Справа № 2а-13324/10/6/0170
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2014-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/2492/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Заїки М.М.,

суддів
Бутенка В.І.,

Ліпського Д.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Міністерства внутрішніх справ України
на постанову Окружного
адміністративно суду Автономної
Республіки Крим від 17.05.2011 та постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2011 у
справі за позовом ОСОБА_3 до
Міністерства внутрішніх справ України,
Міністра внутрішніх справ України,
третя особа: Державна казначейська
служба України про визнання
протиправними дій та бездіяльності,
скасування наказу, поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу,

встановила:

У жовтні 2010 року ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до
Міністерства внутрішніх справ України,
Міністра внутрішніх справ України,
третя особа: Державна казначейська
служба України про визнання
протиправними дій та бездіяльності,
скасування наказу, поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу.

Постановою Окружного адміністративно
суду Автономної Республіки Крим від
17.05.2011 позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково. Визнано протиправними дії
Міністерства внутрішніх справ України
щодо проведення порядку звільнення
ОСОБА_3 з посади помічника Міністра
відділу регіонального контролю
управління моніторингу дотримання
прав людини в діяльності органів
внутрішніх справ Апарату Міністра.
Визнано протиправними та скасовано
наказ Міністерства внутрішніх справ
України від 31.08.2010 № 1581 о/с в частині
звільнення ОСОБА_3 з посади помічника
Міністра відділу регіонального
контролю управління моніторингу
дотримання прав людини в діяльності
органів внутрішніх справ Апарату
Міністра. Визнано протиправним та
скасовано наказ Міністерства
внутрішніх справ України від 09.12.2010 №
2106 о/с про внесення змін до пункту
наказу Міністерства внутрішніх справ
України від 31.08.2010 № 1581 о/с у частині
звільнення ОСОБА_3 з посади помічника
Міністра відділу регіонального
контролю управління моніторингу
дотримання прав людини в діяльності
органів внутрішніх справ Апарату
Міністра з 22.09.2010. Поновлено ОСОБА_3 на
посаді помічника Міністра відділу
регіонального контролю управління
моніторингу дотримання прав людини в
діяльності органів внутрішніх справ
Апарату Міністра. Стягнуто з
Міністерства внутрішніх справ України
на користь ОСОБА_3 середню заробітну
плату за час вимушеного прогулу з 22.09.2010
по 17.05.2011 у розмірі 35526,41 грн. з подальшим
відрахуванням обов'язкових платежів та
зборів. Стягнуто з Міністерства
внутрішніх справ України на користь
ОСОБА_3 1000 грн. у рахунок відшкодування
моральної шкоди. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Окружного адміністративно
суду Автономної Республіки Крим від
10.06.2011 виправлено описку у пункті 7
вступної та резолютивної частинах
постанови, у мотивувальній та пункту 7
резолютивної частинах повного тексту
постанови Окружного адміністративно
Автономної Республіки Крим від 17.05.2011
та зазначено: «стягнути з Державного
казначейства України на користь ОСОБА_3
1000 грн. у рахунок відшкодування
моральної шкоди».

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 06.12.2011 ухвалу Окружного
адміністративно суду Автономної
Республіки Крим від 10.06.2011 залишено без
змін, а постанову Окружного
адміністративно суду Автономної
Республіки Крим від 17.05.2011 змінено та
викладено пункт 7 резолютивної частини
постанови у наступній редакції:
«Стягнути з Міністерства внутрішніх
справ України на користь ОСОБА_3 1000,00
грн. у рахунок відшкодування моральної
шкоди.». В іншій частині постанову
Окружного адміністративно суду
Автономної Республіки Крим від 17.05.2011
залишено без змін.

У касаційній скарзі Міністерство
внутрішніх справ України просить
постанову Окружного адміністративно
суду Автономної Республіки Крим від
17.05.2011 та постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 06.12.2011 скасувати та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 відмовити.

Перевіривши доводи касаційної
скарги, рішення судів першої та
апеляційної інстанції щодо
правильності застосування ними норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанції встановлено, що наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 05.04.2008 № 654 о/с ОСОБА_3 призначено на
посаду помічника Міністра відділу
регіонального контролю управління
моніторингу дотримання прав людини в
діяльності органів внутрішніх справ
Апарату Міністра, присвоєний 9 ранг
державного службовця. Позивачка має
дитину - інваліда ОСОБА_4 та має статус
одинокої матері.

Наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 18.03.2010 № 79 «Про
організаційно-штатні зміни в Апараті
Міністра» дану посаду помічника
Міністра відділу регіонального
контролю управління моніторингу
дотримання прав людини в діяльності
органів внутрішніх справ Апарату
Міністра скасовано.

Попередженням від 07.04.2010 ОСОБА_3
повідомлено про скорочення займаної
посади.

Наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 31.08.2010 № 1581 о/с ОСОБА_3
звільнено з займаної посади за пунктом
1 статті 40 Кодексу законів про працю
України (за скороченням штату
працівників).

Наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 09.12.2010 № 2106 о/с внесено
зміни до пункту наказу від 31.08.2010 № 1581
о/с в частині звільненні ОСОБА_3 та
вважати її звільненою з 22.09.2010.

Частиною 1 статті 49-2 Кодексу законів
про працю України передбачено, що про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Згідно статті 40 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Відповідно до частини 1 статті 42 КЗпП
України при скороченні чисельності чи
штату працівників у зв'язку із змінами
в організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачці з
урахуванням її місця проживання були
запропоновані посади дезінфектора ІТТ,
прибиральника території і приміщень
КЕВ, кухонного прибиральника їдальні
від яких вона відмовилась, оскільки
вони не відповідають її кваліфікації
та освітньому рівню.

Також судами попередніх інстанцій
встановлено, що в Апараті Міністра була
вакантна посада головного спеціаліста
відділу моніторингу дотримання прав
людини в діяльності органів внутрішніх
справ, яка ОСОБА_3 запропонована не
була.

Згідно з частиною 3 статті 184 КЗпП
України не допускається звільнення
вагітних жінок і жінок, які мають дітей
віком до трьох років, одиноких матерів
при наявності дитини віком до
чотирнадцяти років або дитини-інваліда
крім випадків повної ліквідації
підприємства, установи, організації,
коли допускається звільнення з
обов'язковим працевлаштуванням.

Оскільки, при звільненні позивача
Міністерством внутрішніх справ
України не додержано норм
законодавства, що регулюють
вивільнення працівника, а саме статтей
40, 42, 49-2 Кодексу законів про працю
України, то суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку щодо
задоволення позову в цій частині.

Відповідно до пункту 2 постанови
Кабінету Міністрів України від 09.02.2006
№268 «Про упорядкування структури та
умов оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, органів
прокуратури, судів та інших органів»
надано право керівникам органів,
зазначених у пункті 1 цієї постанови, у
межах затвердженого фонду оплати праці
установлювати надбавку за високі
досягнення у праці або за виконання
особливо важливої роботи керівникам
структурних підрозділів, їх
заступникам, спеціалістам - у розмірі
до 50 відсотків посадового окладу з
урахуванням надбавки за ранг
державного службовця (дипломатичний
ранг, класний чин, кваліфікаційний
клас, спеціальне звання) та надбавки
(винагороди) за вислугу років.

Керівництвом Апарату МВС України
01.04.2010 порушено питання перед Міністром
МВС України про скасування надбавки за
високі досягнення в праці в розмірі 50%
помічникам Міністра у зв'язку з
неналежним виконанням покладених
обов'язків.

Наказом Міністерства внутрішніх
справ України від 04.04.2010 №596 о/с
скасовано ОСОБА_3 з 01.04.2010 надбавку за
високі досягнення в праці в розмірі 50%.

Відповідно до пункту 4 Положення
про ранги державних службовців через
два роки після присвоєння державному
службовцю відповідного рангу керівник
державного органу за поданням
безпосереднього керівника розглядає
питання щодо можливості присвоєння
йому чергового рангу. Позитивне
рішення приймається за умови успішної
роботи державного службовця.

Згідно пункту 1 Положення про ранги
державних службовців ранги
присвоюються державним службовцям в
індивідуальному порядку відповідно до
займаної посади, рівня професійної
кваліфікації та результатів роботи.

Отже обов'язковими умовами присвоєння
державному службовцю чергового рангу є
успішна робота державного службовця на
займаній посаді два роки, її оцінка
керівником та подання безпосереднього
керівника.

Оскільки надбавку за високі досягнення
в праці в розмірі 50% ОСОБА_3 скасовано
відповідно до наказу Міністерства
внутрішніх справ України від 04.04.2010 №596
о/с, та враховуючи те, що питання про
присвоєння чергового рангу є правом
керівника державного органу за
наявності необхідних умов для
присвоєння чергового рангу, а не його
обов'язком то суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку щодо
відмови в задоволенні позову в цій
частині.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає. Із урахуванням наведених
обставин постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 06.12.2011 та постанову Окружного
адміністративно суду Автономної
Республіки Крим від 17.05.2011, змінену
рішенням суду апеляційної інстанції,
необхідно залишити без змін, оскільки
вони є законними і обґрунтованими та
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Міністерства
внутрішніх справ України залишити без
задоволення, а постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2011 та
постанову Окружного адміністративно
суду Автономної Республіки Крим від
17.05.2011, змінену рішенням суду
апеляційної інстанції, у справі за
позовом ОСОБА_3 до Міністерства
внутрішніх справ України, Міністра
внутрішніх справ України, третя особа:
Державна казначейська служба України
про визнання протиправними дій та
бездіяльності, скасування наказу,
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.М.
Заїка

Судді
В.І. Бутенко

Д.В. Ліпський