Справа № 826/6658/14
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/6658/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 червня 2014 року 15:35 № 826/6658/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса»

до

Інспекції з питань захисту прав споживачів у Донецькій області

про

скасування постанови про накладення штрафних санкцій, визнання протиправними дії по прийняттю постанови, скасування рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса» з позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Донецькій області про скасування постанови про накладення штрафних санкцій № 258р від 09.12.2013, визнання протиправними дії по прийняттю вказаної постанови, а також скасування рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 02/248 від 17.12.2013.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідачем проведена перевірка та за її результатами складено акт перевірки, яким встановлено відсутність на продукції Національного знаку відповідності. На підставі акту перевірки прийнято рішення про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів та прийнято спірну постанову про накладення штрафу.

У той же час, як зазначає позивач, надалі Інспекції було надано повідомлення від позивача про виконання рішення про вжиття обмежувальних заходів.

Однак, Інспекцією прийнято постанову про накладення штрафу.

Позивач не погоджується з рішеннями та зазначає про безпідставність проведення перевірки, про те, що всі товари були забезпечені Національним знаком відповідності, що містився на упаковці, тарі, супровідній (експлуатаційній) документації. Однак, як зазначає позивач, Інспекція неналежним чином було досліджено продукцію, упаковку, супровідну документацію, а відтак Інспекція дійшла до хибного висновку про відсутність на продукції національного знаку відповідності.

З урахуванням зазначеного та наведеного у позовній заяві, позивач вважає прийняті рішення безпідставними.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши про пропуск позивачем строку звернення до суду в частині оскарження постанови про накладення штрафу, про обґрунтованість перевірки, а відтак, про законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень. При цьому, відповідач заявив про розгляд справи за його відсутності, у зв’язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України розгляд справи відбувався без участі відповідача у судовому засіданні.

При цьому, на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України в судовому засіданні 18.06.2014 р. ухвалено про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, заслухавши пояснення представників сторін, з’ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Донецькій області проведено перевірку характеристик продукції в магазині ТОВ «Дієса» «Ельдорадо» у м. Слов’янськ.

За результатами перевірки складено акт від 30.11.2013 р.

Як вбачається з акту перевірки, вона проведена на підставі згоди Держінспекції України з питань захисту прав споживачів від 26.11.2013 р. № 5469-2-7/6 (копія у справі) та у зв’язку з отриманням звернення Спілки захисту прав споживачів Солом’янського району м. Києва від 405/01-01 від 26.11.2013 р.

Судом у вказаному рішенні зазначено, що Держінспекція у відповідності з вимогами ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та п/п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», порушення порядку надання згоди на проведення перевірки судом не встановлено, перевірка була призначена у відповідності з встановленими вимогами, судом не встановлено порушень вимог законодавства при здійсненні проведення перевірки позивача, у зв’язку з чим, як зазначив суд, підстави для визнання оскаржуваних дій посадових осіб територіальних органів Держінспекції щодо проведення перевірки магазинів торгівельної мережі ТОВ «Дієса» відсутні.

В контексті наведеного, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас слід зазначити, що згідно з Актом перевірки встановлено розповсюдження продукції без Національного знаку відповідності, нанесеного згідно з правилами, затвердженими постановою КМУ від 29.11.2001 р. № 1599.

Всі перевірені одиниці апаратури не супроводжуються інформацією про найменування та адресу уповноваженого представника, а у разі коли уповноважений представник відсутній – найменування та адресу імпортера.

Загалом Інспекція прийшла до висновку про порушення п. 17, 19, 24 Технічного регламенту з електромагнітної сумісності обладнання, затвердженого постановою КМ України від 29.07.2009 р. № 785, п. 7, 10 Технічного регламенту низьковольтного електричного обладнання, затвердженого постановою КМ України від 29.10.2009 р. № 1149.

Під час розгляду справи позивач не заперечував та не спростовував те, що на зазначену в Акті перевірки продукцію поширюються зазначені вище вимоги Технічних регламентів, а позивач є особою, яка продукцію в обіг.

В Акті зазначається про узгодження надання позивачем документів щодо відомостей, зазначених в Акті перевірки як відсутніх, а саме – зазначено строк 02.12.2013 р., доказів надання яких, однак, під час розгляду не надано.

