченого податку.

Додатки до податкової декларації є її
невід'ємною частиною.

У відповідності до ст.ст. 48 - 50
Податкового кодексу України податкова
декларація складається за формою,
затвердженою в порядку, визначеному
положеннями п. 46.5 ст. 46 цього Кодексу та
чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна
містити необхідні обов'язкові
реквізити і відповідати нормам та
змісту відповідних податку та збору.

Обов'язкові реквізити - це інформація,
яку повинна містити форма податкової
декларації та за відсутності якої
документ втрачає визначений цим
Кодексом статус із настанням
передбачених законом юридичних
наслідків.

Податкова декларація подається за
звітний період в установлені цим
Кодексом строки контролюючому органу,
в якому перебуває на обліку платник
податків.

Згідно ст. 47 Податкового кодексу
України відповідальність за неподання,
порушення порядку заповнення
документів податкової звітності,
порушення строків їх подання
контролюючим органам, недостовірність
інформації, наведеної у зазначених
документах, несуть, зокрема, юридичні
особи, постійні представництва
нерезидентів, які відповідно до цього
Кодексу визначені платниками податків,
а також їх посадові особи.

Пунктом 48.3 ст. 48 Податкового кодексу
України визначено, що податкова
декларація повинна містити такі
обов'язкові реквізити: тип документа
(звітний, уточнюючий, звітний новий);
звітний (податковий) період, за який
подається податкова декларація;
звітний (податковий) період, що
уточнюється (для уточнюючого
розрахунку); повне найменування
(прізвище, ім'я, по батькові) платника
податків згідно з реєстраційними
документами; код платника податків
згідно з Єдиним державним реєстром
підприємств та організацій України або
податковий номер; реєстраційний номер
облікової картки платника податків або
серію та номер паспорта (для фізичних
осіб, які через свої релігійні
переконання відмовляються від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків та
повідомили про це відповідний
контролюючий орган і мають відмітку у
паспорті); місцезнаходження (місце
проживання) платника податків;
найменування контролюючого органу, до
якого подається звітність; дата
подання звіту (або дата заповнення -
залежно від форми); ініціали, прізвища
та реєстраційні номери облікових
карток або інші відомості, визначені в
абзаці сьомому цього пункту, посадових
осіб платника податків; підписи
платника податку - фізичної особи
та/або посадових осіб платника податку,
визначених цим Кодексом, засвідчені
печаткою платника податку (за
наявності).

Відповідно до ст. 49 Податкового кодексу
України податкова декларація
подається за звітний період в
установлені цим Кодексом строки
контролюючому органу, в якому
перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за
кожний встановлений цим Кодексом
звітний період подавати податкові
декларації щодо кожного окремого
податку, платником якого він є,
відповідно до цього Кодексу незалежно
від того, чи провадив такий платник
податку господарську діяльність у
звітному періоді.

Платники податку на прибуток
підприємств, які оподатковуються за
ставкою нуль відсотків відповідно до
пункту 154.6 статті 154 цього Кодексу,
подають контролюючим органам
декларації (розрахунки) з податку на
прибуток підприємств за спрощеною
формою у порядку, встановленому цим
Кодексом.

Податкова декларація подається за
вибором платника податків, якщо інше не
передбачено цим Кодексом, в один із
таких способів: а) особисто платником
податків або уповноваженою на це
особою; б) надсилається поштою з
повідомленням про вручення та з описом
вкладення; в) засобами електронного
зв'язку в електронній формі з
дотриманням умови щодо реєстрації
електронного підпису підзвітних осіб у
порядку, визначеному законодавством.

Платники податків, що належать до
великих та середніх підприємств,
подають податкові декларації до
контролюючого органу в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації електронного підпису
підзвітних осіб у порядку, визначеному
законодавством.

Акредитований центр сертифікації
ключів центрального органу виконавчої
влади, що забезпечує формування та
реалізує державну податкову і митну
політику, безоплатно надає особам, які
мають намір подавати податкову
декларацію в електронній формі,
послуги у сфері електронного цифрового
підпису.

