Справа № 806/7733/13-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року м. Київ
К/800/6817/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні суду справу
за касаційною скаргою Житомирської
митниці Міністерства доходів і зборів
України на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 16
грудня 2013 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 28 січня 2014 року у справі №806/7733/13-а
за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрполіскорм" до
Житомирської митниці Міністерства
доходів і зборів України, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Житомирській області
про визнання протиправними та
скасування рішень та картки відмови,
стягнення митних платежів, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю
"Укрполіскорм" звернулося в суд з
позовом до Житомирської митниці
Міністерства доходів і зборів України,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Житомирській області, в якому просило
визнати протиправним та скасувати
рішення Житомирської митниці
Міністерства доходів і зборів України
від 08.07.2013 р. № 9/2/9/755 в частині залишення
чинним рішення про коригування митної
вартості товарів від 18.04.2013 р.
№101060000/2013/300343/2, рішення про коригування
митної вартості товарів від 18.04.2013 р.
№101060000/2013/300343/2 та картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 18.04.2013 р.
№101060000/2013/00407; стягнути з Державного
бюджету України на користь товариства
з обмеженою відповідальністю
"Укрполіскорм" суми надміру сплачених
митних платежів у розмірі 20421 грн. 34
коп., у тому числі 4774 грн. 77 коп. ввізного
мита та 15646 грн. 57 коп. податку на додану
вартість.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначає про неправомірність дій
митного органу щодо визначення митної
вартості товару за резервним методом,
оскільки вважає, що заявлена
декларантом митна вартість є
достовірною та об'єктивною, яка
підтверджується
зовнішньоекономічними контрактами,
інвойсами та іншими документами.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 16 грудня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 28 січня 2014
року, позовні вимоги задоволені
частково. Визнана протиправною та
скасована картка відмови Житомирської
митниці Міндоходів в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення від 18
квітня 2013 року №101060000/2013/00407. Визнане
протиправним та скасоване рішення
Житомирської митниці Міндоходів про
коригування митної вартості товарів
від 18 квітня 2013 року № 101060000/2013/300343/2.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрполіскорм" сума
надміру сплачених митних платежів у
розмірі 20421 грн. 34 коп., у тому числі 4774
грн. 77 коп. ввізного мита та 15646 грн. 57
коп. податку на додану вартість. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі
рішеннями Житомирська митниця
Міністерства доходів і зборів України
звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалу суду апеляційної
інстанції, ухвалити нове судове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального і
процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено, що 25 січня 2013 року між
товариством з обмеженою
відповідальністю "Укрполіскорм"(Далі -
ТОВ "Укрполіскорм") та компанією "Evonik
Industries AG" ("Евонік Індестріз АГ") -
Німеччина, був укладений договір
№00005, за яким постачальник продає, а
покупець купує МетАМИНО® DL-Метионин
кормовий (МеtAMINO® DL-Methionine feed grade)
названий у подальшому "товар" у
кількості та за цінами, що вказані у
інвойсах та специфікаціях на кожну
окрему партію товару. Доставка товару
здійснювалася на територію України
згідно правил "Інкотермс-2010".
Відповідно до пункту 4.5 контракту
платежі за товар здійснювалися шляхом
банківського переказу з рахунку
покупця на рахунок постачальника, як
вказано у інвойсі постачальника. Усі
банківські комісії сплачує покупець, а
комісії банків-кореспондентів за
грошовим переказом сплачує покупець.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Укрполіскорм" 18
квітня 2013 року заявлений до митного
оформлення отриманий від компанії "Evonik
Industries AG" ("Евонік Індестріз АГ") -
Німеччина товар: кормова добавка
DL-Methionine feed grade 99% (DL - мітіонін кормової
якості 99%) та подана митна декларація
№101060000/2013/006471. На підтвердження
заявленої у декларації митної вартості
товарів позивачем подані митному
органу: контракт від 25 січня 2013 №00005,
специфікація №3 до контракту від 8
квітня 2013 року, інвойс від 10 квітня 2013
року №72248492, товарно-транспортна
накладна (СМR) від 11 квітня 2013 року б/н,
експортна митна декларація країни
відправлення від 10 квітня 2013 року
№А13DE42E2BE.

