Справа № 820/5078/13-а
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року
м. Київ К/800/59172/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Усенко Є.А.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Ізюмського
комунального виробничого
водопровідно-каналізаційного
підприємства на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16 жовтня 2013 року

у справі № 820/5078/13-а

за позовом Ізюмської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного

управління
Міндоходів у Харківській області

до Ізюмського
комунального виробничого
водопровідно-каналізаційного

підприємства

про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И В

Ізюмська об'єднана державна податкова
інспекція Головного управління
Міндоходів у Харківській області
(надалі також - позивач, ДПІ) звернулась
до суду з позовом до Ізюмського
комунального виробничого
водопровідно-каналізаційного
підприємства (надалі також -
відповідач), в якому просила стягнути з
відповідача заборгованість в розмірі
67013,79 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2013
року стягнуто з Ізюмського
комунального виробничого
водопровідно-каналізаційного
підприємств заборгованість в розмірі
67013,79 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року апеляційну скаргу Ізюмського
комунального виробничого
водопровідно-каналізаційного
підприємства залишено без задоволення,
а постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2013
року - без змін.

Відповідач в касаційній скарзі,
вказуючи на допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16 жовтня 2013 року і ухвалити нову
постанову про відмову у задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, Ізюмське комунальне
виробниче водопровідно-каналізаційне
підприємство пройшло встановлену
процедуру державної реєстрації та
зареєстроване Виконавчим комітетом
Ізюмської міської ради Харківської
області 16 квітня 1997 року, перебуває на
податковому обліку в Ізюмській ОДПІ
Харківської області з 7 травня 1997 року
як платник податків.

Ізюмським комунальним виробничим
водопровідно-каналізаційним
підприємством до податкового органу
надані декларації, якими відповідачем
самостійно визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 67013,79 грн.

З огляду на те, що у відповідача наявний
податковий борг, який виник у зв'язку з
несплатою останнім у законодавчо
встановлені строки самостійно
узгодженої суми податкових
зобов'язань, Ізюмська об'єднана
державна податкова інспекція
Харківської області Державної
податкової служби звернулась до суду
з позовом про стягнення податкового
боргу в судовому порядку.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції,з яким погодився суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що позивачем надано достатні
переконливі докази щодо вжиття заходів
по погашенню податкового боргу шляхом
стягнення коштів з юридичної особи.
Вказані заходи не призвели до
погашення податкового боргу, тому суд
першої інстанції дійшов висновку про
доведеність заявлених вимог, оскільки
судом встановлено наявність у
відповідача - Ізюмського комунального
виробничого
водопровідно-каналізаційного
підприємства податкового боргу, який
не сплачено у встановленому законом
порядку.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Стаття 67 Конституції України
передбачає, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Згідно із підпунктом 16.1.4 пункту 16.1
статті 16 Податкового кодексу України
(надалі також - ПК України; тут і надалі -
в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) платник
податків зобов'язаний сплачувати
податки та збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Відповідно до пункту 36.1. статті 36
Податкового кодексу України
податковим обов'язком визнається
обов'язок платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Ізюмське комунальне виробниче
водопровідно-каналізаційне
підприємство має податковий борг перед
бюджетом з екологічного податку в сумі
27616,49 грн., який виник внаслідок
несплати в установлений строк
грошового зобов'язання, самостійно
визначеного платником податку в
декларації з екологічного податку за 1
квартал 2013 року, наданої платником
податків до ДПІ 12 квітня 2013 року за №
.

Крім того, Ізюмське комунальне
виробниче водопровідно-каналізаційне
підприємство має податковий борг перед
бюджетом зі збору: за спеціальне
використання поверхневих та
підземних вод; за спеціальне
використання поверхневої води
теплоелектростанціями з прямоточною
системою водопостачання; за спеціальне
використання поверхневих і підземних
вод житлово - комунальними
підприємствами; за спеціальне
використання води, яка входить
виключно до складу напоїв; за
спеціальне використання поверхневих
і підземних вод для потреб рибництва;
за спеціальне використання кар'єрної,
шахтної, дренажної води - в сумі 39397,30
грн., який виник внаслідок несплати в
установлений строк грошового
зобов'язання, самостійно визначеного
платником податку у відповідній
податковій декларації за 3 квартали 2013
року, наданої платником податків до ДПІ
12 квітня 2013 року за № .

Статтею 203 Податкового кодексу України
передбачено, що податкова декларація
подається за базовий звітний
(податковий) період, що дорівнює
календарному місяцю, протягом 20
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця. Платник податку
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого
пунктом 203.1 цієї статті для подання
податкової декларації.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового
кодексу України встановлено, що крім
випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Згідно з пунктом 56.11 статті 56
Податкового кодексу України, не
підлягає оскарженню податкове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків.

Матеріалами справи підтверджується, що
Ізюмською ОДПІ Харківської області
сформовано та направлено на адресу
Ізюмського комунального виробничого
водопровідно-каналізаційного
підприємства податкові вимоги від 16
жовтня 2001 року № 1/47 від та від 21
листопада 2011 року № 2/107, які
відповідачем отримані, що
підтверджується поштовими
повідомленнями наявними у матеріалах
справи.

Разом з тим відповідно до пункту 59.5
статті 59 Податкового кодексу України у
разі коли у платника податків, якому
надіслано (вручено) податкову вимогу,
сума податкового боргу збільшується,
погашенню підлягає вся сума
податкового боргу такого платника
податку, що виник після надіслання
(вручення) податкової вимоги.

В силу вимог підпункту 60.1.1 пункту 60.1
статті 60 цього ж Кодексу податкове
повідомлення-рішення або податкова
вимога вважаються відкликаними, якщо,
зокрема сума податкового боргу
самостійно погашається платником
податків або органом стягнення.

Таким чином, надіслана платникові
податків податкова вимога на
податковий борг, що не погашений, не
втрачає своєї правової дії. При цьому
чинним податковим законодавством
України не передбачено необхідності
повторного відправлення платнику
податків податкової вимоги у разі
збільшення податкового боргу.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95
Податкового кодексу України орган
державної податкової служби здійснює
за платника податків і на користь
держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

В силу приписів підпунктів 95.3, 95.4
статті 95 Податкового кодексу України
стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання органам державної
податкової служби, у розмірі суми
податкового боргу або його частини;
орган державної податкової служби на
підставі рішення суду здійснює
стягнення коштів у рахунок погашення
податкового боргу за рахунок готівки,
що належить такому платнику податків.
Стягнення готівкових коштів
здійснюється у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20.1.18. статті 20 ПК України
визначено, що органи державної
податкової служби мають право
звертатися до суду щодо стягнення
коштів платника податків, який має
податковий борг, з рахунків у банках,
обслуговуючих такого платника, на суму
податкового боргу або його частини.

Відповідач не надав доказів щодо
сплати податкового боргу в сумі 67013,79
грн.

З огляду на вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України вважає
юридично правильними висновки про те,
що оскільки сума податкового боргу в
загальному розмірі 67013,79 грн. не
сплачена відповідачем, вимоги про
стягнення коштів з розрахункових
рахунків Ізюмського комунального
виробничого
водопровідно-каналізаційного
підприємства в рахунок погашення
податкового боргу є правомірними та
обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалені по справі рішення є
законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційній скарзі позиція
не знаходить свого підтвердження за
матеріалами справи та не ґрунтується
на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
слід залишити без змін.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Ізюмського
комунального виробничого
водопровідно-каналізаційного
підприємства відхилити, а постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

Є.А. Усенко