Справа № 826/7198/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 червня 2014 року № 826/7198/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Келеберди В.І. ,
суддів Данилишин В.М. Качура І.А.
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Бердянське підприємство
теплових мереж" до Державної
виконавчої служби України
провизнання протиправними дій,
скасування постанови

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Публічне акціонерне товариство
«Бердянське підприємство теплових
мереж» звернулось до суду з позовом до
Державної виконавчої служби України
про визнання протиправними дій щодо
винесення постанови про стягнення
виконавчого збору від 28.04.2014 (ВП №19759963)
та постанови про відкриття виконавчого
провадження від 12.05.2014 (ВП№ 43228014),
скасування постанови про стягнення
виконавчого збору від 28.04.2014 (ВП №19759963)
та постанови про відкриття виконавчого
провадження від 12.05.2014 (ВП№ 43228014).

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що оскаржувані постанови
прийнято з порушенням Закону України
«Про виконавче провадження», оскільки
відповідачем не вчинялось жодних дій у
виконавчому провадженні №19759963.
Ухвалою Господарського суду
Запорізької області від 14.02.2011
затверджено мирову угоду та в
подальшому борг позивача було списано,
тобто позивачем вчинено дії щодо
добровільного погашення боргу. Вказане
на думку позивача свідчить про
протиправність оскаржених постанов.

Відповідач - Державна виконавча служба
України - заперечував проти
задоволення позовних вимог з підстав
викладених у письмових запереченнях,
які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні відповідно
до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного
судочинства України за згодою сторін
судом ухвалено про вирішення справи в
порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Постановою від 10.06.2010 відкрито
виконавче провадження №19759963 з
примусового виконання наказу
Господарського суду Запорізької
області №21/8/10 виданого 15.02.2010 про
стягнення з ПАТ «Бердянське
підприємство теплових мереж» на
користь Дочірньої компанії «Газ
України» НАК «Нафтогаз України» 9 806 808,91
грн основного боку, 174 196,02 грн. пені, 1 651
416,30 грн. втрат від інфляції, 428 311,68 грн. 3%
річних.

В подальшому, постановою від 11.08.2010
зупинено виконавче провадження №19759963
до закінчення терміну дії процедури
погашення заборгованості
підприємствами паливно-енергетичного
комплексу, визначеного Законом України
«Про заходи спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу».

22.11.2013 державним виконавцем скеровано
сторонам виконавчого провадження
вимогу про надання інформації щодо
залишку заборгованості.

12.12.2013 листом №3569 боржник повідомив
державного виконавця про списання
заборгованості.

Постановою від 17.01.2014 поновлено
виконавче провадження №19759963 та 22.01.2014
скеровано боржнику (позивачу) вимогу
про вжиття заходів, спрямованих на
виконання судового рішення.

В подальшому, державним виконавцем
прийнято постанову від 28.04.2014 про
стягнення з позивача виконавчого збору
в розмірі 1 206 073,29 грн.

Також, постановою від 28.04.2014 закінчено
виконавче провадження №19759963 з
примусового виконання наказу
Господарського суду Запорізької
області №21/8/10 виданого 15.02.2010.

Також, постановою від 12.05.2014 відкрито
виконавче провадження №43228014 з
примусового виконання постанови від
28.04.2014 про стягнення виконавчого збору.

Вирішуючи адміністративну справу по
суті, суд, керуючись частиною 1 статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України, якою встановлено, що суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, виходить з того, що
оскільки позивачем як спосіб захисту
порушеного права обрано оскарження
рішення Відділу державної виконавчої
служби Печерського районного
управління юстиції у місті Києві, суд
досліджуючи надані сторонами докази
повинен встановити відповідність
змісту рішень суб'єкта владних
повноважень чинному законодавству та
законність процедури їх прийняття.

Умови та порядок виконання рішень
судів та інших органів, що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку регулюються
Законом України "Про виконавче
провадження".

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України "Про виконавче
провадження" визначено, що у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 41 Закону
України "Про виконавче провадження"
встановлено, що витрати органів
державної виконавчої служби, пов'язані
з організацією та проведенням
виконавчих дій щодо забезпечення
примусового виконання рішень, є
витратами виконавчого провадження.

Враховуючи, що предметом оскарження є
постанова про стягнення виконавчого
збору, суду належить встановити чи мало
місце невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
Закону України "Про виконавче
провадження" для самостійного його
виконання.

Як зазначено вище, постановою від 10.06.2010
відкрито виконавче провадження №19759963
з примусового виконання наказу
Господарського суду Запорізької
області №21/8/10.

Згідно вказаної постанови державним
виконавцем для добровільного
виконання рішення суду згідно з
виконавчим документом надано
семиденний строк з моменту винесення
(отримання) постанови.

Як передбачено в частині другій статті
25 Закону України "Про виконавче
провадження", у постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Згідно частини п'ятої статті 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

Частиною першою статті 31 Закону
України "Про виконавче провадження"
визначено, що копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження (далі -
документи виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Згідно частини п'ятої статті 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

Частиною першою статті 31 Закону
України "Про виконавче провадження"
визначено, що копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження (далі -
документи виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Як свідчать матеріали справи,
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 10.06.2010 разом з
супровідним листом від 17.06.2014
направлено поштовим повідомленням на
адресу позивача (боржника).

Судом встановлено, що постанова про
відкриття виконавчого провадження від
10.06.2010 отримана позивачем 29.06.2010. Таким
чином, перебіг семиденного строку на
добровільне виконання судового
рішення в даному випадку
розпочинається у наступний день після
дня отримання постанови про відкриття
виконавчого провадження, а саме з 30.06.2010
та закінчується 07.07.2010.

Як зазначено вище, постановою від
11.08.2010 зупинено виконавче провадження
№19759963 до закінчення терміну дії
процедури погашення заборгованості
підприємствами паливно-енергетичного
комплексу, визначеного Законом України
«Про заходи спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу».

Виконавче провадження поновлено
постановою від 17.01.2014.

Частиною четвертою статті 39 Закону
України "Про виконавче провадження"
зокрема передбачено, що протягом
строку, на який виконавче провадження
зупинено, виконавчі дії не провадяться.

Таким чином, з аналізу зазначеної норми
вбачається, що у разі зупинення
виконавчого провадження, одночасно із
зупиненням перебігу строків виконання
рішення зупиняється і перебіг строку,
наданого державним виконавцем
боржнику на добровільне виконання
рішення суду.

Частиною першою статті 27 Закону
України "Про виконавче провадження" у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Як зазначено вище, листом 12.12.2013 №3569
боржник повідомив державного
виконавця про списання заборгованості,
отже судове рішення виконано у період
зупинення виконавчого провадження, про
що належним чином повідомлено
державного виконавця.

Проте, спірною постановою від 28.04.2014
постановлено стягнути з позивача
(боржника у виконавчому провадженні)
виконавчого збору.

Таким чином, зі змісту статті 25 Закону
чітко вбачається, що підставою для
стягнення виконавчого збору є фактичне
здійснення державним виконавцем дій
(заходів) з примусового виконання
судового рішення.

Законом України "Про виконавче
провадження" передбачені наслідки
невиконання рішення у строк,
установлений строк для добровільного
виконання, зазначений в постанові про
відкриття виконавчого провадження.
Одним з яких є виконавчий збір, який
стягується у розмірі 10 відсотків від
фактично стягненої суми або вартості
майна боржника, яке передане стягувачу
за виконавчим документом.

З огляду на те, що Законом України «Про
виконавче провадження» державному
виконавцю надано повноваження щодо
стягнення виконавчого збору, суд не
вбачає підстав для задоволення вимог
про визнання протиправними дій щодо
винесення постанови про стягнення
виконавчого збору.

Відповідно до статті 11 Закону,
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права у точній відповідності із
законом.

Частиною першою статті 27 Закону
передбачено, що у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Так, частиною другою статті 30 Закону
встановлено, що строк виконання
рішення державним виконавцем не може
перевищувати 6 (шість) місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження.

Положеннями статті 32 Закону визначено
заходи примусового виконання рішень, а
саме: 1) звернення стягнення на кошти та
інше майно (майнові права) боржника, у
тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові від
інших осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

Наведені правові норми зобов'язують
боржника добровільно виконати рішення
у строк, встановленим державним
виконавцем та повідомити про таке
виконання у цей же термін. В свою чергу,
дані норми, у разі невиконання
боржником рішення добровільно у
встановлений державним виконавцем
строк, зобов'язують державного
виконавця на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочати примусове виконання рішення,
тобто вчиняти певні дії, спрямовані на
примусове виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, з
часу винесення постанови державного
виконавця про відкриття виконавчого
провадження від 10.06.2010 державним
виконавцем не здійснювалося жодних дій
щодо виконання судового рішення із
застосуванням заходів примусового
виконання. Державний виконавець не
здійснив жодних дій задля примусового
виконання судового рішення по
виконавчому листу, а відповідно без
примусового виконання рішення є не
можливим стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частини третьої статті 27
Закону, у разі отримання
документального підтвердження про
повне виконання рішення боржником до
початку його примусового виконання
державний виконавець закінчує
виконавче провадження в порядку,
встановленому цим Законом. Виконавчий
збір та витрати, пов'язані з
організацією та проведенням
виконавчих дій, у такому разі з
боржника не стягуються.

З огляду на викладене, Законом України
"Про виконавче провадження"
обов'язковою передумовою виникнення у
державного виконавця права на
стягнення виконавчого збору з боржника
визначено факт здійснення державним
виконавцем дій спрямованих на
примусове виконання рішення суду, а не
факт невиконання боржником рішення
суду в добровільному порядку у строк
встановлений в постанові про відкриття
виконавчого провадження, при цьому
Законом України "Про виконавче
провадження" чітко встановлено, що
виконавчий збір не підлягає стягненню
у випадку, якщо до початку примусового
виконання рішення суду державним
виконавцем отримано документальне
підтвердження про його повне виконання
боржником.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження" постановлено,
що відповідно до статей 45, 46 Закону "Про
виконавче провадження" витрати
виконавчого-провадження та виконавчий
збір стягуються за постановою
державного виконавця з боржника, якщо
останній не виконав рішення
добровільно.

Тобто, із вищевикладеного вбачається,
що виконавчий збір підлягає стягненню
у разі проведення виконавчою службою
дій щодо примусового виконання
рішення.

Проте, під час розгляду справи
відповідачем не надано доказів
вчинення ним таких дій щодо виконання
виконавчого документа у примусовому
порядку, а тому колегія суддів вважає
неправомірним стягнення з позивача
виконавчого збору.

Таким чином, на момент винесення
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору державним
виконавцем не було розпочато дій
спрямованих на примусове виконання
судового рішення та в нього було наявне
документальне підтвердження виконання
позивачем рішення суду в добровільному
порядку, що свідчить про
протиправність постанови від 28.04.2014 ВП
№19759963 про стягнення виконавчого збору
та є підставою для її скасування.

Щодо вимоги про визнання протиправною
та скасування постанови від 12.05.2014 про
відкриття виконавчого провадження ВП
№43228014, суд зазначає наступне.

Постанова про стягнення виконавчого
збору є виконавчим документом, на
підставі якого державною виконавчою
службою здійснюється примусове
виконання рішень (стаття 17 Закону
України "Про державну виконавчу
службу").

Відповідно до ч. 7 ст. 28 Закону України
"Про виконавче провадження" у разі
завершення виконавчого провадження з
виконання рішення немайнового
характеру та в разі закінчення
виконавчого провадження з підстав,
передбачених статтею 49 цього Закону,
якщо виконавчий збір не стягнуто,
державний виконавець не пізніше
наступного робочого дня після
завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

Як зазначено вище, державним
виконавцем прийнято постановами від
28.04.2014 постановлено стягнути з позивача
виконавчий збір в розмірі 1 206 073,29 грн.
та закінчено виконавче провадження
№19759963 з примусового виконання наказу
Господарського суду Запорізької
області №21/8/10 виданого 15.02.2010.

В подальшому, постановою від 12.05.2014
відкрито виконавче провадження ВП
№43228014 з примусового виконання
постанови від 28.04.2014 про стягнення
виконавчого збору.

З огляду на викладене, суд не вбачає
порушень відповідачем вимог Закону
України "Про виконавче провадження" при
винесенні постанови від 12.05.2014 про
відкриття виконавчого провадження
№43228014, відтак позовні вимоги у
вказаній частині не підлягають
задоволенню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі: скасування рішення
суду або іншого органу (посадової
особи), на підставі якого виданий
виконавчий документ, або визнання
судом виконавчого документа таким, що
не підлягає виконанню.

З огляду на викладене, визнання
протиправною та скасування постанови
від 28.04.2014 про стягнення виконавчого
збору є підставою для закінчення
виконавчого провадження та не свідчить
про протиправність постанови про
відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи з системного аналізу положень
законодавства України та доказів,
наявних у матеріалах справи,
адміністративний позов публічного
акціонерного товариства «Бердянське
підприємство теплових мереж» підлягає
частковому задоволенню, а саме: в
частині постанови про відкриття
виконавчого провадження від 12.05.2014 (ВП
№ 43228014). В решті позовні не підлягають
задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 122, 158 - 163, 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Визнати протиправною та скасувати
постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України про стягнення
виконавчого збору від 28.04.2014 (ВП №19759963).

3. Відмовити в задоволення решти
позовних вимог.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий Суддя
В.І. Келеберда

Судді
В.М. Данилишин

І.А. Качур