Прийняття податкової декларації є
обов'язком контролюючого органу. Під
час прийняття податкової декларації
уповноважена посадова особа
контролюючого органу, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана перевірити наявність та
достовірність заповнення всіх
обов'язкових реквізитів, передбачених
пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього
Кодексу. Інші показники, зазначені в
податковій декларації платника
податків, до її прийняття перевірці не
підлягають.

За умови дотримання платником податків
вимог цієї статті посадова особа
контролюючого органу, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана зареєструвати податкову
декларацію платника датою її
фактичного отримання контролюючим
органом.

За умови дотримання вимог,
встановлених статтями 48 і 49 цього
Кодексу податкова декларація, надана
платником, також вважається прийнятою:
за наявності на всіх аркушах, з яких
складається податкова декларація та,
за бажанням платника податків, на її
копії, відмітки (штампу) контролюючого
органу, яким отримана податкова
декларація, із зазначенням дати її
отримання, або квитанції про отримання
податкової декларації у разі її
подання засобами електронного зв'язку,
або поштового повідомлення з відміткою
про вручення контролюючому органу, у
разі надсилання податкової декларації
поштою; у разі, якщо контролюючий орган
із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї
статті не надає платнику податків
повідомлення про відмову у прийнятті
податкової декларації або у випадках,
визначених цим пунктом, не надсилає
його платнику податків у встановлений
цією статтею строк.

Відмова посадової особи контролюючого
органу прийняти податкову декларацію з
будь-яких причин, не визначених цією
статтею, у тому числі висунення
будь-яких не визначених цією статтею
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
податкової декларації, зменшення або
скасування від'ємного значення
об'єктів оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється.

У разі подання платником податків до
контролюючого органу податкової
декларації, заповненої з порушенням
вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього
Кодексу, такий контролюючий орган
зобов'язаний надати такому платнику
податків письмове повідомлення про
відмову у прийнятті його податкової
декларації із зазначенням причин такої
відмови: у разі отримання такої
податкової декларації, надісланої
поштою або засобами електронного
зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з
дня її отримання; у разі отримання
такої податкової декларації особисто
від платника податку або його
представника - протягом трьох робочих
днів з дня її отримання.

У разі якщо в установленому
законодавством порядку буде
встановлено факт неправомірної
відмови контролюючим органом
(посадовою особою) у прийнятті
податкової декларації, остання
вважається прийнятою у день її
фактичного отримання контролюючим
органом.

Податкова декларація, надіслана
платником податків або його
представником поштою або засобами
електронного зв'язку, вважається
неподаною за умови її заповнення з
порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті
48 цього Кодексу та надсилання
контролюючим органом платнику
податків письмової відмови у прийнятті
його податкової декларації.

Незалежно від наявності відмови у
прийнятті податкової декларації
платник податків зобов'язаний погасити
податкове зобов'язання, самостійно
визначене ним у такій податковій
декларації, протягом строків,
установлених цим Кодексом.

Відповідно п. 120.1 ст.120 розд. 2
Податкового кодексу України неподання
або несвоєчасне подання платником
податків або іншими особами,
зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори податкових
декларацій (розрахунків), - тягнуть за
собою накладення штрафу в розмірі 170
гривень, за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання. Ті самі дії,
вчинені платником податків, до якого
протягом року було застосовано штраф
за таке порушення, тягнуть за собою
накладення штрафу в розмірі 1020 гривень
за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання.

В Акті перевірки встановлено, що
позивачем не подано в установлений
строк податкові декларації з ПДВ за
червень та серпень 2013 р., за що було
застосовано штрафні (фінансові)
санкції за кожне таке неподання
(податкові повідомлення рішення
№ від 14.11.2013 р. та № від 31.01.2014
р.).

Судом встановлено, що позивачем
засобами електронного зв'язку було
подано вказані податкові декларації,
які були отримані відповідачем, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи квитанціями.

19.07.2013 р. за №587/10/15.1-06 №000501 податковим
органом сформовано лист про те, що
декларації з ПДВ від 18.07.2013 р. №,
додатку №5 №, додатку №2 №,
додатку №3 №, реєстру отриманих
та виданих податкових накладних
№ присвоєно статус «не визнано,
як податкова звітність» у зв'язку із не
зазначенням обов'язкових реквізитів
(яких саме не вказано).

На підтвердження надіслання даного
листа позивачу, податковий орган надав
копію списку №281 поштових відправлень
(проте без зазначення дати таких
поштових відправлень) та копію
конверту, де міститься відмітка про
повернення поштового відправлення у
зв'язку з закінченням терміну
зберігання.

Таким чином, лист про невизнання
податкової декларації за липень як
податкової звітності позивачем не
отримано.

23.09.2013 р. за №3669/10/04-08-15-01-06 податковим
органом сформовано лист про те, що
декларації з ПДВ від 20.09.2013 р. №
разом з додатками №, №,
№, №, № присвоєно
статус «не визнано, як податкова
звітність» у зв'язку з встановленням
коду помилки 102 «звітність надано не в
повному обсязі» (що саме не було надано
не вказано).

На підтвердження надіслання даного
листа позивачу, податковий орган надав
повідомлення про вручення поштового
відправлення, де міститься відмітка
про вручення позивачу 21.11.2014 р., тобто
лист отримано позивачем вже після
перевірки.

З наведеного вбачається, що на час
проведення перевірки позивачу не було
відомо про невизнання податковою
звітністю декларацій з ПДВ за червень
та серпень 2013 р.

За поясненнями позивача, про
невизнання податковою звітністю
зазначених декларацій йому стало
відомо 16.10.2013 р. з листа №3669/10/04-08-15-01-06
від 23.09.2013 р. та 21.11.2013 р. з листа
№5444/10/04-08-15-01-10 від 29.10.2013 р., тоді як
перевірка, згідно Акту перевірки,
проводилася з 01.10.2013 р. по 11.10.2013 р.

Відповідач проти даних обставин не
заперечував.

Із надісланих відповідачем на адресу
позивача листів не вбачається, які саме
порушення здійснені під час подання
звітності.

Також суд звертає увагу, що
контролюючий орган не прийняв
повідомлення про відмову у прийнятті
податкової декларації, а надіслав
позивачеві листи про невизнання
декларації з ПДВ, що є порушенням вимог
ст.49 Податкового кодексу України.

За наведених обставин у сукупності суд
проходить до висновку, що податковим
органом було проведено перевірку за
відсутності достатніх на те підстав,
оскільки позивача не було повідомлено
належним чином про відмову у прийнятті
поданих ним декларацій.

Згідно ст. 49 Податкового кодексу
України у разі отримання відмови
контролюючого органу у прийнятті
податкової декларації платник
податків має право: подати податкову
декларацію та сплатити штраф у разі
порушення строку її подання; оскаржити
рішення контролюючого органу у
порядку, передбаченому статтею 56 цього
Кодексу.

Таким чином, наслідком неотримання
позивачем належної відмови
контролюючого органу у прийнятті
податкової декларації є порушення
права підприємства визначені ст. 49
Податкового кодексу України.

Щодо інших порушень, викладених у Акті
перевірки слід додати наступне.

Відповідно пункту 14.1.36. ст. 14
Податкового Кодексу України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацій
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводить такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентський договорами.

Як вбачається з Акту перевірки, за
даними податкової звітності за липень
2013 р. (№ від 16.08.2013 з врахуванням
уточнюючого розрахунку № від
10.09.2013р.) та довідки (додаток №2) щодо
залишку суми від'ємного значення
попередню податкових періодів, що
залишається непогашеним після
бюджетного відшкодування, отриманого у
звітному податковому періоді, та
підлягає включенню до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (ряд.22) становить
788180 грн., який сформований за рахунок
від'ємного значення сум ПДВ, що виникло
у попередніх податкових періодах, а
саме в серпні 2011 року - в сумі 99874 грн.,
вересні 2011 року - в сумі 381016 грн., жовтні
2011 року -в сумі 37956 грн., листопаді 2011
року - в сумі 191851 грн., грудні 2011 року - в
сумі 4861 грн., в січні 2012 року - в сумі 17340
грн., березні 2012 року - в сумі 1575 грн.,
червні 2012 року - в сумі 10541 грн.,
листопаді 2012 року - в сумі 12370 грн.,
червні 2013 року - в сумі 30796 грн. Від'ємне
значення у ТОВ «Спеціалізоване
підприємство «Ліфтмаркетсервіс»
виникло за рахунок придбання АЗС
основних засобів (комплексів АЗС).

Перевіркою правильності визначення
податкових зобов'язань та відображення
показників ТОВ «СП «Ліфтмаркетсервіс»
по деклараціям за серпень 2011 р.,
вересень 2011 р., жовтень 2011 р., листопад
2011 р., грудень 2011 р., січень 2012 р.,
березень 2012 р., червень 2012 р., листопад
2012 р., червень 2013 р. з податку на додану
вартість в сумі 225672 грн. проведеною на
підставі наступних документів: реєстру
виданих податкових накладних,
регістрів рахунку 361, 641, 311 видаткових
накладних, податкових накладних,
рахунків встановлено її заниження у
сумі 22695 грн. в т.ч.: за червень 2013 р. - 11375
грн., серпень 2013 р. - 11308 грн. в рядках 1 - 9
декларації. Перевіркою показників,
відображених ТОВ «СП
«Ліфтмаркетсервіс» в рядках 1 - 9
податкових декларацій серпня 2011 р.,
вересня 2011 р., жовтня 2011 р., листопада 2011
р., грудня 2011 р., січня 2011 р. березня 2012 р.,
червня 2012 р., листопада 2012 р., червня 2013
р. встановлено, що на формування цих
показників вплинуло проведення
операцій із надання в оренду АЗС з
відповідним обладнанням.

Суми податку на додану вартість за
даними податковими накладними
включено до податкових зобов'язань
відповідних звітних періодів та
відображено у реєстрах виданих
податкових накладних, що відповідають
даним додатку 5 до декларацій з податку
на додану вартість за відповідні
звітні періоди.

Перевіркою правильності визначення
податкового кредиту та відображення
показників в рядку 17 Декларації у
серпні 2011 р. - в сумі 204519 грн., вересні 2011
р. - в сумі 383187 грн., жовтні 2011 р. - в сумі
47936 грн., листопаді 2011 р.- в сумі 195122 грн.,
грудні 2011 р.- в сумі 12078 грн., січні 2012 р.-
26336 грн., лютому 2012 р. - 7545 грн., березні 2012
р.- 10831 грн., квітні 2012 р. -7504 грн., травні
2012 р. - 547 грн., червні 2012 р. - 20090 грн.,
липні 2012 р. - 2919 грн., серпні 2012 р. - 3039
грн., вересні 2012 р.- 618 грн., жовтні 2012 р. -
606 грн., листопаді 2012 р.- 22706 грн., грудні
2012 р. - 1056 грн., січні 2013 р. - 6675 грн.,
лютому 2013 р. - 625 грн., березні 2013 р. - 921
грн., квітні 2013 р. - 130 грн., травні 2013 р. -
1361 грн., липні 2013 р. -620 грн., проведеною
на підставі таких документів: реєстру
отриманих податкових накладних,
регістрів рахунку 631, 641, 311 накладних,
податкових накладних, актів виконаних
робіт, встановлено завищення
задекларованих суб'єктом
господарювання показників в рядках 10-17
Декларації на загальну суму 838181 грн., в
т.ч. у періодах: серпень 2011 року - в сумі
203975 грн. вересень 2011 року - в сумі 382687
грн., жовтень 2011 року - в сумі 47139 грн.,
листопад 2011 року - в сумі 193865 грн.,
грудень 2011 року - в сумі 10515 грн.