За результатами розгляду поданих
документів 18.04.2013 року митним органом
прийняте спірне рішення про
коригування митної вартості товарів
№101060000/2013/300343/2. При прийняті цього
рішення митний орган дійшов висновків,
що митна вартість товарів не може бути
визначена за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції), оскільки
документи, зазначені у частині 2 статті
53 Митного кодексу України, подані для
митного оформлення, містять
розбіжності (адреса отримувача
вантажу, вказаного у СМR не відповідає
адресі, вказаній в інших
товаросупровідних документах, також
наявні розбіжності у
товаросупровідних документах щодо
вагових характеристик), а також у
зв'язку з неподанням декларантом на
письмову вимогу митного органу
відповідно до частини 3 статті 53
Митного кодексу України додаткових
документів, що підтверджують заявлену
митну вартість товару, а саме: виписки з
бухгалтерської документації; каталоги,
специфікації, прейскурантів
(прайс-листи) виробника товару;
висновків про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлених
спеціалізованими експертними
організаціями.

Після проведеної консультації митним
органом 18 квітня 2013 року була
виставлена картка відмови №101060000/2013/00407
у прийнятті митної декларації. Згідно
доводів митного органу заявлена
декларантом митна вартість товару №1
не підтверджена документально, на
письмову вимогу митного органу не
надано додаткових документів, які
підтверджують заявлену митну вартість,
а саме: каталоги виробника товару,
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Укрполіскорм"
здійснило митне оформлення товару
згідно митної декларації від 18 квітня
2013 року №101060000/2013/005571 за митною
вартістю, визначеною митним органом.
При цьому ТОВ "Укрполіскорм" були
сплачені митні платежі в загальному
розмірі 20421 грн. 34 коп., в тому числі
ввізне мито (код 020) - 4774 грн. 77 коп. та
податок на додану вартість (код 028) - 15646
грн. 57 коп.

З метою здійснення митного оформлення
товару та його пропуску через митний
кордон України 1 липня 2013 року за вих.
№13-07-01 ТОВ "Укрполіскорм" надало на
письмову вимогу Житомирської митниці
наступні документи: цінову експертизу
від 5 квітня 2013 №11/324, прибуткові
накладні №0000080 від 2 квітня 2013
року, №0000100 від 18 квітня 2013 року,
№0000107 від 30 квітня 2013 року,
видаткові накладні №РН-0000076 від 2
квітня 2013 року, №РН-0000075 від 1 квітня 2013
року, №РН-0000081 від 4 квітня 2013 року і
№РН-0000088 від 9 квітня 2013 року, податкові
накладні №1 від 1 квітня 2013 року, №3 від 2
квітня 2013 року, №6 від 4 квітня 2013 року,
№7 від 4 квітня 2013 року і №14 від 9 квітня
2013 року, витяг з документу податкової
звітності: додаток до декларації з ПДВ
за квітень 2013 року, реєстр виданих та
отриманих податкових накладних,
квитанцію центрального порталу
Державної податкової служби про
отримання реєстру виданих та отриманих
податкових накладних, заявки на
купівлю валюти №33 від 26 червня 2013 року,
№34 від 1 липня 2013 року, №35 від 2 липня 2013
року на оплату вантажно-митної
декларації №101060000/2013/005361 від 2 квітня 2013
року, платіжні доручення №33 від 26
червня 2013 року, №34 від 1 липня 2013 року,
№35 від 2 липня 2013 року на оплату по
інвойсу №72244625 від 22 березня 2013 року,
прайс-лист. Листом Житомирської
митниці №9/2/9/755 від 8 липня 2013 року
направленим на адресу ТОВ
"Укрполіскорм" останнє було
повідомлене, що рішення №101060000/2013/300300/2
від 2 квітня 2013 року, №101060000/2013/300343/2 від
18 квітня 2013 року та №101060000/2013/300366/2 від 30
квітня 2013 року залишаються чинними.

Суди першої і апеляційної інстанції,
задовольняючи позовні вимоги в частині
виходили з того, що рішення про
визначення митної вартості товару за
шостим (резервним) методом без
обґрунтованості послідовного
застосування попередніх п'яти, а також
без обґрунтування неможливості їх
застосування та виданої на підставі
цього рішення картки відмови у
прийнятті митної декларації є
помилковим і таким, що не відповідає
вимогам законодавства, митний орган не
довів наявність обґрунтованих
сумнівів щодо невідповідності
заявленої позивачем митної вартості
товару, що позивачем наданий перелік
документів, який підтверджував
заявлену митну вартість товару за
ціною договору.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
частково не погоджується з висновками
судів першої і апеляційної інстанцій
виходячи з наступного.

Згідно обставин справи між сторонами
виник спір щодо законності визначення
митним органом заявленої митної
вартості товару за резервним методом
та повернення надмірно сплачених
митних платежів. Визнаючи протиправним
рішення про коригування митної
вартості товару суди попередніх
інстанцій послалися на не наведення
відповідачем підстав, які
унеможливлюють визначення митної
вартості товару за ціною договору та
надання позивачем документів, які
підтверджують заявлену митну вартість
товару за ціною Контракту.

Спірні правовідносини регулюються
Митним кодексом України від 13.03.2012 р. №
4495-VI (надалі - МК України).

Згідно ст.49 МК України митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відповідно ст.51 МК України митна
вартість товарів, що ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до гл. 9 цього Кодексу.

Згідно ст.52 МК України декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані: 1)
заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з митним
органом; 2) подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

У ч.2 ст.53 МК України передбачено, що
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є: 1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем надані
відповідачу для митного оформлення
імпортованого товару документи, що
передбачені ч.2 ст.53 МК. Подані
документи ідентифікували оцінюваний
товар та містили об'єктивні і
достовірні дані, що піддавалися
обчисленню, які підтверджували ціну
товарів, що підлягала сплаті позивачем
на користь продавця, тобто
підтверджували митну вартість товарів
за ціною договору згідно з вимогами
ч.ч.4, 5 ст. 58 МК.

Разом з тим, у ч.3 ст.53 Кодексу
передбачений перелік документів, які
митний орган може вимагати у
декларанта у разі, якщо документи,
зазначені у ч.2 ст.53 МК України містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари. Це, зокрема, транспортні
(перевізні) документи, виписки з
бухгалтерської документації, каталоги,
специфікації, прейскуранти виробника
товару.

На вимогу митного органу та на
виконання ч.3 ст. 53 МК України
декларант також подав додаткові
документи.

З оскаржуваного рішення, зокрема зі
змісту графи 33 вбачається, що подані
позивачем документи не містять
обставин, зазначених ст.53 Митного
кодексу України, а саме: документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Отже, у Житомирської митниці
Міністерства доходів і зборів України
були відсутні обґрунтовані сумніви
щодо невідповідності визначення
митної вартості товару заявленій
позивачем при митному оформленні.

Судами встановлено, що надані митному
органу документи підтверджують
заявлену позивачем митну вартість
товару.

За таких обставин суди попередніх
інстанцій прийшли до обґрунтованих
висновків, що у митного органу не було
обґрунтованих підстав для
витребування додаткових документів.

Відповідно ст.49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
прийшли до обґрунтованих висновків, що
Житомирською митницею не обґрунтована
та не доведена неможливість
застосування основного методу
визначення митної вартості - за ціною
договору (контракту).

Щодо застосування Житомирською
митницею Міністерства доходів і зборів
України резервного методу визначення
митної вартості товару, суди вірно
зазначили про безпідставність його
застосування.

Відповідно до ст.57 МК України
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України митний
орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості.

Однак, при відмові у митному оформленні
товару Житомирською митницею
Міністерства доходів і зборів України
наведені підстави, які не містяться у
переліку наведеної статті, а посилання
на невідповідність адрес здійснене без
обґрунтування впливу даних відомостей
на митну вартість товару.

Крім того, суди першої та апеляційної
інстанцій встановили відсутність
наведених в оскаржуваному рішенні
митної вартості товару
невідповідностей у наданих позивачем
документах при митному оформленні
товару.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що декларант подав
документи, які ідентифікували
оцінюваний товар та містили об'єктивні
і достовірні дані, що піддавалися
обчисленню, які підтверджували ціну
товарів, що підлягала сплаті позивачем
на користь продавця, тобто
підтверджували митну вартість товарів
за ціною договору, претензій до
достовірності і об'єктивності наданих
декларантом документів у відповідача
не було, тому суди дійшли правильного
висновку, що відповідач не мав правових
підстав для застосування резервного
методу.

Враховуючи вищевикладене, суди першої
та апеляційної інстанції дійшли
вірного висновку, що відповідачем не
була доведена правомірність прийняття
оскаржуваного рішення за резервним
методом та неможливості визначення
митної вартості товару за ціною
договору.

Відносно вимог позивача щодо визнання
протиправним та скасування рішення
Житомирської митниці від 8 липня 2013
року №9/2/9/755 в частині залишення чинним
рішення про коригування митної
вартості товарів від 18 квітня 2013 року
№101060000/2013/300343/2, слід зазначити,
наступне.

Згідно ст.24 Митного кодексу України
кожна особа має право оскаржити
рішення, дії або бездіяльність органів
доходів і зборів, їх посадових осіб та
інших працівників, якщо вважає, що цими
рішеннями, діями або бездіяльністю
порушено її права, свободи чи інтереси.
Предметом оскарження є: рішення -
окремі акти, якими органи доходів і
зборів або їх посадові особи приймають
рішення з питань, передбачених
законодавством України з питань
державної митної справи, а також
задовольняють скарги, заяви,
клопотання конкретних фізичних чи
юридичних осіб або відмовляють у їх
задоволенні; дії - вчинки посадових
осіб та інших працівників органів
доходів і зборів, пов'язані з
виконанням ними обов'язків, покладених
на них відповідно до цього Кодексу та
інших актів законодавства України;
бездіяльність - невиконання органами
доходів і зборів, їх посадовими особами
та іншими працівниками обов'язків,
покладених на них відповідно до цього
Кодексу та інших актів законодавства
України, або неприйняття ними рішень з
питань, віднесених до їх повноважень,
протягом строку, визначеного
законодавством.

Таким чином, судами першої та
апеляційної інстанцій зроблений
вірний висновок відносно того, що лист
від 8 липня 2013 року №9/2/9/755 направлений
на адресу ТОВ "Укрполіскорм" та
викладені в ньому висновки не є
рішенням суб'єкта владних повноважень,
що породжує для суб'єкта
господарювання правові наслідки,
оскільки вказаний лист є відповіддю на
звернення позивача до Житомирської
митниці від 1 липня 2013 року №13-07-01:1, що
стосувалося визначення митної
вартості товару. Рішеннями суб'єкта
владних повноважень, у даному випадку,
є картка відмови та рішення про
коригування митної вартості. Отже,
позовні вимоги у цій частині визнання
не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення надмірно сплаченого
податку на додану вартість та митних
платежів колегія суддів зазначає, що
суди попередніх інстанцій прийшли до
помилкових висновків про задоволення
позову в цій частині, оскільки вказані
позовні вимоги заявлені передчасно.

Відповідно до Порядку повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу як передоплата, і митних
та інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету, діючого
на час спірних правовідносин, контроль
за справлянням яких здійснюється
митними органами, затвердженого
наказом Державної митної служби
України від 20.07.2007 р. №618,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25.09.2007 р. за №1097/14364 для
повернення з Державного бюджету
України митних та інших платежів,
помилково та/а надмірно сплачених до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювало оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою та відповідний перелік
документів.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го
дня, наступного за днем зарахування
коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному
відділі, після розгляду керівником
(заступником керівника) митного органу
разом з пакетом документів передається
до Відділу для перевірки
обґрунтованості повернення заявлених
сум.

Відділ перевіряє факт перерахування
митних та інших платежів з
відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати.

Для підготовки висновку про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи (далі - Висновок про повернення),
керівництвом Відділу за потреби
ініціюється проведення перевірки в
митному органі щодо правильності
митного оформлення із залученням
відповідних підрозділів митного
органу.

