Справа № 826/3587/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/3587/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 червня 2014 року 08:19 № 826/3587/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Державної фінансової інспекції в м. Києві

до

Дарницького дитячого будинку-інтернату

про

зобов’язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.04.2014 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання 15.05.2014 року з’явилися представники сторін.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача проти позову заперечували, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову, зазначивши, що вимоги Держфінінспекції в м. Києві є безпідставними.

Суд у судовому засіданні 15.05.2014 року на підставі положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України), враховуючи відсутність потреби заслухати свідка або експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 1.2.2.1 плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції в м. Києві на ІІ квартал 2013 року та на підставі направлень посадовими особами позивача проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Дарницького дитячого будинку-інтернату за період з 01.01.2011 року по 01.04.2013 року, про що складено акт від 26.07.2013 року №06-30/1699 (надалі – акт).

Вважаючи п.п. 2, 4 та 6 вказаної вище вимоги такими, що не виконані Інтернатом, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні, є Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 року №2939-ХІІ (надалі – Закон №2939).

Так, ч. 1 ст. 1 Закону №2939 встановлено, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 року №499/2011 (надалі – Положення №499/2011), таким органом є Держфінінспекція України.

Підпунктом 1 п. 4 Положення №499/2011 передбачено, що Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний фінансовий контроль, у тому числі, за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов’язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов’язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб’єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов’язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі – підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів.

Відповідно до пп. 5 п. 6 Положення №499/2011, Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку здійснювати державний фінансовий контроль, зокрема, шляхом проведення інспектування у формі планових та позапланових ревізій певного комплексу чи окремих питань фінансово-господарської діяльності підприємств, установ та організацій, визначених у пп. 1 п. 4 цього Положення.

Разом з тим, Держфінінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об’єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (п. 7 Положення №499/2011).

Частиною 3 ст. 2 Закону №2939 передбачено, що порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року №550 (надалі – Порядок №550), визначає процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, бюджетних установах і у суб’єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі – підконтрольні установи), а на підставі рішення суду – в інших суб’єктів господарювання.

Приписами п. 4 Порядку №550 встановлено, що інспектування Держфінінспекцією України здійснюється шляхом проведення планових та позапланових виїзних ревізій.

Згідно п. 35 Порядку №550, результати ревізії оформляються актом. Виявлені допущені об’єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції контролюючого органу, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов’язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього – не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування. Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об'єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний контролюючий орган з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень (п. 46 Порядку №550).

При цьому, п. 49 Порядку №550 передбачено, що у разі коли діями чи бездіяльністю працівників об'єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, контролюючий орган ставить вимоги перед керівником об’єкта контролю та органом його управління щодо пред’явлення цивільних позовів до винних осіб.

Разом з тим, відповідно до п. 50 Порядку №550, за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Як було зазначено вище, Держфінінспекцією в м. Києві направлено на адресу відповідача вимогу щодо усунення порушень, виявлених ревізією.

Так, п. 2 вимоги Держфінінспекцією в м. Києві вимагається від відповідача відшкодувати нанесену матеріальну шкоду в сумі 20 315,15 грн., у тому числі за рахунок винних осіб у порядку, встановленому законодавством, оскільки, як вбачається з даного пункту вимоги, всупереч умов п. 1.2, п. 5.4 рамкової угоди, укладеної між Українським фондом соціальних інвестицій, Асоціацією по впровадженню мікропроекту №11-80-00/021 та Дарницьким дитячим будинком-інтернатом, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 46 Бюджетного кодексу України, за рахунок коштів спеціального фонду Інтернату оплачений членський внесок Агенції по впровадженню в сумі 20 315,15 грн., чим нанесено матеріальної шкоди (збитків) Інтернату на зазначену суму.

