Справа № 872/8780/13
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2014 рокусправа № 0870/8011/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Божко Л.А.

суддів:
Лукманової О.М. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового
засідання: Соломки М.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Вільнянської
міжрайонної Державної податкової
інспекції Запорізької області
Державної податкової служби на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Авто
Граніт» до Вільнянської міжрайонної
Державної податкової інспекції
Запорізької області Державної
податкової служби про скасування
податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и В :

В серпні 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Авто Граніт»
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Вільнянської міжрайонної
Державної податкової інспекції
Запорізької області Державної
податкової служби та просило визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 17.08.2012 №
та №.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач
зазначив, що податкові
повідомлення-рішення винесені з
порушенням норм чинного законодавства.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року позовні вимоги задоволені;
визнані протиправними та скасовані
податкові повідомлення-рішення №
від 17.08.2012 та № від 17.08.2012.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач звернувся
до суду з апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просив скасувати
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року та прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши, в межах доводів
апеляційної скарги, законність та
обґрунтованість судового рішення,
оцінивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи із
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю «Авто
Граніт» зареєстроване Вільнянською
районною державною адміністрацією
Запорізької області та перебуває на
обліку в Вільнянській міжрайонній
Державній податковій інспекції
Запорізької області Державної
податкової служби.

У період з 23.07.2012 року по 26.07.2012 року
податковим органом на підставі
направлень від 23.07.2012 року №66, 67
відповідно до наказу від 23.07.2012 року №287
згідно із пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1
ст.75, пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 Податкового
кодексу України проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка ТОВ «Авто Граніт» з питань
викладених в запереченнях щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податку на
прибуток та податку на додану вартість,
при здійсненні
фінансово-господарських операцій з БВП
«Строитель-Плюс», ТОВ «Бренд Строй» за
період з 01.01.2009 року по 31.03.2012 року.

За результатами перевірки було
складено акт №316/22/30567739 від 02.08.2012 року,
в якому, зокрема, зафіксовані порушення
позивачем:

- ч.1 ст. 203, 215, 216, 228, 662, 655, 656 Цивільного
кодексу України в частині недодержання
в момент вчинення правочину вимог, які
не спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
по правочинах, здійснених по ланцюгу
постачання від БВП "Строітель плюс" та
ТОВ "Бренд Строй";

- пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1 п.
7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" та п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.
200.2 ст. 200, п. 201.7 ст. 201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість, що
підлягає перерахуванню до бюджету за
перевіряємий період по операціям з
придбання гранітної продукції, послуг
навантаження гранітної продукції,
розробки ґрунту, придбання запчастин
та проведення ремонтів основних
засобів на загальну суму 2 188 441,81 грн.,
у т.ч. по періодах: серпень 2009 у сумі 40
905,04 грн., вересень 2009 у сумі 38 146,66 грн.,
грудень 2009 у сумі 104 284,89 грн., квітень
2010 у сумі 26 722,40 грн., травень 2010 у сумі 44
515,00 грн., червень 2010 у сумі 30 498,00 грн.,
липень 2010 у сумі 19 838,67 грн., серпень 2010
у сумі 43 976,00 грн., вересень 2010 у сумі 158
431,43 грн., жовтень 2010 у сумі 124 346,66 грн.,
листопад 2010 у сумі 46 701,45 грн., грудень
2010 у сумі 138 933,33 грн., січень 2011 у сумі 21
755,55 грн., лютий 2011 у сумі 24 338,15 грн.,
березень 2011 у сумі 45 661,66 грн., квітень
2011 у сумі 31 936,73 грн., травень 2011 у сумі 64
491,32 грн., червень 2011 у сумі 139 500,76 грн.,
липень 2011 у сумі 184 325,06 грн., вересень
2011 у сумі 251 418,87 грн., жовтень 2011 у сумі
193 705,63 грн., листопад 2011 у сумі 307 875,01
грн., грудень 2011 у сумі 250 935,07 грн.,
січень 2012 у сумі 53 426,14 грн., лютий 2012 у
сумі 85 186,15 грн.;

- пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" та
пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток що підлягає
перерахуванню до бюджету за
перевіряємий період на загальну суму 2
188 441,81 грн., у т.ч. по періодах: 4 кв. 2009 у
сумі 243 253,40 грн., 3 кв. 2010 у сумі 263 758,50
грн., 4 кв. 2010 у сумі 342 906,30 грн., 1 кв. 2011 у
сумі 124 778,70 грн., 2кв. 2011 у сумі 188 546,10
грн., 3 кв. 2011 у сумі 297 862,20 грн., 4 кв. 2011 у
сумі 691 275,40 грн., 1 кв. 2012 у сумі 36 061,01
грн.

На підставі акту №316/22/30567739 від 02.08.2012
року відповідачем винесені податкові
повідомлення-рішення:

- № , яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем -
податок на додану вартість на загальну
суму 3 543 949,00 грн., у т.ч. за основним
платежем - 2 471 857,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями 1 072 092,00 грн.;

- №, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем -
податок на прибуток приватних
підприємств на загальну суму 3 126 002,51
грн., у т.ч. за основним платежем 2 188 442,00
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями 937 560,51 грн.

Відповідно з п.п. 5.1.ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до п.п. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 цього
Закону, до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно з пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону, не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно з пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», який був чинним на час
виникнення спірних правовідносин між
сторонами, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

У відповідності ж з пп. 7.4.5 ст. 7 Закону
(168/97-ВР) не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

За правилами статті 198 ПК України право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається,
зокрема: дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
понесених витрат, у зв'язку з
придбавання товарів (робіт, послуг), до
складу валових витрат та сплачених сум
ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг),
до складу податкового кредиту
підприємства. До таких підстав
віднесено: наявність господарської
операції, понесення витрат, у зв'язку з
господарською діяльністю платника,
сплата податку на додану вартість у
вартості товарів (робіт, послуг), факт
сплати податку на додану вартість має
підтверджуватися відповідними
податковими накладними.

Ухвалою Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року задоволено клопотання позивача та
призначено судово-економічну
експертизу.

На вирішення експерту були
поставлені такі питання:

- чи підтверджується документально
висновки акту "Про результати
позапланової виїзної перевірки ТОВ
"Авто граніт" за період з 01.01.2009 по 31.03.2012"
Вільнянської МДПІ Запорізької області
ДПС № 316/22/30567739 від 02.08.2012 щодо порушення
вимог пп. 5.3.9
п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"

та пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010, в
результаті чого встановлено заниження
суми податку на прибуток підприємства
на загальну суму 2 188 441,81 грн. за
період з 4 кварталу 2009 року - 1 квартал 2012
року;

- чи підтверджуються документально
висновки акту "Про результати
позапланової виїзної перевірки ТОВ
"Авто граніт" за період з 01.01.2009 по 31.03.2012"
Вільнянської МДПІ Запорізької області
ДПС № 316/22/30567739 від 02.08.2012 щодо порушення
вимог пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп.
7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" та п. 198.3, п.
198.6 ст. 198, п. 200.2 ст. 200, п. 201.7 ст. 207
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
податку на додану вартість на загальну
суму 2 471 855,63 грн. за період серпень 2009
року - лютий 2012 року;

- чи підтверджується документально
подальше використання товарів, робіт
та послуг, придбаних у ТОВ БВП
"Строітель-Плюс", ТОВ "Бренд Строй" у
фінансово-господарській діяльності
ТОВ "Авто граніт" за період з серпня 2009
року по лютий 2012 року та в якому
розмірі;

- чи відповідають обсяги отриманих ТОВ
"Авто граніт" товарів, робіт та послуг
від ТОВ БВП "Строітель-Плюс", ТОВ "Бренд
Строй" обсягам реалізації продукції
(товарів, робіт та послуг) ТОВ "Авто
граніт" за період з серпня 2009 року по
лютий 2012 року;

- чи підтверджуються документально
сформовані підприємством ТОВ "Авто
Граніт" валові витрати і податковий
кредит з податку на додану вартість по
фінансово-господарських операціях між
ТОВ "Авто Граніт" з ТОВ БВП
"Строитель-Плюс", ТОВ "Бренд Строй" за
період з серпня 2009 року по лютий 2012
року.

Висновком Дніпропетровського
науково-дослідного інституту судових
експертиз №3698/3699/12 встановлено, що
порушення вимог п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" та п.п.139.1.9 п. 139.1 ст.139
Податкового кодексу, в результаті чого,
як зазначено податковим органом,
встановлено заниження суми податку на
прибуток підприємства на загальну суму
2 188 441,81 грн. за період з 4 кварталу 2009
року - 1 квартал 2012 року та порушення
вимог п.п.7.2.3 п.7.2, п.п.7.4.1,п.п. 7.4.5 п.7.4,
п.п.7.7.1 п. 7.7 ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість" (та п.198.3, п.
198.6 ст.198, п.200.2 ст.200, п.201.7 ст201
Податкового кодексу України, в
результаті чого, як зазначено
податковим органом, встановлено
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 2 471 855,63 грн. за період
серпень 2009 року - лютий 2012 року
документально не підтверджуються.

Документально підтверджується
подальше використання товарів, робіт
та послуг, придбаних у ТОВ "Строитель
Плюс" у фінансово-господарській
діяльності ТОВ "Авто Граніт" за період
серпень 2009 - лютий 2012 в повному обсязі у
розмірі 11 622 856,31 грн. (без ПДВ), у т.ч.:
собівартість реалізованих товарів - 4 202
120,35 грн., витрати на матеріали, паливо,
запасні частини - 1 431 926,48 грн., витрати
на послуги навантажувача та ремонт - 5 988
809,48 грн.

Також документально підтверджується
подальше використання товарів, робіт
та послуг, придбаних у ТОВ "Бренд Строй"
у фінансово-господарській діяльності
ТОВ "Авто Граніт" за період вересень 2010 -
червень 2011 в повному обсязі у розмірі 959
588,02 грн. (без ПДВ), у т.ч.: собівартість
реалізованих товарів - 208 333,33 грн.,
витрати на послуги навантажувача та
ремонт - 751 254,69 грн.

підтверджується придбання ТОВ "Авто
Граніт" у ТОВ "Строитель Плюс" товарів
(робіт, послуг) вартістю 11 622 856,31 грн.
(без ПДВ) та використання (реалізація,
списання) таких товарів (робіт, послуг)
у фінансово-господарській діяльності
ТОВ "Авто Граніт" за період серпень 2009 -
лютий 2012 в повному обсязі у розмірі 11
622 856,31 грн. (без ПДВ), у т.ч.:
собівартість реалізованих товарів - 4
202 120,35 грн., витрати на матеріали,
паливо, запасні частини - 1 431 926,48 грн.,
витрати на послуги навантажувача та
ремонт - 5 988 809,48 грн.

Крім того, документально
підтверджується придбання ТОВ "Авто
Граніт" у ТОВ "Бренд Строй" товарів
(робіт, послуг) вартістю 959 588,02 грн. (без
ПДВ) та використання (реалізація,
списання) таких товарів (робіт, послуг)
у фінансово-господарській діяльності
ТОВ "Авто Граніт" за період вересень 2010 -
червень 2011 в повному обсязі у розмірі 959
588,02 грн. (без ПДВ), у т.ч.: собівартість
реалізованих товарів - 208 333,33 грн.,
витрати на послуги навантажувача та
ремонт - 751 254,69 грн.

Отже, обсяги отриманих ТОВ "Авто Граніт"
товарів від ТОВ БВП "Строитель- Плюс" та
ТОВ "Бренд Строй" вартістю 4 410 453,68 грн.
відповідають обсягам реалізації таких
товарів ТОВ "Авто Граніт" за період з
серпня 2009 року по лютий 2012 року у сумі 4
410 453,68 грн., а обсяги отриманих
товарно-матеріальних цінностей, робіт
(послуг) вартістю 8 171 990,65 грн. - обсягам
витрат, що здійснені для ведення
власної господарської діяльності за
період з серпня 2009 року по лютий 2012 року
в сумі 8 171 990,65 грн.

Встановлено також, що документально
підтверджуються сформовані
підприємством ТОВ "Авто Граніт" валові
витрати та витрати, які враховуються
для визначення об'єкта оподаткування, в
деклараціях з податку на прибуток
підприємства за період 2009р. - 1 кв. 2012р. в
сумі 8 041 476 грн. та сформований
податковий кредит в деклараціях з ПДВ
за період з серпня 2009р. по лютий 2012р. в
сумі 2 471 856 грн. при проведенні
фінансово-господарських операцій з ТОВ
БВП "Строитель-Плюс" та ТОВ "Бренд Строй"
відповідно до вимог п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", п.п.139.1.9 п. 139.1
ст.139 Податкового кодексу України №
2755-УІ від 02.12.2010, а також п.п.7.2.3 п.7.2,
п.п.7.4.1, п.п. 7.4.5 п.7.4, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" та п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.2 ст.200,
п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України.

Згідно ч.5 ст.203, ч.1,2 ст.215, 228 (в редакції
на момент правовідносин) ЦК України
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Суд зазначає, що не є обов'язковою
передумовою для визначення
контролюючими органами грошових
зобов'язань визнання недійсними (у тому
числі нікчемними) правочинів, які
укладалися за ланцюгом між попередніми
посередниками, через ланцюг яких
декларувався рух товарів чи послуг,
нібито придбаних останнім у такому
ланцюгу платником податку. При цьому
відносини між учасниками попередніх
ланцюгів постачань товарів та послуг
не мають безпосереднього впливу на
дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Пленум Верховного Суду України в п. 18
Постанови від 6 листопада 2009 року N 9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними"зазначив, що такими є
правочини, що посягають на суспільні,
економічні та соціальні основи
держави, зокрема: правочини, спрямовані
на використання всупереч закону
комунальної, державної або приватної
власності; правочини, спрямовані на
незаконне відчуження або незаконне
володіння, користування, розпорядження
об'єктами права власності українського
народу - землею як основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави, її
надрами, іншими природними ресурсами
(стаття 14 Конституції України);
правочини щодо відчуження викраденого
майна; правочини, що порушують правовий
режим вилучених з обігу або обмежених в
обігу об'єктів цивільного права тощо.
Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок. При кваліфікації
правочину за статтею 228 ЦК має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо".

Таким чином, законодавством
відокремлено порушення публічного
порядку від інших підстав нікчемності
правочинів та передбачено наявність
умислу сторін (сторони) на незаконний
результат, а також суперечність його
публічно-правовим актам держави.

Наявність умислу у сторін (сторони)
угоди означає, що вони (вона), виходячи з
обставин справи, усвідомлювали або
повинні були усвідомлювати
протиправність вчинення зобов'язання і
суперечність його мети інтересам
держави та суспільства і прагнули або
свідомо допускали настання
протиправних наслідків.

Умисел юридичної особи в даному
випадку визначається умислом тієї
особи, що укладала угоду, на підставі
якої виникло таке зобов'язання.

Доказів наявності умислу у сторін на
здійснення правочину його з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства (вирок суду про
притягнення сторін цього договору до
кримінальної відповідальності тощо)
відповідач не зазначив.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
з урахуванням висновку експерта
погоджується з судом першої інстанції
та вважає, що податкові
повідомлення-рішення від 17.08.2012 №
та № є протиправними.

Щодо вироку Київського районного суд м.
Сімферополя АР Крим від 10.04.2013р. по
справі № 123/3318/13-к.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Аналізуючи зазначені норми, суд робить
висновок, що преюдиційні обставини,
тобто ті обставини, що встановлені в
судовому рішенні, яке набрало законної
сили, є підставами для звільнення від
доказування.

Згідно до ч.4 ст. 72 КАС України вирок
суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, відповідно до диспозиції
ч.4 ст. 72 КАС України обов'язковими для
адміністративного суду, який розглядає
справу, є вирок суду в кримінальній
справі або постанова суду у справі про
адміністративний проступок.

Як зазначалося, частиною четвертою
статті 72 КАС України встановлено, що
вирок суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Диспозиція наведеної правової норми,
на відміну від норми частини першої
статті 72 КАС України, прямо вказує на
те, що обов'язковими для суду, який
розглядає справу, є вирок суду в
кримінальній справі або постанова суду
у справі про адміністративний
проступок.

Разом із тим вказана норма встановлює
межі обов'язковості зазначених
різновидів судових рішень для
адміністративного суду, що розглядає
конкретну адміністративну справу.

Така обов'язковість поширюється лише
на те питання, чи мало місце певне
діяння та чи вчинене воно особою, щодо
якої постановлено відповідний вирок
або прийнято постанову.

Отже, обов'язковими для врахування
адміністративним судом є факти,
наведені у вироку в кримінальній
справі чи постанові у справі про
адміністративний проступок, щодо часу,
місця та об'єктивного характеру
відповідного діяння тієї особи,
правові наслідки, дій чи бездіяльності
якої є предметом розгляду в
адміністративній справі.

Зазначена позиція викладена у листі
ВАСУ від 14.11.2012 р. №2379/12/13-12.

Враховуючи, що вироком суду від 10.04.2013р.
по справі №123/3318/13-к не встановлені
обставини безпосередньо щодо позивача,
а саме фіктивності укладених угод між
позивачем та його контрагентами, то суд
вважає, що вирок суду не містить
обставин, які мають преюдиційне
значення для розгляду вказаної справи
та свідчать про недотримання платником
податків норм податкового
законодавства під час формування
валових витрат та податкового кредиту.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне і обґрунтоване
рішення, у зв'язку з чим підстав для
його скасування, в межах доводів
апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1
ч.1 ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Вільнянської
міжрайонної Державної податкової
інспекції Запорізької області
Державної податкової служби на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання чинності.

Головуючий:
Л.А. Божко

Суддя:
О.М. Лукманова

Суддя:
Т.С. Прокопчук