Справа № 2а/0570/16188/11
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року м. Київ
К/9991/2085/12

№ К/9991/2085/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Блажівської Н.Є., Сіроша М.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства
«Донбасгеологія»

на ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 02.12.2011

та постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 19.10.2011

у справі № 2а/0570/16188/2011 Донецького
окружного адміністративного суду

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Донбасгеологія»

до Державної податкової інспекції у
Калінінському районі м. Донецька

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 19.10.2011,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 02.12.2011, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ВАТ
«Донбасгеологія» просить скасувати
ухвалені у справі судові рішення,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову постанову про
задоволення позову.

Відповідач не скористався своїм правом
надати заперечення проти касаційної
скарги.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково.

Фактичною підставою для зменшення
від`ємного значення суми податку на
додану вартість та застосування
штрафних (фінансових) санкцій (штрафів)
згідно з податковим
повідомленням-рішенням, з приводу
правомірності якого виник спір, стали
висновки контролюючого органу,
викладені в акті перевірки від 03.08.2011 №
2282/15-312, про порушення позивачем норм
пункту 198.6 ст.198 Податкового кодексу
України (ПК України), а саме: завищення
податкового кредиту у податковому
обліку за червень 2011 року на 616056,00 грн.
внаслідок включення до його складу сум
ПДВ за податковими накладними з датою
виписки більше ніж 365 календарних днів,
що призвело до завищення від`ємного
значення між сумою податкового
зобов`язання та сумою податкового
кредиту у податковому обліку за
червень 2011 року на 616056,00 грн.

За наслідками висновків акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 09.08.2011 №
/0 про зменшення від`ємного
значення суми податку на додану
вартість в податковій декларації за
червень 2011 року на 616056,00 грн. та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій (штрафів) у сумі 154014,00 грн.

У судовому процесі встановлено, що у
податковій декларації за червень 2011
року позивач включив суми податку на
додану вартість за податковими
накладними, виписаними протягом
листопада 2008 року - травня 2010 року, що і
стало підставою для виключення цих сум
із податкового кредиту за цей звітний
(податковий) період за результатами
перевірки.

За визначенням підпункту 14.1.181 пункту
14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 ст. 198 цього Кодексу
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 цієї статті
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної (абзац третій
пункту 198.6 ст. 198 ПК України).

Враховуючи те, що кількість
календарних днів між датами складання
податкових накладних, суми ПДВ за якими
позивач включив до складу податкового
кредиту у податковій декларації за
червень 2011 року, і датою подання цієї
податкової декларації (19.07.2011) більше,
ніж 365 календарних днів, суди
попередніх інстанцій зробили
правильний висновок про неправомірне
включення позивачем ПДВ за цими
накладними до складу податкового
кредиту.

Доводи позивача про поширення норм ПК
України виключно на податкові
накладні, виписані після набрання
чинності цим Кодексом, є помилковими.
Пунктом 1 розділу ХІХ «Прикінцеві
положення» ПК України встановлено, що
цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2011
року, крім норм, перелік яких
встановлено в цьому пункті.

Ввівши з 1 січня 2011 року нове правило
щодо строку реалізації платником
податку на додану вартість права на
включення до податкового кредиту суми
податку, на яку він отримав від
постачальника товарів (послуг)
податкову накладну, законодавець не
встановив додаткових умов (як-то
обмеження кола податкових накладних,
тощо) дії цього правила податкового
обліку, якого повинен дотримуватись
платник податку при поданні податкової
декларації.

Разом з тим, помилковими є висновки
судів попередніх інстанцій про відмову
у задоволенні позову про скасування
податкового повідомлення-рішення від
09.08.2011 № /0 у частині застосування
штрафних (фінансових) санкцій (штрафів)
у сумі 154014,00 грн., оскільки ні в
податковому повідомленні-рішенні, ні у
судовому процесі не було встановлено,
на підставі якої норми до позивача
застосовані ці штрафні (фінансові)
санкції.

Відповідно до пункту 123.1 ст. 123 ПК
України у разі якщо контролюючий орган
самостійно визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, це тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів
визначенні контролюючим органом суми
податкового зобов'язання з цього
податку, зменшення суми бюджетного
відшкодування - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
у розмірі 50 відсотків суми
нарахованого податкового зобов'язання,
завищеної суми бюджетного
відшкодування.

За змістом правової норми, закріпленої
в абзаці першому наведеного пункту ст.
123 ПК України, зменшення контролюючим
органом від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків є підставою для застосування
штрафних (фінансових) санкцій при умові
визначення податковим органом
податкового зобов`язання або
встановлення завищення суми
бюджетного відшкодування. Таке
тлумачення цієї норми ґрунтується на
аналізі змісту як її гіпотези, так і
санкції.

Враховуючи, що податковим органом
податковим повідомленням-рішенням від
09.08.2011 № /0 не визначено
податкового зобов`язання, не зменшено
суму бюджетного відшкодування, а в
судовому процесі не встановлено, що
таке мало місце за це ж порушення
податкового законодавства при
прийнятті інших податкових
повідомлень-рішень, накладення на
позивача штрафу є неправомірним. До
того ж, в самому податковому
повідомленні-рішенні податковий орган
не вказав правову норму, на підставі
якої застосовані ці санкції.

Відповідно до ст. 225 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині..

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства
«Донбасгеологія» задовольнити
частково, змінити постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
19.10.2011 та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 02.12.2011.

Позов задовольнити частково: скасувати
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Калінінському районі м. Донецька від
09.08.2011 № /0 в частині застосування
штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у
сумі 154014,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, але
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав та в порядку,
передбачених статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
Н.Є. Блажівська М.В. Сірош