На підставі вищезгаданого Акту перевірки від 30.11.2013 р. Інспекцією прийнято рішення № 02/248 від 17.12.2013 р. про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів. В обґрунтування рішення зазначено, що перевіркою встановлено факти розповсюдження побутової техніки, на обладнанні, пакуванні та супровідних документах якої не нанесено маркування Національним знаком відповідності, нанесеного згідно з правилами, затвердженими постановою КМ України від 29.11.2001 р. № 1599, внаслідок чого порушено вищезгадані вимоги Технічних регламентів.

У рішенні також зазначено, що всі перевірені одиниці апаратури не супроводжуються документацією про найменування та адресу уповноваженого представника, а у разі коли уповноважений представник відсутній – найменування та адресу імпортера.

Суть прийнятого рішення – обмеження надання продукції на ринку шляхом приведення у відповідність із встановленими вимогами та тимчасова заборона надання продукції на ринку. Строк виконання – до 30.12.2013 р.

На підставі Акту перевірки Інспекцією прийнято Постанову № 252р від 09.12.2013 р. про накладення штрафних санкцій у розмірі 25,5 тис.грн. (1500 неоподатковуваних мінімумів). Зокрема, зазначено, що позивачем введено продукцію в обіг, що не відповідає встановленим вимогам, у тому числі нанесення національного знаку відповідності на продукцію, що не відповідає вимогам технічних регламентів.

Санкції застосовані на підставі п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», відповідно до якого до особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, застосовуються штрафні санкції у разі введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону), у тому числі нанесення Національного знака відповідності на продукцію, що не відповідає вимогам технічних регламентів, - у розмірі від п'ятисот до тисячі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на особу вже було накладено штраф, - у розмірі від тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як зазначає позивач, 24.12.2014 р. ним повідомлено Інспекцію про виконання зазначеного рішення. Зокрема, у повідомленні зазначено, що недоліки маркування відсутні. Зазначено прохання про скасування обмежувальних заходів. Зазначене повідомлення направлено на адресу Інспекції 26.12.2013 р.

При цьому, 20.01.2014 р. Інспекцією прийнято рішення № 02/09 про скасування попереднього Рішення про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів від 17.12.2013 р. № 02/248, у зв’язку з чим попереднє рішення, яке є предметом оскарження у даній справі, станом на час розгляду справи є не чинним та не створює для позивача правових наслідків станом на час розгляду справи по суті.

Водночас у рішенні від 20.01.2014 р. зазначено, що позивач виконав попереднє рішення повністю/результативно.

В контексті наведеного та щодо дотримання строків звернення до суду, слід зазначити, відповідачем не надано доказів надіслання та вручення позивачу постанови про застосування штрафних санкцій у строк, що перевищує встановлений ч. 5 ст. 99 КАС України (до дати звернення до суду), а відтак, враховуючи, що відповідь від Держспоживінспекції на скаргу позивача від 26.03.2014 р. сформована 10.04.2014 р. та направлена позивачу 15.04.2014 р., позов сформований позивачем 15.05.2014 р., суд, з урахуванням встановлених нормативів доставки поштової кореспонденції по м. Києву (в контексті направлення відповіді на адресу позивача), не вбачає підстав для висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду, передбаченого ст. 99 КАС України, у зв’язку чим судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду на підставі ст. 100 КАС України.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» (далі – Закон № 2735-VI) державний ринковий нагляд (далі - ринковий нагляд), це діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам.

Термін «встановлені вимоги» вживається у значенні - вимоги щодо нехарчової продукції (далі - продукція) та її обігу на ринку України, встановлені технічними регламентами.

Частиною 1 статті 8 зазначеного Закону передбачено, що обов'язки суб'єктів господарювання під час здійснення ринкового нагляду та контролю продукції встановлюються цим Законом, Законом України "Про загальну безпечність нехарчової продукції", виданими відповідно до них іншими нормативно-правовими актами, технічними регламентами.

З метою здійснення ринкового нагляду органи ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності: вживають у порядку, визначеному цим та іншими законами України, заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушень вимог цього Закону та встановлених вимог (п. 11 ч. 11 зазначеного Закону).