Приписами п. 4 вимоги встановлено, що в порушення ст. 1191 Цивільного кодексу України не було ініційовано зворотну вимогу (регрес) до винних осіб на суму оплаченого держмита в розмірі 2493,75 грн., чим нанесено матеріальної шкоди (збитків) Інтернату на зазначену суму, у зв’язку з чим вимагається відшкодувати нанесену матеріальну шкоду в сумі 2493,75 грн., у тому числі за рахунок винних осіб у порядку, встановленому законодавством.

В свою чергу, п. 6 вимоги вимагається привести у відповідність зазначену заборгованість в регістрах бухгалтерського обліку Інтернату, у зв’язку з порушенням п. 1.4 Порядку списання кредиторської заборгованості бюджетних установ, затвердженого наказом Державного казначейства України від 08.05.2011 року №73, кредиторську заборгованість в сумі 4572,0 грн., по якій минув строк позовної давності, списано на підставі наказу Інтернату без наявності наказу вищестоящої організації.

Як було вказано представниками відповідача під час судового розгляду справи, останні не погоджуються з вимогами, викладеними у п.п. 2 та 4, оскільки вважають, що встановлених Держфінінспекцією в м. Києві порушень з боку Інтернату, ним не вчинялося.

Доказів щодо виконання вказаних вище п.п. 2 та 4 вимоги представниками відповідача не надано, а з матеріалів справи не вбачається. При цьому, представниками відповідача зазначено, що дані пункти вимоги Інтернатом у встановленому порядку не оскаржувалися.

Щодо зобов’язання Інтернату виконати п. 6 вимоги суд зазначає про наступне.

Згідно наявної у матеріалах справи копії витягу з акту, в ході ревізії проведено зустрічну звірку в ПП «Енергосервіс-ХХІ», якою підтверджено наявність в обліку підприємства заборгованості за Інтернатом станом на 01.04.2013 року в сумі 18 275,67 грн., яка станом на 26.06.2013 року в обліку ПП «Енергосервіс-ХХІ» відсутня (списана) у зв’язку зі закінченням строку давності.

Так, на підтвердження виконання п. 6 вимоги представниками відповідача надано суду копію акту звірки розрахунків АС-0000003 від 08.04.2014 року з 01.01.2008 року по 08.04.2014 року, складеного Інтернатом та Приватним підприємством «Енергосервіс ХХІ», зі змісту якого вбачається, що залишок на користь Інтернату станом на 08.04.2014 року складає 00 грн. 00 копійок.

Водночас, згідно п. 1.4 Порядку списання кредиторської заборгованості бюджетних установ, строк позовної давності якої минув, затвердженого наказом Державного казначейства України від 08.05.2001 року №73, який втратив чинність 06.05.2014 року, установа вищого рівня розглядає подані акти інвентаризації і, в разі прийняття відповідного рішення, видає наказ про списання з обліку підвідомчої бюджетної установи кредиторської заборгованості, строк позовної давності якої минув, за загальним та спеціальним фондами Державного бюджету України (крім власних надходжень).

З огляду на викладене вбачається, що належним виконанням п. 6 вимоги є видання установою вищого рівня наказу про списання з обліку підвідомчої бюджетної установи кредиторської заборгованості, строк позовної давності якої минув.

Слід також зазначити, що у разі відсутності (погашення) кредиторської заборгованості по господарським операціям контрагента з ПП «Енергосервіс-ХХІ», про що вказано в акті звірки розрахунків, належним доказом є виписка з банківського рахунку, з якої вбачається факт руху грошових коштів в рахунок погашення кредиторської заборгованості, про яку йде мова в акті та п. 6 вимоги.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд зазначає, що надана суду копія акту звірки розрахунків АС-0000003 від 08.04.2014 року з 01.01.2008 року по 08.04.2014 року, складеного Інтернатом та Приватним підприємством «Енергосервіс ХХІ», не є належним доказом виконання відповідачем п. 6 вимоги.

В контексті з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що відповідачем, відповідно до наведених положень Порядку №550, не надано суду доказів, які б свідчили про факт виконання Інтернатом положень п.п. 2, 4 та 6 вимоги.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також враховуючи те, що відповідачем не надано доказів скасування рішень позивача, на підставі яких заявлено позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а, відтак, такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок