Справа № 815/2502/14
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2502/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2014 року Одеський окружний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Стеценко
О.О.

судді - Вовченко
О.А.

судді - Катаєвої
Е.В.

за участю секретаря -
Царькової К.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Одеського
окружного адміністративного суду
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Державної Міграційної служби
України про скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, або Позивач) з
адміністративним позовом до Державної
міграційної служби України (далі - ДМС
України, або Відповідач) про скасування
рішення № 78-14 від 28.02.2014 року та
зобов'язання ДМС України прийняти
рішення про визнання ОСОБА_1 біженцем,
або особою, яка потребує додаткового
захисту.

В обґрунтування позовних вимог Позивач
зазначив наступне. Він є громадянином
Нігерії, його батько займав впливовий
пост в політичній партії PDP (Peoples Democratic
party) в м. Іво. Позивач прибув в Україну в
2008 році з метою отримання освіти. Під
час навчання втратив зв'язок з
батьками, та тільки в 2012 році Позивачу
вдалось відновити зв'язок з батьками,
які пояснили, що змушені були покинути
країну походження у зв'язку з утисками
та переслідуваннями, які пов'язують з
політичною діяльністю його батька та
політичними подіями в країні
походження в 2010-2011 роках. На даний час у
Позивача відсутні можливість
повернутися до країни походження.
Позивач, вважаючи себе біженцем, в 2011
році звернувся з заявою до Управління у
справах біженців Головного управління
ДМС України в Одеській області (далі -
ГУ ДМС України в Одеській області),
однак 14.04.2014 року отримав Повідомлення
№ 17 від 17.03.2014 року про прийняття ДМС
України рішення № 78-14 від 28.02.2014 року
про відмову у визнанні його біженцем
або собою, яка потребує додаткового
захисту.

Позивач зазначив, що з урахуванням
інформації по країні походження його
побоювання стати жертвою
переслідування є реальними та
об'єктивними, не зважаючи на те, що
жодного документального підтвердження
існування переслідувань в країні
походження у нього не має. На думку
Позивача, згідно діючого українського
законодавства, суди повинні
враховувати, що в залежності від певних
обставин отримання і надання
документів особою, що звертається за
встановленням статусу біженця, взагалі
неможливо, тому така обставина не є
підставою для визнання відсутності
умов, за наявності яких надається
статус біженця або особи такою, що
потребує додаткового захисту. Крім
того, Позивач зазначив, що у порушення
п.6.9. «Правил розгляду заяв та
оформлення документів, необхідних для
вирішення питання про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, втрату і
позбавлення статусу біженця та
додаткового захисту і скасування
рішення про визнання особи біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту», затверджених Наказом МВС
України № 649 від 07.09.2011 року (далі -
Правила) у Повідомленні № 17 від 17.03.2014
року не викладені причини відмови
визнання його біженцем або собою, яка
потребує додаткового захисту, а також
роз'яснення порядку оскарження такого
рішення, що є підставою для скасування
рішення ДМС України № 78-14 від 28.02.2014
року.

Позивач в судовому засіданні просив
задовольнити адміністративний позов з
підстав, викладених в
адміністративному позові (а.с. 2-4) та
додатково зазначив, що має бажання
продовжити навчання у вищому
навчальному закладі в м. Одесі.

Представник Відповідача в судовому
засіданні проти задоволення
адміністративного позову заперечив з
підстав, викладених в письмових
запереченнях на адміністративний
позов. (а.с.101). Так, представник
Відповідача зазначив, що основною
причиню не повернення Позивача до
країни громадського походження є не
особисте переслідування, а зникнення
батьків, які начебто були заарештовані,
після чого їх ніхто не бачив. В
протоколі співбесіди Позивачем
зазначено, що у разі повернення до
Нігерії, через належність до
Народно-демократичної партії, його
заарештують. Проте політична
належність до Народно-демократичної
партії не сприймається як елемент
можливого переслідування, оскільки
вказана партія займає лідируючі та
правлячі позиції в країні, зокрема,
президентом Нігерії є керівник
Народно-демократичної партії. Крім
того, Представником Відповідача
зазначено, що Позивачем було надано
недостовірну та суперечливу
інформацію про свою належність до
Народно-демократичної партії щодо дати
вступу до неї. Аналіз, отриманої від
Позивача, інформації вказує на те, що
Позивач під час проведення анкетування
та перевірки повідомив, переслідувань
та погроз за ознаками пов'язаних із
релігією, національністю, расою на його
адресу особисто не надходило. Виходячи
з розповіді ОСОБА_1, можна виявити
відсутність намірів повернення до
країни громадського походження через
бажання продовження навчання на
території України, а також його
прагнення попасти до більш фінансово
стабільної країни з метою покращення
життєвих умов. Представник Відповідача
вважає, що рішення ДМС України прийняте
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законами
України, є правомірним та
обґрунтованим, відтак підстави для
задоволення адміністративного позову
відсутні.

Вислухавши пояснення Позивача,
представника Відповідача, дослідивши
матеріали справи, зокрема,
проаналізувавши особову справу
Позивача, судом встановлені наступне.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
громадянином Нігерії, за
національністю нігерієць, за
віросповіданням мусульманин.

До України Позивач потрапив 30.12.2008 року
легально за навчальною візою рейсом
літаку м. Лагос (Нігерія), через м.
Стамбул (Туреччина) до м. Київ (Україна).
В період з 2009 року по 2010 рік навчався в
Криворізькому технічному
університеті.

Батько Позивача (ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2),
та мати (ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3), мешкають
в м. Іво (Нігерія), пенсіонери. Зазначені
обставини підтверджуються матеріалами
особової справи та поясненнями
Позивача.

18.07.2011 року Позивач звернувся до
Управління у справах біженців ГУ ДМС
України в Одеській області із заявою
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту (а.с. 40).

За результатами розгляду документів,
щодо надання Позивачу статусу біженця
в Україні, ГУ ДМС України в Одеській
області був складений висновок № ODS 11/199
від 20.01.2014 року щодо відмови у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, обґрунтовуючи
його тим, що аналіз особової справи
заявника вказує на те, що йому в країні
громадського походження нічого не
погрожувало та не погрожує, будь-які
катування його не очікують, крім того,
особисто заявникові ніхто не
погрожував та не переслідував.
Основною причиною неповернення особи
до країни громадянського походження є
не особисте переслідування, а
зникнення батьків, які, начебто, були
заарештовані, після чого їх ніхто не
бачив. ГУ ДМС України в Одеській
області надано критичної оцінки
твердженню Позивача щодо його
переслідувань у країні походження з
огляду на його належність до
політичної партії PDP (Peoples Democratic party), з
огляду на те, що вказана партія займає
лідируючі та правлячі позиції в країні.
Зокрема, президентом Нігерії є
керівник Народно-демократичної партії.
Крім того, Позивачем було надано
недостовірну та суперечливу
інформацію про свою належність до
Народно-демократичної партії щодо дати
вступу до неї. Так при поданні заяви
Позивач зазначив, що є членом партії з
2000 року, тобто вступив до неї в 14 років,
був звичайним членом партії, при тому,
що членом вказаної партії може бути
особа не молодше 18 років. Пізніше
Позивач надав Відповідачу відомості
про те, що він вступив у вказану партію
в 2005 році, та займався активною
політичною діяльністю. (а.с. 86-94).

Рішенням ДМС України № 78-14 був
підтриманий висновок № ODS 11/199 від 20.01.2014
року та ОСОБА_1 у визнанні біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту було відмовлено (а.с. 95).

На підставі вказаного рішення, ГУ ДМС
України в Одеській області, 14.04.2014
вручено Позивачу Повідомлення № 17 від
17.03.2014 року про відмову у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту (а.с. 96).

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення сторін, оцінивши докази по
справі у їх сукупності, суд приходить
до висновку про те, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі ст.14 Загальної декларації
прав людини, кожна людина має право
шукати притулку від переслідувань в
інших країнах.

Відповідно до ст.3 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
1950 року, жодна людина не може бути
піддана катуванням, нелюдському або
такому, що принижує її гідність,
поводженню чи покаранню.

Правовідносини, які виникли між
сторонами регулюються Законом України
«Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту».
Відповідно до ст.1 вказаного Закону
біженець - це особа, яка не є
громадянином України і внаслідок
обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань, перебуває за
межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутись до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з ч.5 ст.10 цього Закону, за
результатами всебічного вивчення і
оцінки всіх документів та матеріалів,
що можуть бути доказом наявності умов
для визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади з питань
міграції приймає рішення про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, чи про відмову у
визнанні біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

Необхідність доказування наявності
умов для надання статусу біженця
знаходить своє підтвердження у
міжнародно-правових документах. Згідно
з п.195 Керівництва з процедур і
критеріїв з визначення статусу біженця
Управління Верховного Комісара ООН у
справах біженців, згідно з Конвенцією
про статус біженців 1951 року та
Протоколом щодо статусу біженців 1967
року, у кожному окремому випадку всі
необхідні факти повинні бути надані в
першу чергу самим заявником, і тільки
після цього особа, уповноважена
здійснювати процедуру надання статусу
біженця (перевіряючий), повинна оцінити
всі твердження і достовірність
переконань заявника.

Виходячи із змісту Конвенції про
статус біженців 1951 року та ст.1 Закону
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту», поняття
«біженець» включає чотири основні
підстави, за наявності яких особі може
бути наданий статус біженця. До таких
підстав відносяться: знаходження особи
за межами країни своєї національної
належності або, якщо особа не має
визначеного громадянства - за межами
країни свого колишнього місця
проживання; неможливість або
побоювання користуватись захистом
країни походження; наявність цілком
обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань; побоювання стати
жертвою переслідувань повинно бути
пов'язано з причинами, які вказані в
Конвенції про статус біженців 1951 року,
а саме: расова належність, релігія,
національність (громадянство),
належність до певної соціальної групи,
політичні погляди.

При цьому, суд вважає, що "побоювання
стати жертвою переслідувань"
складається із суб'єктивної та
об'єктивної сторін. Суб'єктивна сторона
полягає у наявності в особи
"побоювання". "Побоювання" є оціночним
судженням, яке свідчить про
психологічну оцінку особою ситуації,
що склалась навколо неї. Саме під
впливом цієї суб'єктивної оцінки особа
вирішила покинути країну і стала
біженцем.

Об'єктивна сторона пов'язана з
наявністю обґрунтованого побоювання
переслідування і означає наявність
фактичних доказів того, що ці
побоювання є реальними. Факти
обґрунтованості побоювань
переслідування (загальну інформацію в
країні походження біженця) можуть
отримуватись від біженця, та незалежно
від нього з різних достовірних джерел
інформації, наприклад, з публікацій у
засобах масової інформації, з
повідомлень національних чи
міжнародних неурядових правозахисних
організацій, із звітів Міністерства
закордонних справ тощо.

Ситуація виникнення цілком
обґрунтованих побоювань
переслідування може скластись як під
час знаходження людини у країні свого
походження (у цьому випадку особа
залишає країну у пошуках притулку), так
і під час знаходження людини в Україні,
через деякий час після від'їзду з
країни походження (тобто, ситуація в
країні походження змінилася після
від'їзду, породжуючи серйозну
небезпеку для заявника), або може
ґрунтуватися на діях самого заявника
після його від'їзду, коли повернення до
країни походження стає небезпечним.
Таке цілком обґрунтоване побоювання
повинно бути на час вирішення заяви
особи, яка звернулась до міграційного
органу.

Згідно з п. 66 Керівництва з процедур і
критеріїв визначення статусу біженця
УВКБ ООН для того, щоб вважатися
біженцем, особа повинна надати
свідчення повністю обґрунтованих
побоювань стати жертвою переслідувань
за конвенційними ознаками.

Суд не приймає до уваги посилання
Позивача на обставини, які він виклав у
позовній заяві та поясненнях у суді, як
на підставу задоволення позову.

Так, під час подання заяви про надання
статусу біженця (а.с. 40), заповненні
анкети при поданні вказаної заяви (а.с.
44-48), у протоколі співбесіди з особою, що
подала заяву про надання статусу
біженця (а.с. 58-62) Позивачем, як підставу
для надання йому статусу біженця було
зазначено його побоювання повернення
до країни походження з причини його
належності до певної політичної сили -
політичної партії PDP (Peoples Democratic party).

Однак, Позивачем при складанні
вказаних документів було вказано
суперечливі відомості, які
обґрунтовано викликали сумнів у
Відповідача при наданні оцінки підстав
для визначення статусу Позивача. Так,
ОСОБА_1 зазначив, що є членом партії з 2000
року, тобто вступив до неї в 14 років, був
звичайним членом партії, при тому, що
членом вказаної партії може бути особа
не молодше 18 років. Пізніше Позивач
надав Відповідачу відомості про те, що
він вступив у вказану партію в 2005 році,
та займався активною політичною
діяльністю (а.с. 86-94).

Крім того, Позивачем не спростовані
доводи Відповідача щодо
невідповідності наведених ним даних
фактичному стану подій у країні
походження. Так, його належність до
політичної партії PDP (Peoples Democratic party) не
може слугувати підставою для надання
статусу біженця, з огляду на те, що
вказана партія займає лідируючі та
правлячі позиції в країні, керівник PDP
(Peoples Democratic party) є президентом Нігерії.

Позивачем, при складанні протоколу
співбесіди з особою, що подала заяву
про надання статусу біженця зазначено,
що він бажає повернутися до Нігерії,
коли «все затихне» (а.с.62), але не
спростований той факт, що на даний час
PDP (Peoples Democratic party) є правлячою, факти
переслідувань членів вказаної партії
ним не наведені.

Під час судового розгляду справи
Позивачем підтверджені вказані вище
доводи, крім того зазначено, що йому
відомо про політичний стан в країні
походження, але він має сумніви щодо
своєї долі з огляду на те, що на його
думку в місцевості його колишнього
проживання на виборах отримали
перемогу опоненти правлячої партії.

Таким чином, суд вважає, що відсутність
у Позивача намірів повернення до
країни громадського походження за
підстав, зазначених ним при поданні
відомостей до ДМС України, не є
поважними причинами для надання йому
статусу біженця або особи, яка потребує
додаткового захисту в Україні.

При цьому судом враховується той факт,
що 08.06.2010 року сектором ГІРФО
Дзержинського РВ УМВС України в
Дніпропетровській області було
оформлено видворення з території
України ОСОБА_1 із забороною в'їзду
терміном до 08.12.2010 року. Вказані дії
Позивача за часом співпадають із
прибуттям Позивача з Кривого Рогу до м.
Одеси.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.71 цього КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
Відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Відповідно до ст. 86 КАС
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що Відповідачем надано
достатні аргументи та доводи, які
свідчать, що останній діяв в межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, обґрунтовано та правомірно, у
зв'язку з чим, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволені адміністративного позову
ОСОБА_1 до Державної міграційної
служби України про скасування рішення
Державної міграційної служби України
№ 78-14 від 28.02.2014 року про відмову у
визнанні ОСОБА_1 біженцем, або особою,
яка потребує додаткового захисту та
зобов'язання Державної міграційної
служби України прийняти рішення про
визнання ОСОБА_1 біженцем, або особою,
яка потребує додаткового захисту -
відмовити.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Одеський окружний
адміністративний суд шляхом подання в
десятиденний строк з дня її
проголошення апеляційної скарги. У
разі застосування судом частини
третьої ст. 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень було
повідомлено про можливість отримання
копії постанови суду безпосередньо в
суді, то десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Головуючий суддя
Стеценко О.О.

Суддя
Вовченко О.А.

Суддя
Катаєва Е.В.

В задоволені адміністративного позову
ОСОБА_1 до Державної міграційної
служби України про скасування рішення
Державної міграційної служби України
№ 78-14 від 28.02.2014 року про відмову у
визнанні ОСОБА_1 біженцем, або особою,
яка потребує додаткового захисту та
зобов'язання Державної міграційної
служби України прийняти рішення про
визнання ОСОБА_1 біженцем, або особою,
яка потребує додаткового захисту -
відмовити.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Одеський окружний
адміністративний суд шляхом подання в
десятиденний строк з дня її
проголошення апеляційної скарги. У
разі застосування судом частини
третьої ст. 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень було
повідомлено про можливість отримання
копії постанови суду безпосередньо в
суді, то десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

18 червня 2014 року.