Справа № 826/13445/13-а
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Шейко Т.І.
Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

12 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

Головуючого судді
Аліменка В.О.,

суддів
Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі
Кріль В.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
Громадської організації «Товариство
ветеранів-однодумців» на Постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 13.09.2013 року у справі за
адміністративним позовом Громадської
організації «Товариство
ветеранів-однодумців» до Головного
управління внутрішніх військ МВС
України про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року Громадська
організація «Товариство
ветеранів-однодумців» звернулись до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Головного управління внутрішніх
військ МВС України, в якому просив
визнати протиправними дії Головного
управління внутрішніх військ МВС
України щодо відмови у наданні
інформації на відповідний запит
організації від 12.08.2013 року та
зобов'язати надати дану інформацію
позивачу.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
13.09.2013 року в задоволенні
адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить Постанову суду першої
інстанції скасувати та постановити по
справі нове рішення, яким в
адміністративний позов задовольнити
повністю. Свої вимоги апелянт
аргументує тим, що оскаржуване рішення
постановлено судом першої інстанції з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними у справі доказами, колегія
суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
12.08.2013 року позивач звернувся до
відповідача з інформаційним запитом та
просив надати списки осіб за формою,
передбаченою додатком 10 Інструкції з
організації забезпечення, надання
військовослужбовцям внутрішніх військ
МВС України та членам їх сімей житлових
приміщень, затвердженої наказом МВС
України від 28.07.2007 року № 278.

Головне управління внутрішніх військ
МВС України, розглянувши інформаційний
запит позивача, керуючись Законами
України «Про доступ до публічної
інформації», «Про інформацію», «Про
захист персональних даних» дійшло
висновку, що неможливо надати
інформацію за формою, передбаченою
додатком 10 Інструкції у зв'язку з тим,
що інформація про фізичну особу
(персональні дані) - це відомості чи
сукупність відомостей про фізичну
особу, яка ідентифікована або може бути
ідентифікована.

Відмовляючи в задоволені
адміністративного позову, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що список осіб за формою, передбаченою
додатком № 10 Інструкції з організації
забезпечення, надання
військовослужбовцям ВВ МВС та членам
їх сімей житлових приміщень, який
просив надати позивач, відрізняється
від списків затверджених в додатках до
переліку і містить ряд інших
відомостей, які охороняються законами
України «Про доступ до публічної
інформації», «Про інформацію», «Про
захист персональних даних».

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
звернення громадян» громадяни України
мають право звернутися до органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

У статті 40 Конституції України, частині
4 ст.15 Закону України «Про звернення
громадян» рішення про відмову в
задоволенні вимог, викладених у заяві
(клопотанні), доводиться до відома
громадянина в письмовій формі з
посиланням на Закон і викладенням
мотивів відмови. На виконання вимог
Закону Позивача у письмовій формі було
повідомлено про результати розгляду
його заяви.

Статтею 21 Закону України «Про
інформацію» визначено, що інформацією
з обмеженим доступом є конфіденційна,
таємна та службова інформація.

Конфіденційною є інформація про
фізичну особу, а також інформація,
доступ до якої обмежено фізичною або
юридичною особою, крім суб'єктів
владних повноважень. Конфіденційна
інформація може поширюватися за
бажанням (згодою) відповідної особи у
визначеному нею порядку відповідно до
передбачених нею умов, а також в інших
випадках, визначених законом.
Відносини, пов'язані з правовим режимом
конфіденційної інформації,
регулюються законом.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
визначається поняття публічної
інформації - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

Інформацією з обмеженим доступом є:
конфіденційна інформація; таємна
інформація; службова інформація.
Обмеження доступу до інформації
здійснюється відповідно до закону,
стаття 6 зазначеного Закону.

Згідно з положенням статті 7 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» конфіденційна інформація -
інформація, доступ до якої обмежено
фізичною або юридичною особою, крім
суб'єктів владних повноважень, та яка
може поширюватися у визначеному ними
порядку за їхнім бажанням відповідно
до передбачених ними умов. Не може бути
віднесена до конфіденційної
інформація, зазначена в частині першій
і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені
частиною першою статті 13 цього Закону,
які володіють конфіденційною
інформацією, можуть поширювати її лише
за згодою осіб, які обмежили доступ до
інформації, а за відсутності такої
згоди - лише в інтересах національної
безпеки, економічного добробуту та
прав людини.

Згідно з абзацом 1 статті 1 Закону
України «Про захист персональних
даних» цей Закон регулює правові
відносини, пов'язані із захистом і
обробкою персональних даних, і
спрямований на захист основоположних
прав і свобод людини і громадянина,
зокрема права на невтручання в
особисте життя, у зв'язку з обробкою
персональних даних.

Статтею 2 вказаного Закону визначено,
що персональні дані - відомості чи
сукупність відомостей про фізичну
особу, яка ідентифікована або може бути
конкретно ідентифікована.

Відповідно до статей 14, 16 Закону
України «Про захист персональних
даних» поширення персональних даних
передбачає дії щодо передачі
відомостей про фізичну особу за згодою
суб'єкта персональних даних. Поширення
персональних даних без згоди суб'єкта
персональних даних або уповноваженої
ним особи дозволяється у випадках,
визначених законом, і лише (якщо це
необхідно) в інтересах національної
безпеки, економічного добробуту та
прав людини.

Порядок доступу до персональних даних
третіх осіб визначається умовами згоди
суб'єкта персональних даних, наданої
володільцю персональних даних на
обробку цих даних, або відповідно до
вимог закону.

Як вбачається із запиту, позивач просив
надати списки осіб, за формою
передбаченою додатком 10 Інструкції, в
яких міститься прізвище, ім'я та по
батькові, родинні зв'язки членів сім'ї
(сімейний стан) та рік народження
кожного з них, графа під № 4 розкриває
адресу житла фізичної особи та її
характеристику, а графа під № 9
розкриває адресу житла в іншому місці,
та його характеристику.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
дана інформаціє чітко підпадає під
визначення конфіденційної інформації
про фізичну особу, тому така інформація
може бути розповсюджена за згодою
фізичної особи.

Враховуючи наведені вище обставини,
колегія суддів приходить до висновку,
що доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не знайшли свого підтвердження,
судове рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для його скасування не має.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 183-2 КАС України,
скорочене провадження застосовується
в адміністративних справах щодо
стягнення грошових сум, які
ґрунтуються на рішеннях суб'єкта
владних повноважень, щодо яких
завершився встановлений цим Кодексом
строк оскарження.

Як вбачається, Постанова Окружного
адміністративного суду м. Києва від
13.09.2013 була постановлена у скороченому
провадження, а тому відповідно до ч. 10
ст. 183-2 КАС України, уразі оскарження в
апеляційному порядку постанови,
прийнятої у скороченому провадженні,
судове рішення апеляційної інстанції
по такій справі є остаточним і
оскарженню не підлягає.

Керуючись, ст.ст. 2, 41, 160, 183-2, 196, 197, 198, 200,
205, 206, Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача
Громадської організації «Товариство
ветеранів-однодумців» на Постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 13.09.2013 року - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 13.09.2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.О. Аліменко

Судді
Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

(Повний текст Ухвали виготовлений
17.06.2014 року)

.

Головуючий суддя
Аліменко В.О.

Судді:
Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.