Перевіркою показників, відображених в
рядках 10 - 17 декларації позивача
встановлено, що на формування
показників вплинуло проведення
операцій з придбання АЗС, обладнання до
АЗС та послуг.

Згідно установчих документів здавання
в оренду майна являється основним
видом діяльності підприємства. На
підставі бухгалтерських документів,
наданих до перевірки проведений
фінансово-економічний аналіз
господарської діяльності підприємства
та встановлено наступне.

За 2011 рік за даними бухгалтерського
рахунку 71 «інший операційний дохід»
дохід від операцій оренди склав 122467,71
грн. (без ПДВ 102056,45 грн., ПДВ 20411,29 грн.). А
витрати по рахунку 92 «адміністративні
витрати» - 26284,09 грн., по рахунку 93
«витрати на збут» - 95622,47 грн. Загальна
сума витрат склала - 121906,56 грн. Таким
чином, податковим органом зроблений
висновок, що собівартість об'єктів, які
були надані в оренду, перевищує дохід
від оренди.

Реалізація послуг оренди без
врахування в ціні продажу всіх
понесених витрат, на думку відповідача,
дають право стверджувати, що купівля
АЗС та їх подальше здавання в оренду
згідно з договорами за ціною нижчою від
ціни придбання, не була зумовлена
характером виробничої або іншої
господарської діяльності
підприємства, оскільки не мала на меті
отримання доходу від цих операцій, а
отже не пов'язана з його господарською
діяльністю.

Відповідач зазначив, що дії позивача не
обумовлені розумним змістом, що
направлений на отримання доходу, та
вважаються такими, що були направлені
виключно на мінімізацію податкових
зобов'язань. Діяльність ТОВ «СП
Ліфтмаркетсервіс» з надання послуг
оренди має покривати
фінансово-господарські витрати
підприємства, в іншому випадку витрати
не можуть бути віднесені до складу
валових витрат та податкового кредиту
у податкове обліку.

Як вже зазначалося, перевірка позивача
проводилася (як зазначено у Акті
перевірки) з питань підтвердження
правомірності заявленого від'ємного
значення суми ПДВ по податковій
декларації за липень 2013 р. та
правомірності визначення ПДВ за
червень 2013 р., серпень 2013. У наказі №281
від 30.09.2013 р. період перевірки становить
з 01.08.2011 р. по 31.08.2013 р.

Разом з тим, порушення, викладені у
Акті перевірки стосуються усього 2011 р.,
де контролюючий орган враховує дохід
усього 2011 р. лише від операцій оренди, а
витрати, понесені в результаті
господарської діяльності враховує
загальні за 2011 р. (не лише від операцій
оренди).

Відповідач проти даної обставини
жодних належних пояснень та/або
заперечень не надав.

З матеріалів справи вбачається, що
підприємство, окрім операцій оренди,
здійснює і іншу діяльність,
передбачену статутом.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 14.1.27 п.14.1 ст. 14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій формі, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

При цьому відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням п. 138.2, 138.11
цієї статті, п. 140.2-140.5 ст. 140, ст. 142 і 143 та
інших статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податків.

За приписами пп. 138.4 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг,
визнаються витратами того звітного
періоду, в якому визнано доходи від
реалізації таких товарів, виконаних
робіт, наданих послуг.

Згідно пп. 139.1.1, 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не пов'язані з провадженням
господарської діяльності та не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового
кодексу України сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом (п.200.2 ст.200 Податкового
кодексу України).

