Справа № 826/5308/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1Вн. № 1/120
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 травня 2014 року 14:26
№ 826/5308/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В., при
секретарі судового засідання Гасові
Д.І., розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Петрус-Алко" до
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
про визнання протиправними і
скасування податкових
повідомлень-рішень від 31.03.2014 №
0/1, від 05.02.2014 № , рішення від
31.03.2014 № /1, податкової вимоги від
31.03.2014 № Ю-807, На підставі частини 3
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України в судовому
засіданні 28 травня 2014 року проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Петрус-Алко" (далі -
позивач, ТОВ "Петрус-Алко") звернулося
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач,
ДПІ у Святошинському р-ні ГУ Міндоходів
у м. Києві) про визнання протиправними і
скасування податкових
повідомлень-рішень від 31.03.2014 № 0/1,
від 05.02.2014 № , рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску від 31.03.2014 № /1, податкової
вимоги від 31.03.2014 № Ю-807.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24.04.2014 відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 826/5308/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24.04.2014 закінчено
підготовче провадження в
адміністративній справі № 826/5308/14 і
призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав, викладених у позовній заяві,
та просив задовольнити позов у повному
обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, подавши 13.05.2014 до
відділу документального обігу та
контролю суду заперечення до
адміністративного позову.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
встановив наступне.

ДПІ у Святошинському р-ні ГУ Міндоходів
у м. Києві на підставі акта фактичної
перевірки від 27.01.2014 № 1/26-57-17-02-08/36942172
(далі - Акт перевірки) ТОВ «Петрус-Алко»
було визначено податкові зобов'язання
та нараховані штрафні санкції, зокрема:

- згідно податкового
повідомлення-рішення від 05.02.2014 №
збільшено грошове зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб в сумі 6
542,63 грн., в т.ч. 5 234,10 грн. - основний
платіж, 1 308,53 грн. - штрафні санкції;

- згідно податкового
повідомлення-рішення від 05.02.2014 №
збільшено грошове зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб в сумі
510,00 грн., в т.ч. 0,00 грн. - основний платіж,
510,00 грн. - штрафні санкції;

- згідно рішення про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску від 05.02.2014
№ збільшено грошове зобов'язання
з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 20 274,06 грн.,
в т.ч. 14 790,11 грн. - основний платіж, 5 483,95
грн. - штрафні санкції.

За наслідками адміністративного
оскарження рішенням ГУ Міндоходів у м.
Києві від 14.03.2014 року № 2407/10/26-15-10-09-25
первинна скарга позивача задоволена
частково: скасовано рішення щодо
нарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 05.02.2014 №
в сумі 20 274,06 грн., а також
збільшено штрафну санкцію, визначену в
податковому повідомленні-рішенні від
05.02.2014 № на 1 683,57 грн., у зв'язку з
чим відповідачем:

- замість податкового
повідомлення-рішення від 05.02.2014 №
прийнято нове податкове
повідомлення-рішення від 31.03.2014 №
0/1, яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб в сумі 8 226,20 грн.,
з яких 5 234,10 грн. - основний платіж, 2 992,10
грн. - штрафні санкції;

- замість рішення про нарахування
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
05.02.2014 № прийнято нове рішення
про застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску від 31.03.2014 № /1, яким до
позивача застосовано штрафну санкцію
за донарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 5 483,95 грн.;

- виставлено вимогу про сплату боргу
(недоїмки) від 31.03.2014 № Ю-807 про сплату
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на суму
14 790,11 грн.

Позивач не погодився з правомірністю
збільшення грошових зобов'язань,
штрафних санкцій, виставленням вимоги
про сплату боргу (недоїмки), визначених
у вищевказаних рішеннях відповідача,
тому звернувся за їх скасуванням до
суду.

Так, відповідач дійшов помилкового
висновку про порушення позивачем вимог
п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 171.1, пп.
«а» п. 171.2 ст. 171, пп. «а» п. 176.2 ст. 176
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) та п. 2 ст. 6, ст. 9 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №
2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), які
виразилися, на його думку, в
ненарахуванні та несплаті позивачем до
бюджету податку на доходи фізичних
осіб в сумі 5 234,10 грн. та єдиного
соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 14 790,11 грн.
внаслідок неоформлення трудових
відносин з гр. ОСОБА_1

При цьому, як вбачається із заперечень
відповідача, відповідачем щодо гр.
ОСОБА_1 встановлений факт відсутності
його заяви про прийняття на роботу в
ТОВ «Петрус-Алко», наказу про
призначення його на посаду
територіального менеджера по
Миколаївській області та відповідний
запис в трудовій книжці, хоча
останнього, начебто, було фактично
допущено до роботи.

