Справа № 2а-3653/10/2770
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року
м. Київ К/9991/26128/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 04 жовтня 2011 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 28 березня
2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 до
Севастопольської міської ради, третя
особа: ОСОБА_4 про визнання незаконним
та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до
Севастопольської міської ради про
визнання нечинним та скасування
рішення Севастопольської міської Ради
№ 4051 від 19 жовтня 2005 року "Про
скасування рішень Севастопольської
міської Ради № 2464 від 20 жовтня 2004 року
та № 3375 від 18 травня 2005 року".

Позовні вимоги мотивовано тим, що
оскаржуваним рішенням протиправно
скасовано попередні рішення про
передачу позивачу земельної ділянки.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 04 жовтня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 28 березня
2012 року, позовні вимоги задоволено:
визнано нечинним та скасовано рішення
Севастопольської міської Ради № 4051
від 19 жовтня 2005 року "Про скасування
рішень Севастопольської міської Ради
№ 2464 від 20 жовтня 2004 року та № 3375 від 18
травня 2005 року".

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернулась
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати та відмовити у
позові.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, рішенням
Севастопольської міської ради № 2464 від
20 жовтня 2004 року на підставі наданих
матеріалів вибору земельної ділянки,
заяви позивача, погоджень управління
містобудування, та архітектури,
земельних ресурсів, керуючись статтею
26 Закону України "Про місцеве
самоврядування", статтями 9, 40, 118, 121,
пунктом 12 розділу X Земельного кодексу
України, позивачу надана згода на
передачу у власність та розроблення
проекту відведення земельної ділянки
0,025 га по АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель, зобов'язано
позивача надати до Севастопольської
міської ради розроблений та погоджений
у встановленому порядку проект
відведення земельної ділянки.

Рішенням Севастопольської міської
ради № 5575 від 18 травня 2005 року на
підставі заяви позивача про передачу у
власність земельної ділянки по АДРЕСА_1
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель, наданого позивачем проекту
відведення земельної ділянки 0,0240, що
виконаний на підставі рішення
Севастопольської міської Ради № 2464 від
20 жовтня 2004 року та погоджений у
встановленому порядку, висновку
державної землевпорядної експертизи,
керуючись статтею 26 Закону України "Про
місцеве самоврядування", статтями 9, 81,
118, 121, пунктом 12 Розділу X Земельного
кодексу України, позивачу затверджений
наданий ним проект землеустрою з
відведення додаткової земельної
ділянки зі встановленням меж та площі в
натурі (на місцевості) площею 0,0240 га по
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель, передана у
власність позивачу додаткова земельна
ділянка площею 0,0240 га по АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель з віднесенням цих земель до
земель житлової та громадянської
забудови.

25 серпня 2005 року на підставі
зазначеного вище рішення позивачем був
отриманий державний акт на право
власності на земельну ділянку.

Оскаржуваним рішенням
Севастопольської міської ради від 19
жовтня 2005 року № 4051 обидва зазначені
рішення Севастопольської міської ради
від 20 жовтня 2004 року та від 18 травня 2005
року скасовані.

Оскаржуване рішення прийняте
відповідачем на підставі наявності
скарг мешканців житлового будинку
АДРЕСА_2 про порушення їх прав, надання
земельної ділянки позивачу у
власність, що розташована на
прибудинковій території (майданчик для
білизни та дитячий майданчик)
багатоквартирного житлового будинку
та результатів огляду земельної
ділянки, якими підтверджені доводи, що
викладені у зазначеної скарзі.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що рішення
Севастопольської міської ради від 20
жовтня 2004 року та від 18 травня 2005 року
прийняті у відповідності до положень
законодавства та на підставі належних
документів, а відповідач не мав права
скасовувати своє попереднє рішення, на
підставі якого вже виникли певні
відносини.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Згідно зі статтею 118 Земельного кодексу
України, в редакції, чинній на момент
виникнення спірних відносин,
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання.

Відповідна місцева державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає заяву, а при
передачі земельної ділянки
фермерському господарству - також
висновки конкурсної комісії, і в разі
згоди на передачу земельної ділянки у
власність надає дозвіл на розробку
проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих
видів робіт, у строки, що обумовлюються
угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
місячний строк розглядає проект
відведення та приймає рішення про
передачу земельної ділянки у
власність.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем були
повністю дотримані вимоги зазначеного
вище порядку набуття права власності
на бажану земельну ділянку, тобто,
надана заява про бажання отримати
земельну ділянку, отримані необхідні
погодження та висновки, складений
проект землеустрою, що саме й сталою
підставою для прийняття відповідачем
рішення № 5575 від 18 травня 2005 року про
передачу позивачу земельної ділянки у
власність, на підставі якого, останній
отримав державний акт на право
власності земельну ділянку від 25
серпня 2005 року.

Також судами попередніх інстанцій
встановлено, що станом на дату
прийняття оскаржуваного рішення 19
жовтня 2005 року, жоден з документів, що
міститься у проекті землеустрою
(погодження, висновки, довідки, плани,
тощо) не був у встановленому порядку
визнаний незаконним (помилково
виданим, відкликаним, тощо), правовий
статус земельної ділянки в період з 18
травня 2005 року до 19 жовтня 2005 року не
змінився.

Крім того, відповідно до рішення
Конституційного суду України від 16
квітня 2009 року № 7-рп/2009 по справі №
1-9/2009 у справі за конституційним
поданням Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частини
чотирнадцятої статті 46, частин першої,
десятої статті 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
(справа про скасування актів органів
місцевого самоврядування), в
Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону).
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є "гарантією
стабільності суспільних відносин" між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 13
травня 1997 року N 1-зп у справі щодо
несумісності депутатського мандата.
Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Як вірно зазначено судами попередніх
інстанцій рішення Севастопольської
міської Ради № 2464 від 20 жовтня 2004 року
та № 3375 від 18 травня 2005 року є актами
одноразового застосування, які
вичерпали свою дію фактом його
виконання, тобто розробленням
позивачем погодженням у встановленому
порядку, наданням до Севастопольської
міської Ради проекту відведення
земельної ділянки, отриманням
державного акту.

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Севастополя від 04 жовтня 2011
року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 28 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно: помічник судді
А.О. Кулеша