У відповідності до п.200.3 ст.200
Податкового кодексу України при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.4 ст.200 Податкового
кодексу України якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то: а) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг; б)
залишок від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Згідно п. 4.6 Розділу III Порядку «Про
затвердження форм та Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану
вартість» затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України від
25.11.2011р., №1492 (який втратив чинність
13.11.2013 р.) «Розрахунки за звітний
період», якщо в результаті розрахунку
різниці між сумою податкових
зобов'язань і податкового кредиту
отримано позитивне значення, то
заповнюється рядок 18 декларації. Якщо в
результаті розрахунку значення
різниці між сумою податкових
зобов'язань і податкового кредиту
отримано від'ємне значення, то
заповнюється рядок 19 декларації. Якщо
за результатами поточного звітного
(податкового) періоду платником
податку визначено від'ємне значення
різниці між сумою податкових
зобов'язань і сумою податкового
кредиту (заповнено рядок 19 декларації),
така сума: у декларації враховується у
зменшення суми податкового боргу за
попередні звітні (податкові) періоди з
податку на додану вартість, у тому
числі розстроченого або відстроченого
відповідно до Кодексу (відображається
у рядку 20.1 декларації), а решта
зараховується до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (відображається у рядку 20.2
декларації поточного звітного
(податкового) періоду та переноситься
до рядка 21.1 декларації наступного
звітного (податкового) періоду);
зараховується до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (відображається у рядку 20.2
декларації поточного звітного
(податкового) періоду та переноситься
до рядка 21.1 декларації наступного
звітного (податкового) періоду). Якщо в
наступному звітному податковому
періоді різниця між сумою податкових
зобов'язань і сумою податкового
кредиту з урахуванням залишку такого
від'ємного значення минулого звітного
(податкового) періоду, що включається
до складу податкового кредиту
поточного звітного (податкового)
періоду, має від'ємне значення (рядок 22
декларації), до декларації подається
додаток 2. Платники, які заповнили рядок
22 декларації та відповідно до статті 200
розділу V Кодексу мають право на
бюджетне відшкодування податку на
додану вартість, здійснюють розрахунок
бюджетного відшкодування та подають до
декларації додаток 3. Значення рядка 3
додатку 3 переноситься до рядка 23
декларації за поточний звітний
(податковий) період. Залежно від
обраного платником напряму повернення
суми бюджетного відшкодування (на
рахунок цього платника у банку або у
зменшення податкових зобов'язань з
податку на додану вартість наступних
податкових періодів) така сума
вказується або в рядку 23.1, або у рядку
23.2, або частково розподіляється у
рядках 23.1 та 23.2 податкової декларації.
Залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду
відображається у рядку 24 декларації
поточного звітного (податкового)
періоду та переноситься до рядка 21.2
декларації наступного звітного
(податкового) періоду.

Відповідно пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

· придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

· придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п.198.1. ст. 198 Податкового кодексу
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи
здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Під час судового розгляду справи
позивачем надано первинну
документацію підприємства, що
підтверджує здійснення господарської
діяльності підприємства. Згідно змісту
Акту перевірки такі документи
надавалися і до перевірки.

Суд звертає увагу, що у Акті перевірки
не встановлено порушень заповнення
первинних бухгалтерських документів
позивача, що були досліджені
податковим органом, та порядок їх
обліку в бухгалтерському та в
податковому обліку. Також, не зазначено
про відсутність деяких документів.

Дослідження первинних документів, що
опосередковують господарські
відносини між позивачем та його
контрагентами свідчить, що вони
оформлювались в рамках здійснення
господарської діяльності, в цілях їх
відображення в бухгалтерському обліку
показало, що вони складені у
відповідності до вимог Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Згідно пп. 14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України розумна економічна
причина (ділова мета) - причина, яка може
бути наявна лише за умови, що платник
податків має намір одержати
економічний ефект у результаті
господарської діяльності.

Отже, Податковим кодексом України
встановлено, що тільки у межах
господарської діяльності платника
податку, у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів та послуг,
платник податку, має право на
віднесення таких сум: до податкового
кредиту звітного періоду.

Господарським Кодексом України
визначено наступне:

Підприємництво це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів
господарюванні у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовленим та реалізацію продукції,
виконання робіт та надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Податковим кодексом України визначено,
що господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу...».