Згідно ч. 1 ст. 21, ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу
законів про працю України трудовим
договором є угода між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом чи фізичною особою, за якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові, а власник підприємства,
установи, організації або
уповноважений ним орган чи фізична
особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін. Трудовий
договір укладається, як правило, в
письмовій формі. Укладення трудового
договору оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування на роботу.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992 № 9 «Про практику
розгляду трудових спорів», фактичним
допуском працівника до роботи
вважається укладання трудового
договору незалежно від того, чи було
прийняття на роботу належним чином
оформлене, якщо робота провадилась за
розпорядженням чи з відома власника
або уповноваженого ним органу.

Тобто трудовий договір вважається
укладеним, якщо працівника допущено до
роботи з дозволу власника або
уповноваженого ним органу, належні
докази чого відповідач суду не надав,
що спростовує висновки відповідача про
фактичний допуск до роботи гр. ОСОБА_1

Обов'язок відповідача перевірити
наявність належного оформлення
трудових відносин та з'ясувати питання
щодо ведення обліку роботи, виконаної
працівником, під час проведення
фактичної перевірки дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами),
визначений приписами п. 80.6 ст. 80 ПК
України.

При цьому, для з'ясування факту
належного оформлення трудових
відносин з працівником, який здійснює
трудову діяльність, можуть
використовуватися документи, що
посвідчують особу, або інші документи,
які дають змогу її ідентифікувати
(посадове посвідчення, посвідчення
водія, санітарна книжка тощо).

Разом з тим, відповідачем не було
надано суду жодних доказів, які б
підтверджували, що ОСОБА_1 дійсно
допускався з дозволу власника або
уповноваженого ним органу до роботи в
ТОВ «Петрус-Алко», не було надано
доказів того, яку саме роботу він
виконував, який саме облік виконаної
ним роботи не було обліковано (що є
суттєвим з огляду на ту обставину, що
розмір начебто виплаченої йому
заробітної плати в місячних періодах,
як зазначено в запереченнях
відповідача, є різним) та коли він був
звільнений із займаної посади.

При цьому, позивач листом від 17.01.2014 №
11-юр (Т. 1, арк. 20), який був отриманий
представником відповідача під час
перевірки, повідомив відповідача про
відсутність трудових відносин та
будь-яких відносин цивільно-правового
характеру з гр. ОСОБА_1 і нарахування
(виплату) останньому доходів у вигляді
заробітної плати чи інших винагород за
виконання договорів
цивільно-правового характеру.

Обставини наявності чи відсутності
трудових правовідносин між позивачем
та гр. ОСОБА_1 також перевірялися
Територіальною державною інспекцією з
питань праці у м. Києві під час
проведення відповідної перевірки на
підставі направлення від 20.11.2013 № 1621 (Т.
1, арк. 21). За наслідками проведеної
перевірки складений акт від 22.11.2013 №
26-08-33/1292 (Т. 1, арк. 22 - 34), згідно якого не
виявлено будь-яких порушень
законодавства з питань праці.

Статтею 1 Закону України «Про оплату
праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР передбачено,
що заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
роботодавець виплачує працівникові за
виконану ним роботу. Розмір заробітної
плати залежить від складності та умов
виконуваної роботи, професійно-ділових
якостей працівника, результатів його
праці та господарської діяльності
підприємства.

Однак, матеріали справи не містять
жодних доказів (розписок, відомостей
тощо) начебто отримання гр. ОСОБА_1 від
позивача грошових коштів у вигляді
заробітної плати за період з 01.04.2013 по
30.09.2013 в сумі 29 660,00 грн.

Згідно пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.2.1 п. 164.2
ст. 164 ПК України об'єктом та базою
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб є загальний місячний
(річний) оподатковуваний дохід
резидента, до складу якого включаються,
зокрема, доходи у вигляді заробітної
плати, нараховані (виплачені) платнику
податку відповідно до умов трудового
договору (контракту).

Відповідно до п. 171.1 ст. 171, пп. «а» п. 176.2
ст. 176 ПК України особою, відповідальною
за нарахування, утримання та сплату
(перерахування) до бюджету податку з
доходів фізичних осіб у вигляді
заробітної плати, є роботодавець, який
виплачує такі доходи на користь
платника податку, на якого покладений
обов'язок своєчасного та повного
нарахування, утримання та сплати
(перерахування) до бюджету податку з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за його
рахунок.

Таким чином, враховуючи, що гр. ОСОБА_1
ніколи не перебував в трудових
відносинах з позивачем і йому,
відповідно, ніколи не нараховувалися і
не виплачувалися доходи у вигляді
заробітної плати, а в матеріалах справи
відсутні жодні докази отримання гр.
ОСОБА_1 грошових коштів у вищевказаних
розмірах, суд дійшов висновку, що у
позивача відсутній обов'язок щодо
нарахування, утримання та сплати
(перерахування) до бюджету податку на
доходи фізичних осіб у вигляді
заробітної плати відносно вказаного
громадянина, з огляду на відсутність
об'єкта і бази оподаткування вказаним
податком в розумінні пп. 163.1.1 п. 163.1 ст.
163, пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

З вищевикладених підстав в частині
відсутності бази нарахування єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, з огляду на
відсутність будь-яких трудових
відносин між позивачем і гр. ОСОБА_1 та
виплат на користь останнього
заробітної плати, спростовуються
висновки відповідача щодо порушення
позивачем вимог п. 2 ст. 6, ст. 9 Закону №
2464-VI, які виразилися в ненарахуванні та
несплаті останнім до бюджету єдиного
соціального внеску в сумі 14 790,11 грн.

Так, приписами пп. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №
2464-VI передбачено, що платниками єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування є роботодавці,
зокрема, підприємства, установи та
організації, інші юридичні особи,
утворені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, відповідно до відомостей з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами.

В свою чергу, згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
№ 2464-VI базою нарахування єдиного
внеску для вищезазначених платників є
сума нарахованої заробітної плати за
видами виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України «Про оплату праці», та
сума винагороди фізичним особам за
виконання робіт (надання послуг) за
цивільно-правовими договорами.

При цьому, відповідно до ч. 1, 2 ст. 9
Закону № 2464-VI єдиний внесок
обчислюється виключно у національній
валюті, у тому числі з виплат (доходу),
що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення єдиного внеску
здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховується єдиний
внесок.

Проте, враховуючи, що гр. ОСОБА_1 ніколи
не перебував в трудових відносинах з
позивачем і йому, відповідно, ніколи
останнім не нараховувалася і не
виплачувалася заробітна плата, суд
дійшов висновку, що позивач не є
платником єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування і в нього
відсутній обов'язок щодо своєчасного
та повного нарахування, обчислення і
сплати до бюджету єдиного внеску із
заробітної плати вказаного
громадянина, з огляду на відсутність
бази нарахування і підстав обчислення
єдиного внеску в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 7,
ст. 9 Закону № 2464-VI.

Отже, при розгляді справи, судом
встановлено, що ППР № , прийняте
за результатами даної перевірки, не
відповідає вимогам чинного
законодавства, ґрунтується на
припущеннях та без системного
викладення порушень вимог чинного
податкового законодавства.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, сукупність вищенаведених
встановлених обставин підтверджено
документально, що дає суду підстави
визнати позовні вимоги щодо визнання
протиправними і скасування податкових
повідомлень-рішень від 31.03.2014 № 0/1,
від 05.02.2014 № , рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску від 31.03.2014 № /1, податкової
вимоги від 31.03.2014 № Ю-807 обґрунтованими,
доведеними матеріалами справи, і
такими, що підлягають задоволенню.
Відтак, позовна заява підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Петрус-Алко"
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
31.03.2014 № 0/1.

3. Визнати протиправним і скасувати
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 05.02.2014 № .

4. Визнати протиправним і скасувати
рішення державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску від 31.03.2014
№ /1.

5. Визнати протиправною і скасувати
податкову вимогу державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві від 31.03.2014 № Ю-807.

6. Стягнути судові витрати в сумі 182,70
грн. (сто вісімдесят дві грн. 70 коп.) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Петрус-Алко" () із Державного бюджету
України.

7. Стягнути решту суми судового збору у
розмірі 1 644,30 грн. (одна тисяча шістсот
сорок чотири грн. 30 коп.) на
розрахунковий рахунок № 4007 у ГУ
ДКСУ у місті Києві, код 38004897, МФО 820019,
код класифікації доходів бюджету 22030001
із Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
Н.В. Клочкова