Справа № 2а/0570/11306/12
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

"18" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/80974/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О.,Маслія В.І.,Черпіцької
Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом управління Пенсійного фонду
України в місті Димитрові Донецької
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в місті Димитрові
Донецької області про стягнення витрат
на виплату пенсій, за касаційною
скаргою Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в місті Димитрові
Донецької області на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 4 грудня 2012
року, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2012 року управління Пенсійного
фонду України в місті Димитрові
Донецької області звернулось до суду з
вказаним позовом, у якому просило
визнати протиправними дії Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в місті Димитрові
Донецької області та стягнути на його
користь з відповідача витрати на
виплату пенсій у зв'язку з втратою
годувальника за період з 01.04.2012 по 30.06.2012
у розмірі 14117,61 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 10 жовтня
2012 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 4 грудня 2012
року постанову суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове судове
рішення про задоволення позову.
Визнано протиправними дії Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в місті Димитрові
Донецької області. Стягнуто з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в місті Димитрові
Донецької області витрати на виплату
пенсій у зв'язку з втратою годувальника
за період з 01.04.2012 по 30.06.2012 у розмірі
14117,61 грн.

У касаційній скарзі Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в місті Димитрові
Донецької області, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати постанову суду апеляційної
інстанції та залишити в силі постанову
суду першої інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
місті Димитрові Донецької області,
посилаючись на законність постанови
суду апеляційної інстанції, просить
залишити її без змін.

З`ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що УПФ за період з 01.04.2012 по
30.06.2012 нараховані та виплачені суми
пенсії по втраті годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання у розмірі 14117,61 грн., які
Відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в місті Димитрові
Донецької області не прийняті до
відшкодування.

Позивачем сплачено пенсії у зв'язку з
втратою годувальника таким особам:
ОСОБА_4, яка на момент загибелі чоловіка
мала 33 роки; ОСОБА_5, яка на момент
загибелі чоловіка мала 43 роки, ОСОБА_6,
яка на момент загибелі чоловіка мала 31
рік, ОСОБА_7, яка на момент загибелі
чоловіка мала 43 роки, ОСОБА_8, яка на
момент загибелі чоловіка мала 24 роки,
ОСОБА_9, яка на момент загибелі чоловіка
мала 35 років, ОСОБА_10, яка на момент
загибелі чоловіка мала 40 років, ОСОБА_11,
яка на момент загибелі чоловіка мала 54
роки, ОСОБА_12, яка на момент загибелі
чоловіка мала 51 рік, ОСОБА_13, яка на
момент загибелі чоловіка мала 42 роки,
ОСОБА_14, яка на момент загибелі
чоловіка мала 45 років, ОСОБА_15,
яка на момент загибелі чоловіка мала 44
роки, ОСОБА_16, яка на момент загибелі
чоловіка мала 40 років, ОСОБА_17, яка на
момент загибелі чоловіка мала 38 років,
ОСОБА_18, яка на момент загибелі
чоловіка мала 49 років, ОСОБА_19, яка на
момент загибелі чоловіка мала 32 роки,
ОСОБА_20, яка на момент загибелі
чоловіка мала 29 років, ОСОБА_21, яка на
момент загибелі чоловіка мала 38 років,
ОСОБА_22, яка на момент загибелі
чоловіка мала 44 роки, ОСОБА_23, яка на
момент загибелі чоловіка мала 36 років,
ОСОБА_24, яка на момент загибелі
чоловіка мала 43 роки, ОСОБА_25, яка на
момент загибелі чоловіка мала 28 років,
ОСОБА_26, яка на момент загибелі
чоловіка мала 37 років, ОСОБА_27 яка на
момент загибелі чоловіка мала 46 років,
ОСОБА_28 яка на момент загибелі чоловіка
мала 42 роки, ОСОБА_29, яка на момент
загибелі чоловіка мала 46 років, ОСОБА_30,
яка на момент загибелі чоловіка мала 43
роки, ОСОБА_31, яка на момент загибелі
чоловіка мала 34 роки, ОСОБА_32, яка на
момент загибелі чоловіка мала 37 років,
ОСОБА_33, яка на момент загибелі
чоловіка мала 38 років, Середній В.Г., яка
на момент загибелі чоловіка мала 39
років, ОСОБА_34, яка на момент загибелі
чоловіка мала 31 рік, ОСОБА_35, яка на
момент загибелі чоловіка мала 41 рік,
ОСОБА_36 яка на момент загибелі чоловіка
мала 40 років, ОСОБА_37, яка на момент
загибелі чоловіка мала 41 рік, ОСОБА_38
яка на момент загибелі чоловіка мала 43
роки.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив із того, що
особи, яким призначені та виплачені
позивачем пенсії по втраті
годувальника, не відповідають
визначенню осіб, які мають право на
одержання щомісячних страхових виплат
відповідно до Закону України від 23
вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон № 1105-ХІV).

Такий висновок відповідає нормам
матеріального та процесуального права
виходячи з наступного.

1 січня 2004 року набув чинності Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», який в
частині дублює норми раніше
прийнятого, але ще чинного Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
передбачено, що до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» застосовуються в
частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах і за вислугу
років.

Оскільки за змістом вищевказаної норми
дія Закону України «Про пенсійне
забезпечення» не розповсюджується на
визначення права на пенсію за втратою
годувальника, ці відносини регулюються
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Згідно статті 36 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування», пенсія у зв'язку з
втратою годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, за наявності в годувальника
на день смерті страхового стажу, який
був би необхідний йому для призначення
пенсії по інвалідності, а в разі смерті
пенсіонера або осіб, зазначених у
частині другій статті 32 цього Закону, -
незалежно від тривалості страхового
стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку
з втратою годувальника призначається
незалежно від того, чи були вони на
утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім'ї
вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо
вони є інвалідами або досягли
пенсійного віку, передбаченого статтею
26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які
народилися до спливу 10 місяців з дня
смерті годувальника) померлого
годувальника, які не досягли 18 років
або старші цього віку, якщо вони стали
інвалідами до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою
навчання у загальноосвітніх
навчальних закладах системи загальної
середньої освіти, а також
професійно-технічних, вищих навчальних
закладах, - до закінчення такими дітьми
навчальних закладів, але не довше ніж
до досягнення ними 23 років, та
діти-сироти - до досягнення ними 23 років
незалежно від того, навчаються вони чи
ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх
відсутності - один з батьків або брат чи
сестра, дідусь чи бабуся померлого
годувальника незалежно від віку і
працездатності, якщо він (вона) не
працюють і зайняті доглядом за дитиною
(дітьми) померлого годувальника до
досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім'ї, які вважаються такими,
що були на утриманні померлого
годувальника, відносяться особи,
зазначені в частині другій цієї статті,
якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого
годувальника;

2) одержували від померлого
годувальника допомогу, що була для них
постійним і основним джерелом засобів
до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для
яких його допомога була постійним і
основним джерелом засобів до
існування, але які й самі одержували
пенсію, мають право, за бажанням,
перейти на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника.

Пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
призначаються відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Згідно до статті 33 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16
до 18 років, які не працюють, або старші
за цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки,
які досягли 60 років, якщо вони не
працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких
померлий виплачував або був
зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Пенсія у разі смерті годувальника
призначається і виплачується згідно із
законодавством.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
45 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування» пенсія призначається з
дня звернення за пенсією, крім випадку,
коли пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається з дня, що
настає за днем смерті годувальника,
якщо звернення про призначення такого
виду пенсії надійшло протягом 12
місяців з дня смерті годувальника.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачений статтею 21 Закону
№ 1105-ХІV, відповідно до якої останній
зобов'язаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

Таким чином, зазначені вище особи не
мають право на одержання щомісячних
страхових виплат відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із статтею 21 Закону № 1105-ХІV,
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків виплачує
застрахованому чи особам, які мають на
це право, у разі настання страхового
випадку. Зазначені грошові суми, в тому
числі, складаються із страхової
виплати пенсії у зв'язку з втратою
годувальника.

Для визнання суми пенсії по втраті
годувальника саме страховою виплатою в
розумінні Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», підставою для такої
виплати Закон визначає обов'язкову
наявність страхового випадку.

За приписами статті 13 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» страховим випадком є
нещасний випадок на виробництві або
професійне захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 цього Закону, з
настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та/або
соціальних послуг. Факт нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання
розслідується в порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України,
відповідно до Закону України «Про
охорону праці». Підставою для оплати
потерпілому витрат на медичну
допомогу, проведення медичної,
професійної та соціальної
реабілітації, а також страхових виплат
є акт розслідування нещасного випадку
або акт розслідування професійного
захворювання (отруєння) за
встановленими формами.

За змістом статей 8, 10, 81 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» пенсійне
забезпечення громадян, призначення
пенсій і оформлення документів для їх
виплати здійснюється органами
Пенсійного фонду України з виплатою
пенсій за рахунок його коштів.

З урахуванням описаного суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи, дав належну оцінку
доказам зібраним по справі, прийняв
правильне і обґрунтоване рішення про
те, що позовні вимоги про відшкодування
суми сплаченої пенсії не підлягають
задоволенню, оскільки особи, яким
призначені та виплачені УПФ пенсії по
втраті годувальника, не відповідають
визначенню осіб, які мають право на
одержання щомісячних страхових виплат
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
постанову суду апеляційної інстанції
та ухвалюючи нове судове рішення про
задоволення позову, необґрунтовано
виходив з того, що витрати, понесені УПФ
у зв'язку із виплатою пенсій,
передбачених статтею 26 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
підлягають відшкодуванню Відділенням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в місті Димитрові
Донецької області.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що скасувавши рішення
місцевого суду, апеляційний суд
допустив порушення норм матеріального
та процесуального права, які призвели
до постановлення незаконного судового
рішення.

У відповідності із статтею 226 КАС
України суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі рішення суду першої інстанції, яке
ухвалено відповідно до закону і
скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231 КАС
України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в місті Димитрові
Донецької області - задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 4 грудня 2012
року - скасувати, залишивши в силі
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 10 жовтня
2012 року.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: