Справа № 809/802/14
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"26" травня 2014 р.
Справа № 809/802/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Боброва Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання
Дмитрашко О.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Левченко
В.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Івано-Франківській
області, за участі третіх осіб, які не
заявляють самостійний вимог на предмет
спору, на стороні відповідача -
начальника УМВС України в
Івано-Франківській області, начальника
сектора карного розшуку
Верховинського РВ УМВС України в
Івано-Франківській області майора
міліції Сокола Богдана Васильовича

про визнання недійсним наказу
начальника Управління МВС України в
Івано-Франківській області від 09.12.2013
року за №481 о/с та зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

12.03.2014 року ОСОБА_1 (надалі - позивач)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Івано-Франківській області (надалі -
відповідач), за участі третіх осіб, які
не заявляють самостійний вимог на
предмет спору, на стороні відповідача:
начальника УМВС України в
Івано-Франківській області, начальника
сектора карного розшуку
Верховинського РВ УМВС України в
Івано-Франківській області майора
міліції Сокола Богдана Васильовича
(надалі - треті особи) про визнання
недійсним наказу начальника
Управління МВС України в
Івано-Франківській області від 09.12.2013
року за №481 о/с та зобов'язання поновити
на посаді начальника сектора карного
розшуку Верховинського РВ.

Позовні вимоги мотивовані наступними
обставинами. Наказом начальника
Управління МВС України в
Івано-Франківській області від 09.12.2013
грудня №481 о/с позивач був звільнений з
органів внутрішніх справ на підставі
пункту «ж» статті 64 (за власним
бажанням) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ. Даний наказ
винесено з порушенням вимог чинного
законодавства України та процедури
звільнення, оскільки рапорт про
звільнення за власним бажанням 29.11.2013
року був написаний під тиском
керівництва Управління. При цьому,
03.12.2013 року позивач звернувся до
начальника УМВС в Івано-Франківській
області із рапортом щодо відкликання
попереднього рапорту про звільнення.
Зазначений рапорт був зареєстрований
того ж дня у Журналі обліку вихідної
кореспонденції Верховинського РВ УМВС
України в Івано-Франківській області.
Однак, він залишився без реагування зі
сторони начальника УМВС в
Івано-Франківській області.

Позивач та його представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали
повністю з підстав, наведених у
позовній заяві. Просили позов
задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому
засідання проти позову заперечив з
миттів, викладених у письмовому
запереченні та пояснив суду, що при
звільненні позивача зі служби
Управлінням МВС в Івано-Франківській
області було дотримано всіх норм
закону. Так, 29.11.2013 року капітан міліції
ОСОБА_1 звернувся із рапортом на ім'я
начальника Управління МВС України в
Івано-Франківській області про
звільнення зі служби за власним
бажанням. 09.12.2013 року ОСОБА_1 подав ще
один рапорт, яким підтвердив намір бути
звільненим і просив звільнення
провести саме 09.12.2013 року. У зв'язку з
чим, був виданий наказ за №481 о/с від
09.12.2013 року. Після цього Управлінням
проведено повний розрахунок та видано
трудову книжку, військовий квиток та
витяг з оскаржуваного наказу, про що
ОСОБА_1 особисто розписався. Тому,
просив відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Третя особа - начальник Управління МВС
України в Івано-Франківській області в
судове засідання не з'явилася, хоча
була належним чином повідомлена про
дату, час та місце розгляду справи. Заяв
та клопотань про відкладення розгляду
справи чи про розгляд справи за його
відсутності суду не подав, про причини
неявки суд не повідомив.

Третя особа - начальник сектора карного
розшуку Верховинського РВ Управління
МВС України в Івано-Франківській
області майор міліції Сокол Богдан
Васильович в судове засідання не
з'явилася. На адресу суду подав
клопотання про розгляд справи без його
участі.

За таких обставин, суд розглянув
адміністративну справу без участі
третіх осіб.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення позивача, його представника
та представника відповідача, показання
свідків, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
дослідивши і оцінивши докази, суд
дійшов висновку про те, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

ОСОБА_1 21.01.2009 року був прийнятий на
службу в органи внутрішніх справ
України та працював на посаді
начальника сектору карного розшуку
Верховинського РВ УМВС України в
Івано-Франківській області, що
підтверджується трудовою книжкою
серії НОМЕР_1 (а.с. 11).

29.11.2013 року позивачем був поданий
рапорт на ім'я начальника Управління
МВС України в Івано-Франківській
області про звільнення з органів
внутрішніх справ за власним бажанням.
Поважних причин, які були підставою для
написання рапорту не зазначено. Іншим
рапортом від 09.12.2013 року позивач
погодив з керівником Управління дату
свого звільнення, якою визначено 09
грудня 2013 року (а.с. 73, 74).

03.12.2013 року позивач звернувся до
начальника Управління МВС в
Івано-Франківській області із рапортом
щодо відкликання попереднього рапорту
про звільнення за власним бажанням та
виявив бажання продовжити службу в
органах внутрішніх справ. Прохання
було мотивоване тим, що рапорт на
звільнення не був власним
волевиявленням, а написаний в складній
ситуації та під впливом керівництва.
Вказаний рапорт був зареєстрований
того ж дня у Журналі вихідної
кореспонденції Верховинського РВ УМВС
України в Івано-Франківській області.
Факт реєстрації рапорту Верховинським
РВ УМВС 03.12.2013 року підтверджується
наявним в матеріалах справи рапортом
та не заперечується представником
відповідача (а.с. 8).

Незважаючи на це, наказом начальника
Управління від 09.12.2013 року за №481 о/с
позивач був звільнений з органів
внутрішніх справ у запас, з посади
начальника сектора карного розшуку
Верховинського РВ УМВС України в
Івано-Франківській області, за пунктом
«ж» статті 64 (за власним бажанням)
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ (а.с. 7).

Згідно підпункту «ж» пункту 64
Положення про проходження служби
рядовим начальницьким складом органів
внутрішніх справ (надалі - Положення)
звільняються зі служби в запас за
власним бажанням особи середнього,
старшого і вищого начальницького
складу - при наявності поважних причин,
що перешкоджають виконанню службових
обов'язків.

Відповідно до статті 68 Положення, особи
рядового та начальницького складу, які
виявили бажання звільнитися зі служби
за особистим проханням, попереджають
прямого начальника органу внутрішніх
справ про прийняте ними рішення не
пізніше, як за три місяця до дня
звільнення, про що подають рапорт за
командою.

Зі змісту вищенаведених норм (пункти 64,
68 Положення) випливає, що звільнення
посадової особи зі служби в органах
внутрішніх справ за власним бажанням
можливе не раніше, як за три місці з
дати подання рапорту безпосередньому
керівнику та за наявності поважних
причин, що перешкоджають виконанню
службових обов'язків. Тобто, дотримання
трьохмісячного строку при звільненні
осіб, на яких поширюється дія Положення
є обов'язковим як для адміністрації так
і для підлеглого.

Таким чином, як свідчить аналіз
вказаних вище норм Положення, протягом
трьох місяців, з 29.11.2013 року позивач
вправі був відкликати попередній
рапорт про звільнення, що ним було і
зроблено. Однак, рапорт про відкликання
попереднього рапорту про звільнення
відповідачем не взятий до уваги, а тому
і строк звернення до суду позивачем не
пропущений.

Проте, як вбачається із матеріалів
справи відповідачем не був дотриманий
трьохмісячний термін при звільненні
ОСОБА_1 із займаної посади.

Допитані в судовому засіданні свідки в
даній адміністративній справі
колишній начальник Верховинського РВ
УМВС України в Івано-Франківській
області ОСОБА_5, працівники райвідділу:
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, кожен окремо,
показали суду, що позивач після свого
рапорту про звільнення за власним
бажанням, написав рапорт про його
відкликання. Однак, чому останній
рапорт не був реалізований пояснити не
змогли. Як припущення, причиною цього
назвали складну суспільно-політичну
ситуацію в Україні на той час.

Факт написання та реєстрації рапорту
позивача від 03.12.2013 року про
відкликання написаного 29.11.2013 року
рапорту про звільнення за власним
бажанням підтверджується дослідженим
у судовому засіданні Журналом обліку
вихідних документів Верховинського РВ
УМВС України в Івано-Франківській
області (а.с. 60-63).

Окрім вказаного, суд зазначає, що
згідно пункту «ж» статті 64 Положення
особи рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ України
звільняються в запас за власним
бажанням - при наявності поважних
причин, що перешкоджають виконанню
службових обов'язків. Однак, поважних
причин такого звільнення позивачем в
рапорті не вказано. Таких обставини не
навів суду також і представник
відповідача.

Крім того, суд враховує, що за час
проходження служби в органах
внутрішніх справ, позивач
характеризується позитивно. Колектив
райвідділу клопоче про його поновлення
на службі, на момент розгляду справи
судом посада начальника сектора
карного розшуку райвідділу вакантна
(а.с. 64-72, 75, 86, 111).

Відповідно до статті 43 Конституції
України кожен має право на працю, що
включає можливість заробляти собі на
життя працею, яку він вільно обирає або
на яку вільно погоджується. Держава
створює умови для повного здійснення
громадянами права на працю, гарантує
рівні можливості у виборі професії та
роду трудової діяльності, реалізовує
програми професійно-технічного
навчання, підготовки і перепідготовки
кадрів відповідно до суспільних
потреб. Громадянам гарантується захист
від незаконного звільнення.

У відповідності до статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб про
захист яких вони просять.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
правомірними та обґрунтованими, а тому
адміністративний позов слід
задовольнити повністю. При цьому, з
метою повного захисту прав та законних
інтересів позивача необхідно визнати
протиправним та скасувати наказ
начальника Управління МВС України в
Івано-Франківській області від 09.12.2013
року за №481 о/с в частині звільнення
капітана міліції ОСОБА_1 з посади
начальника сектора карного розшуку
Верховинського районного відділу УМВС
України в Івано-Франківській області
та поновити його з 09.12.2013 року на
вказаній посаді.

Відповідно до норм пункту 3 частини 1
статті 256 КАС України негайно
виконуються постанови суду щодо
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби.

Враховуючи зазначену норму КАС
України, суд вважає за необхідне
звернути постанову до негайного
виконання.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 11, 158-163, 167,
256 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
наказ начальника Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області від 09.12.2013
року за №481 о/с в частині звільнення
капітана міліції ОСОБА_1 з посади
начальника сектора карного розшуку
Верховинського районного відділу УМВС
України в Івано-Франківській області.

Поновити з 09.12.2013 року ОСОБА_1 на посаді
начальника сектора карного розшуку
Верховинського районного відділу УМВС
України в Івано-Франківській області.

Постанову суду звернути до негайного
виконання.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, установлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
/підпис/ Ю.О.
Бобров

Постанова в повному обсязі складена
30.05.2014 року.