Виходячи з вищевикладених норм
Господарського Кодексу та Податкового
кодексу України, що надають визначення
господарської (підприємницької)
діяльності, межами господарської
діяльності встановлюються:

доходи в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах отримані таким
платником податків у зв'язку з продажем
(поставкою) товарів (робіт, послуг);

діяльність, що здійснюється для
досягнення економічних і соціальних
результатів та з метою одержання
прибутку.

Крім того, суд звертає увагу, що
податковим органом не враховано, що у
2011 р. позивачем отримано прибуток, що,
серед іншого, підтверджується даними
звітів про фінансові результати за 2011,
2012 та 2013 роки.

Жодних належних та достатніх доказів
на спростування викладених обставин до
суду відповідачем не надано.

Натомість, суд звертає увагу, що в Акті
перевірки, після фіксування всіх
первинних документів в таблиці, в кінці
кожного перевіреного періоду на
сторінках з 20- по 35 стор. Акту зазначено,
що Актом підтверджено, що на підставі
інформації но АІС «Контрагенти» немає
розбіжностей між сумами податкового
кредиту позивача та податковими
зобов'язаннями постачальників. Тому
завищення податкового кредиту не
встановлено. Так само, на сторінках
Акту з 30 по 34 були описані повністю
документи (номера, дати) на придбання
АЗС і обладнання: договори, акти
приймання - передачі, та ін.

Відповідно до п. 5.2 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого Наказом Державної
податкової адміністрації України
22.12.2010 № 984, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12 січня
2011 р. за № 34/18772 у разі встановлення
перевіркою порушень податкового
законодавства за кожним відображеним
в акті фактом порушення
необхідно:чітко викласти зміст
порушення з посиланням на конкретні
пункти і статті законодавчих актів, що
порушені платником податків, зазначити
період (місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень; зазначити первинні
документи, на підставі яких вчинено
записи у податковому та
бухгалтерському обліку, навести
регістри бухгалтерського обліку,
кореспонденцію рахунків операцій та
інші документи, пов'язані з обчисленням
і сплатою податків і зборів, та докази,
що підтверджують наявність факту
порушення; у разі відсутності
первинних документів або ненадання для
перевірки первинних та інших
документів, що підтверджують факт
порушення, зазначити перелік цих
документів;

Акт перевірки не свідчить про
порушення позивачем вимог Податкового
кодексу України, що могло б стати
підставою для визначення контролюючим
органом податкових зобов'язань.

Таким чином, придбавши товари/послуги,
для використання у власній
господарській діяльності, та сплативши
їх вартість, у т.ч. ПДВ у вартості
послуг, позивач набув право на
віднесення сплачених сум ПДВ до складу
податкового кредиту.

Враховуючи, що податковим органом не
було перевірено належним чином
правомірність порядку формування
позивачем податкового кредиту у
попередніх податкових періодах та
відповідно включення вказаних сум до
складу суми, що підлягає бюджетному
відшкодуванню, про що викладено вище,
суд вважає висновок викладений у акті
перевірки щодо завищення значення
рядка 24 Декларації з податку на додану
вартість за липень 2013 р. неправомірним.

Згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем належним чином не
доведено правомірність винесеного
податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд прийшов до висновку
про задоволення адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спеціалізоване
підприємство «ЛІФТМАРКЕТСЕРВІС» до
Новомосковської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень у
повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Спеціалізоване підприємство
«ЛІФТМАРКЕТСЕРВІС» до Новомосковської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Новомосковської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області №,
№, № від 14.11.2013 р., № від
31.01.2014 р.

В порядку розподілу судових витрат
стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спеціалізоване
підприємство «ЛІФТМАРКЕТСЕРВІС»
судовий збір в розмірі 487,20 грн.
(чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження, а у разі її апеляційного
оскарження - з моменту проголошення
судового рішення суду апеляційної
інстанції.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у десятиденний
строк з дня отримання копії постанови,
виготовленої у повному обсязі.

Повний текст постанови складено
20 червня 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили 20.06.14 Суддя З
оригіналом згідно Помічник судді
В.С. Парненко
В.С. Парненко
Ю.Ю. Ковтун