При цьому, посадові особи, які здійснюють ринковий нагляд, як вже зазначалося, мають право складати акти перевірок та застосовувати в установленому законом порядку штрафні санкції до суб'єктів господарювання за порушення вимог цього Закону, Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції" та встановлених вимог (п. 5 ч. 1 ст. 15 Закону).

Згідно із положеннями ст. 1 Закону України «Про стандарти, технічні регламенти та процедури оцінки відповідності», технічний регламент, це закон України або нормативно-правовий акт, прийнятий Кабінетом Міністрів України, у якому визначено характеристики продукції або пов'язані з нею процеси чи способи виробництва, а також вимоги до послуг, включаючи відповідні положення, дотримання яких є обов'язковим. Він може також містити вимоги до термінології, позначок, пакування, маркування чи етикетування, які застосовуються до певної продукції, процесу чи способу виробництва.

Згідно з ч. 2 ст. 13 зазначеного Закону відповідність введених в обіг в Україні продукції, процесів та послуг технічним регламентам є обов'язковою.

Відповідно до п. 7 Технічного регламенту низьковольтного електричного обладнання, затв. постановою КМУ № 1149 від 29.10.2009 (далі – Технічний регламент № 1149), перед введенням в обіг на електрообладнання повинен бути нанесений національний знак відповідності, який підтверджує відповідність електрообладнання вимогам цього Технічного регламенту, включаючи виконання процедури оцінки відповідності (внутрішній контроль виробництва) згідно з додатком 3 до цього Технічного регламенту.

Національний знак відповідності наноситься виробником чи уповноваженим представником виготовлювача продукції в Україні на кожний виріб електрообладнання або, якщо це неможливо, на пакування, інструкцію або документ, в якому визначені гарантійні зобов'язання, у спосіб, що забезпечує його видимість, розбірливість та незмивність (п.10 Технічного регламенту № 1149).

Разом з цим, у відповідності до п. 17 Технічного регламенту з електромагнітної сумісності обладнання, затв. постановою КМУ № 785 від 29.07.2009 (далі - Технічний регламент № 785), на апаратуру, відповідність якої цьому Технічному регламенту було доведено із застосуванням процедури, установленої у пунктах 13 або 14 цього Технічного регламенту, наноситься національний знак відповідності. За нанесення національного знака відповідності відповідає виробник або уповноважений представник.

Пунктом 19 Технічного регламенту № 785, встановлено, що Національний знак відповідності наносять на апаратуру або на табличку з її технічними даними згідно з правилами застосування національного знака відповідності, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2001 р. N 1599.

В свою чергу, пунктом 5 Правил застосування національного знаку відповідності, затв. Постановою KMУ від 29.11.2001 № 1599, передбачено, що Національний знак відповідності наноситься на виріб та/або на етикетку, тару, пакування, експлуатаційну та товаросупровідні документацію тощо, якщо інше не передбачено відповідним технічним регламентом.

Місце та спосіб нанесення (друкування, наклеювання, гравірування, травлення, штампування, лиття тощо) знака відповідності визначається виробником продукції.

Водночас, згідно з п. 24. Технічного регламенту № 785, на порушення якого посилається відповідач, кожна одиниця апаратури повинна супроводжуватися інформацією про найменування та адресу виробника і, якщо він не є резидентом України, - найменування та адресу уповноваженого представника, а у разі, коли уповноважений представник відсутній, - найменування та адресу імпортера.

У взаємозв’язку з наведеним та щодо підстав для прийняття рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2735-VI метою здійснення ринкового нагляду є вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів з відповідним інформуванням про це громадськості щодо продукції, яка при її використанні за призначенням або за обґрунтовано передбачуваних умов і при належному встановленні та технічному обслуговуванні становить загрозу суспільним інтересам чи яка в інший спосіб не відповідає встановленим вимогам, тобто і вимогам Технічних регламентів

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 22 зазначеного Закону заходами ринкового нагляду є обмежувальні (корегувальні) заходи, що включають: а) обмеження надання продукції на ринку; б) заборону надання продукції на ринку; в) вилучення продукції з обігу; г) відкликання продукції; 3) контроль стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів; 4) попередження органами ринкового нагляду споживачів (користувачів) про виявлену цими органами небезпеку, що становить продукція.

В контексті наведеного слід додати, що відповідно до ч. 1 ст. 29 зазначеного Закону у разі якщо органом ринкового нагляду встановлено, що продукція не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону), орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб'єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами.

Частиною третьою цієї статті встановлено, що у разі якщо органом ринкового нагляду встановлено, зокрема, що неналежне застосовано Національний знак відповідності, не нанесено Національний знак відповідності, якщо його нанесення передбачено технічним регламентом на відповідну продукцію, орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб'єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 зазначеного Закону обмеження надання продукції на ринку здійснюються шляхом: 1) приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами (згідно з частинами першою і третьою статті 29 цього Закону); 2) тимчасової заборони надання продукції на ринку.

Згідно з ч. 5. ст. 30 Закону № 2735-VI тимчасова заборона надання продукції на ринку застосовується органами ринкового нагляду у разі прийняття ними рішення про приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами - на строк дії відповідного обмеження (п. 2).

В даному випадку, враховуючи зміст Акту перевірки, який є носієм доказової інформації, позивачем під час розгляду справи не надано належних та допустимих доказів на спростування висновків Акту перевірки щодо відсутності на продукції інформації про найменування та адресу виробника і, якщо він не є резидентом України, - найменування та адресу уповноваженого представника, а у разі, коли уповноважений представник відсутній, - найменування та адресу імпортера (вимоги п. 24. Технічного регламенту № 785), а також того, що продукція розповсюджувалась з Національним знаком відповідності, нанесеним згідно з правилами, затвердженими постановою КМУ від 29.11.2001 р. № 1599.

Зокрема, позивачем не надано супровідної документації та/або результатів фото-фіксації під час перевірки. Тобто, доводи позивача на спростування висновків перевірки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Водночас висновки Акту перевірки підтверджуються, крім іншого, і твердженням позивача у позовній заяві про подання Інспекції повідомлення про виконання рішення про вжиття обмежувальних заходів, та власне рішенням Інспекції від 20.01.2014 р. про скасування первинного рішення про застосування обмежувальних заходів у зв’язку з повним та результативним виконанням попереднього рішення.

Враховуючи наведене у сукупності та на підставі наявних матеріалів справи суд приходить до висновку про ведення позивачем в обіг продукції, яка на час перевірки не відповідала встановленим вимогам, а саме вищезгаданим вимогам Технічних регламентів, у зв’язку з чим вважає правомірним застосування до позивача санкцій на підставі п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та прийняття рішення про застосування обмежувальних (коригувальних) заходів.

Наведені позивачем доводи та надані матеріали не спростовують наведеного та не доводять зворотного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та скасування оскаржуваних рішень, які є законними та обґрунтованими, вірним по суті, а отже, враховуючи відсутність підстав для висновку про незаконність проведення перевірки та, відповідно, відсутність підстав для визнання протиправними дій Інспекції під час перевірки та у зв’язку з прийняттям оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

При цьому, враховуючи те, що у задоволенні позову слід відмовити та беручи до уваги те, що при зверненні з позовом за майнові вимоги, які загалом складають 4250,00 грн., позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 255,78 грн. (182,70 грн. за майнову вимогу та 73,08 грн. за немайнову), суд зазначає, що відповідно до положень абз. 2 п/п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 та ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 87 КАС України з позивача підлягає стягненню решта суми судового збору (щодо заявлених майнових вимог).

Так, загальна ставка судового збору, що підлягає сплаті відповідно до вказаних норм та з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати (1218 грн.), складає мінімальний розмір 1 827 грн. (1,5 розміру мінімальної заробітної плати). Відтак, враховуючи сплачену позивачем суму за майновий спір (182,70 грн.) та у зв’язку з відмовою у задоволенні позову підлягає стягненню з позивача решта суми судового збору у розмірі 1644,30 грн., яка на підставі ст. 9 вказаного Закону підлягає зарахуванню до спеціального фонду Державного бюджету України.

При цьому, виходячи з вимог ч. 3 ст. 258 КАС України, щодо стягнення судового збору підлягає видачі виконавчий лист, який надсилається судом до державної податкової інспекції.

Керуючись вимогами ч. 2 ст.11, статей 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя О.А. Кармазін