Щодо надання Висновку про повернення,
то він регулюється Порядком взаємодії
митних органів з органами Державного
казначейства України в процесі
повернення з Державного бюджету
України помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справляння яких
покладається на митні органи,
затвердженого Наказом Державної
митної служби, Державного казначейства
України від 20.07.2007 №611/147
Зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25.09.2007р. за №1095/14362.
(далі Порядок №611/147). Згідно п.7
наведеного Порядку відповідний орган
Державного казначейства України на
підставі отриманого Висновку митного
органу про повернення готує платіжні
документи на перерахування коштів з
рахунку з обліку доходів державного
бюджету на рахунок, зазначений у
Висновку про повернення, та протягом
п'яти робочих днів від дати отримання
Висновку про повернення здійснює
повернення коштів з бюджету.

Виходячи з наведеного нормативними
актами встановлений порядок
повернення надмірно сплачених митних
платежів, який позивачем не дотриманий,
що не дає можливості стягнути спірні
митні платежі.

Відповідно до п. 17.1.10 ст. 17 Податкового
кодексу України платник податків має
право на залік чи повернення надміру
сплачених, а також надміру стягнутих
сум податків та зборів, пені, штрафів у
порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з приписами п. 43.1. статті 43
Податкового кодексу України помилково
та/або надміру сплачені суми грошового
зобов'язання підлягають поверненню
платнику відповідно до цієї статті та
статті 301 Митного кодексу України, крім
випадків наявності у такого платника
податкового боргу.

Відповідно до п.8 Прикінцевих та
перехідних положень Митного кодексу
України 2012 року повернення помилково
або надміру сплачених до дня набрання
чинності цим кодексом сум митних
платежів здійснюється у порядку,
встановленому цим Кодексом та
Податковим кодексом України.

За вимогами ч.1 ст.301 МК України 2012 р.
повернення помилково та/або надміру
сплачених сум митних платежів
здійснюється відповідно до Бюджетного
та Податкового кодексів України

Згідно з пунктом 187.8 статті 187 ПКУ для
операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями.

Виходячи зі змісту наведених
законодавчих норм встановлений
відповідний порядок стягнення
надмірно сплаченого податку на додану
вартість, позивачем не дотриманий
Порядок стягнення з Державного бюджету
надмірно сплаченого податку на додану
вартість.

З урахуванням наведеного суди першої
та апеляційної інстанції прийшли до
необґрунтованих висновків про
задоволення позовних вимог щодо
стягнення надмірно сплаченого податку
на додану вартість, тому в цій частині
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, а рішення суду першої та
апеляційної інстанції в цій частині
підлягає скасуванню з відмовою в
позовних вимогах.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги дають підстави для
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанції при ухваленні
рішення порушені норми процесуального
права в частині задоволення позову
щодо стягнення надмірно сплаченого
податку на додану вартість, тому
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ст.229 КАС України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконних судових рішень.

Враховуючи наведене постанова суду
першої інстанції та ухвала суду
апеляційної інстанції підлягає зміні
із скасуванням в частині задоволення
позовних вимог щодо стягнення з
Державного бюджету України на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрполіскорм" суми
надміру сплачених митних платежів у
розмірі 20421 грн. 34 коп., у тому числі 4774
грн. 77 коп. ввізного мита та 15646 грн. 57
коп. податку на додану вартість, з
відмовою у задоволенні позову в цій
частині. В решті постанова суду першої
інстанції та ухвала суду апеляційної
інстанції підлягають залишенню без
змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу Житомирської митниці
Міністерства доходів і зборів України
задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 16 грудня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 28 січня 2014 року змінити, скасувати в
частині стягнення з Державного бюджету
України на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрполіскорм" суми надміру сплачених
митних платежів у розмірі 20421 грн. 34
коп., у тому числі 4774 грн. 77 коп. ввізного
мита та 15646 грн. 57 коп. податку на додану
вартість, в задоволенні позову в цій
частині відмовити. В решті постанову
суду першої інстанції та ухвалу суду
апеляційної інстанції залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили через 5
днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав передбачених
ст.ст.237-239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: