Справа № 2а-2576/11/0970
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 р. Справа № 142185/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Попка Я.С.,

з участю

секретаря судового засідання
Сідельник Г.М.,

представника відповідача
Ольшанської Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Генеральної прокуратури України на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 01
листопада 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Генерального прокурора
України, виконуючого обов'язки
начальника головного управління
підтримання державного обвинувачення
в судах Генеральної прокуратури
України про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання до
вчинення дій,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом, у якому просила визнати
протиправною бездіяльність
відповідачів та зобов'язати їх належно
розглянути її заяву та надати
відповідь відповідно до вимог Закону
України «Про звернення громадян».

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 01
листопада 2011 року у справі № 2а-2576/11/0970
заявлений позов задоволено частково.
Визнано дії Генеральної прокуратури
України протиправними в частині
залишення без належного розгляду заяви
позивачки та зобов'язано Генеральну
прокуратуру України провести
перевірку заяви громадянки ОСОБА_2
згідно Закону України «Про звернення
громадян» та надати в установленому
законом порядку відповідь на її
звернення.

У поданій апеляційній скарзі
Генеральна прокуратура України
просить скасувати вказану постанову
суду та постановити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 Апеляційну скаргу обґрунтовує
тим, що судом було порушено приписи ч. 3
ст. 5 Закону України «Про звернення
громадян» та неправильно трактовано
положення ст. 154 Сімейного кодексу
України, зокрема в частині
представництва інтересів повнолітньої
дитини без спеціальних на те
повноважень. Апелянт зазначає, що
позивачка може представляти інтереси
свого сина на загальних підставах,
передбачених нормами ЦПК України, що
нею не було зроблено.

Представник Генеральної прокуратури
України у судовому засіданні
апеляційного суду апеляційну скаргу
підтримала та просила її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі,
на виклик апеляційного суду не прибули,
що не перешкоджає розгляду справи на
підставі ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апелянта у їх сукупності, апеляційний
суд приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із
того, що позивач звернулася до
Генерального прокурора України із
заявою в порядку Закону України «Про
звернення громадян».

В своїй заяві позивач ставить питання
про звільнення її сина та одночасно
оскаржувала дії суддів апеляційного
суду Івано-Франківської області та
Верховного суду України, в діях яких, на
думку позивача, містяться ознаки
злочину, передбаченого ст. 375
Кримінального кодексу України. Однак,
вмотивованої відповіді на своє
звернення позивачка не отримала, із
рішенням відповідача 2 про повернення
заяви без розгляду у зв'язку з тим, що
нею не підтверджено повноважень на
звернення до органів прокуратури в
інтересах свого сина, не згідна.

Суд вважає, що звернення позивачки до
відповідачів є виключно її особистим
зверненням, а не зверненням її
засудженого сина, а тому відповідачі в
порушення Закону України «Про
звернення громадян» не надали
позивачці належної відповіді на її
заяву, а залишили без розгляду без
достатніх на те підстав.

На думку суду першої інстанції,
враховуючи приписи ст. 154 Сімейного
кодексу України, позивачці не потрібна
була довіреність на звернення за
захистом прав та свобод свого сина, а
тому позовні вимоги в частині
зобов'язання Генеральної прокуратури
України розглянути заяву ОСОБА_2 є
підставними та такі слід задовольнити.

Даючи правову оцінку доводам апелянта
та висновкам суду, що викладені у
оскаржуваному судовому рішенні,
апеляційний суд виходить із таких
міркувань.

Як безспірно встановлено судом, вимоги
позивачки вмотивовано неналежним
вирішенням її звернення з приводу
вчинення кримінально караних дій. При
цьому вона наполягала на тому, що дії
суддів апеляційного суду
Івано-Франківської області та
Верховного суду України при винесенні
вироку її синові містять ознаки
злочину, передбаченого ст. 375
Кримінального кодексу України.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

При цьому за змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС
України справа адміністративної
юрисдикції - це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

На підставі аналізу вказаних правових
норм апеляційний суд приходить до
переконання, що публічно-правовим
спором за КАС України є не будь-який
публічно-правовий спір, а лише той, який
випливає із здійснення суб'єктом
владних повноважень своїх владних
управлінських функцій. Водночас органи
дізнання та слідства під час перевірки
заяви про злочин та її вирішення,
виконують не владні управлінські
функції, а владні процесуальні функції.

Відтак, з урахуванням наведених
приписів КАС України, такі спори не
випливають із здійснення суб'єктом
владних повноважень своїх владних
управлінських функцій, а тому не
належать до юрисдикції
адміністративних судів.

При цьому відповідно до ст.ст. 110, 234, 236,
236-1 КПК України, чинного на час
виникнення спірних правовідносин, дії
та рішення органів дізнання, слідчого,
прокурора могли бути оскаржені до суду.

Таким чином, правовідносини, що виникли
при організації перевірки
повідомлення ОСОБА_2 про злочини, не є
управлінськими, повноваження
відповідних посадових осіб щодо
порядку прийняття повідомлень про
злочини та їх розгляду були
регламентовані КПК України і
адміністративний суд не має
повноважень на здійснення такої
перевірки та на відновлення порушених
у рамках кримінального процесу прав
позивачки.

Аналогічна правова позиція висловлена
у спільному Інформаційному листі від
12.03.2011 № 334/8/13-11 Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ та Вищого
адміністративного суду України.

З огляду на викладене, з урахуванням
приписів п. 1 ч. 1 ст. 157 та ч. 1 ст. 203 КАС
України, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про те,
оскаржувану постанову у частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 слід
скасувати та в цій частині закрити
провадження у справі.

У іншій частині постанова суду першої
інстанції не оскаржена, а отже підстав
для її перегляду у апеляційному
порядку немає.

Таким чином, оскільки при вирішенні
даного публічно-правового спору судом
першої інстанції щодо частини позовних
вимог було допущено порушення норм
процесуального права, оскаржувана
постанова підлягає частковому
скасуванню із закриттям провадження у
справі у цій частині.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 203, 205, 206,
254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу Генеральної
прокуратури України задовольнити
частково.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 01
листопада 2011 року у справі № 2а-2576/11/0970 в
частині задоволення позовних вимог
щодо визнання протиправними дій в
частині залишення без належного
розгляду заяви позивачки та
зобов'язання Генеральної прокуратури
України провести перевірку заяви
громадянки ОСОБА_2 та надати в
установленому законом порядку
відповідь на її звернення скасувати та
провадження в цій частині позовних
вимог закрити.

У решті постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 01
листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Я.С.Попко

Ухвала у повному обсязі складена 19
червня 2014 року.