Справа № 2а/0470/7145/11
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2014-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2014 року м. Київ
К/9991/20838/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Заїки М.М.,

суддів
Бутенка В.І.,

Ліпського Д.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Міністерства внутрішніх справ України
на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
19.08.2011 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 09.02.2012 у справі за позовом ОСОБА_2 до
Міністерства внутрішніх справ України
про визнання протиправними дій та
бездіяльності, скасування наказу,
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу,

встановила:

У вересні 2010 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
Міністерства внутрішніх справ України
про визнання протиправними дій та
бездіяльності, скасування наказу,
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
19.08.2011, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 09.02.2012,
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково. Визнано протиправними дії
відповідача, пов'язані із скасуванням
позивачу щомісячної надбавки за високі
досягнення в праці в розмірі 50 %
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 09.03.2006 № 268,
встановленої наказом МВС України від
16.04.2008 №707о/с. Визнано протиправним та
скасовано наказ Міністерства
внутрішніх справ України від 04.04.2010 № 596
о/с в частині, що стосується ОСОБА_2 та
зобов'язано МВС України здійснити
перерахунок всіх виплачених позивачу
сум після 01.04.2010 сум з урахуванням
зазначеної надбавки. Скасовано наказ
Міністерства внутрішніх справ України
від 15.06.2010 № 1033 о/с в частині звільнення
за пунктом 1 статті 40 КЗпП України
ОСОБА_2, державного службовця 9 рангу,
помічника Міністра відділу
регіонального контролю управління
моніторингу дотримання прав людини в
діяльності органів внутрішніх справ
Апарату Міністра та поновлено його на
роботі з 19.06.2010. Зобов'язано
Міністерство внутрішніх справ України
нарахувати та виплатити ОСОБА_2
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, з 19.06.2010 до поновлення на
роботі, з урахуванням щомісячної
надбавки в розмірі 50%, встановленого
наказом МВС від 16.04.2008 № 707 о/с. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач
просить постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
19.08.2011 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 09.02.2012 скасувати та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 відмовити.

Перевіривши доводи касаційної
скарги, рішення судів першої та
апеляційної інстанції щодо
правильності застосування ними норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанції встановлено, що наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 16.04.2008 № 707 о/с ОСОБА_2 призначено на
посаду помічника Міністра служби
регіонального контролю управління
моніторингу дотримання прав людини в
діяльності органів внутрішніх справ
Апарату Міністра, присвоєний 9 ранг
державного службовця та встановлено
надбавку за високі досягнення в праці в
розмірі 50%.

Наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 18.03.2010 № 79 «Про
організаційно-штатні зміни в Апараті
Міністра» дану посаду помічника
Міністра відділу регіонального
контролю управління моніторингу
дотримання прав людини в діяльності
органів внутрішніх справ Апарату
Міністра скасовано.

Наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 15.06.2010 № 1033 о/с ОСОБА_2
звільнено з займаної посади за пунктом
1 статті 40 Кодексу законів про працю
України (за скороченням штату
працівників) з 19.06.2010.

Частиною 1 статті 49-2 Кодексу законів
про працю України передбачено, що про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Згідно статті 40 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Відповідно до частини 1 статті 42 КЗпП
України при скороченні чисельності чи
штату працівників у зв'язку із змінами
в організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач не був
попереджений про наступне
вивільнення, інша посада на цьому
самому або іншому підприємстві
відповідно до його спеціальності
ОСОБА_2 не пропонувалася.

Частиною 3 статті 40 даного Кодексу не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності, а
також у період перебування працівника
у відпустці.

Наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 17.05.2010 № 916 о/с ОСОБА_2
надано відпустку за 2010 рік тривалістю 45
календарних днів з 03.05.2010 по 18.06.2010.

Відповідно до листка непрацездатності
серії ВАВ №209069 позивач перебував на
лікарняному у період з 30.04.2010 по 04.05.2010
та з 05.05.2010 по 18.06.2010.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11
Закону України «Про відпустки» щорічна
відпустка повинна бути перенесена на
інший період або продовжена в разі
тимчасової непрацездатності
працівника, засвідченої у
встановленому порядку.

Оскільки позивач не був належним чином
повідомлений про наступне вивільнення,
інша посада на цьому самому або іншому
підприємстві відповідно до його
спеціальності ОСОБА_2 не пропонувалася
та враховуючи те, що звільнення
відбулося під час перебування у
відпустці то суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку щодо
задоволення позову в цій частині.

Відповідно до пункту 4 Положення про
ранги державних службовців через два
роки після присвоєння державному
службовцю відповідного рангу керівник
державного органу за поданням
безпосереднього керівника розглядає
питання щодо можливості присвоєння
йому чергового рангу. Позитивне
рішення приймається за умови успішної
роботи державного службовця.

Згідно пункту 1 Положення про ранги
державних службовців ранги
присвоюються державним службовцям в
індивідуальному порядку відповідно до
займаної посади, рівня професійної
кваліфікації та результатів роботи.

Отже обов'язковими умовами присвоєння
державному службовцю чергового рангу є
успішна робота державного службовця на
займаній посаді два роки, її оцінка
керівником та подання безпосереднього
керівника.

Оскільки питання про присвоєння
чергового рангу є правом керівника
державного органу за наявності
необхідних умов для присвоєння
чергового рангу, а не його обов'язком то
суди попередніх інстанцій дійшли
вірного висновку щодо відмови в
задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до пункту 2 постанови
Кабінету Міністрів України від 09.02.2006
№268 «Про упорядкування структури та
умов оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, органів
прокуратури, судів та інших органів»
надано право керівникам органів,
зазначених у пункті 1 цієї постанови, у
межах затвердженого фонду оплати праці
установлювати надбавку за високі
досягнення у праці або за виконання
особливо важливої роботи керівникам
структурних підрозділів, їх
заступникам, спеціалістам - у розмірі
до 50 відсотків посадового окладу з
урахуванням надбавки за ранг
державного службовця (дипломатичний
ранг, класний чин, кваліфікаційний
клас, спеціальне звання) та надбавки
(винагороди) за вислугу років.

Наказом Міністерства внутрішніх
справ України від 04.04.2010 №596 о/с
скасовано ОСОБА_2 з 01.04.2010 надбавку за
високі досягнення в праці в розмірі 50%.

Оскільки надбавку за високі
досягнення в праці в розмірі 50% ОСОБА_2
скасовано відповідно до наказу
Міністерства внутрішніх справ України
від 04.04.2010 №596 о/с, та враховуючи те,
постановою Кабінету Міністрів України
від 09.02.2006 №268 керівникам органів
надано право, а не обов'язок
встановлювати дану надбавку, то суди
попередніх інстанцій дійшли
помилкового висновку щодо задоволення
позову в цій частині.

Відповідно до статті 225 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

постановила:

Касаційну скаргу Міністерства
внутрішніх справ України задовольнити
частково.

Ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 09.02.2012 у справі за позовом ОСОБА_2 до
Міністерства внутрішніх справ України
про визнання протиправними дій та
бездіяльності, скасування наказу,
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу - скасувати.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
19.08.2011 у справі за позовом ОСОБА_2 до
Міністерства внутрішніх справ України
про визнання протиправними дій та
бездіяльності, скасування наказу,
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, змінити, виклавши її
резолютивну частину в наступній
редакції:

«Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Міністерства внутрішніх справ
України від 15.06.2010 № 1033 о/с в частині
звільнення ОСОБА_2 з посади помічника
Міністра відділу регіонального
контролю управління моніторингу
дотримання прав людини в діяльності
органів внутрішніх справ Апарату
Міністра та поновити його на роботі з
19.06.2010.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх
справ України нарахувати та виплатити
ОСОБА_2 середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 19.06.2010.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.".

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.М.
Заїка

Судді
В.І. Бутенко

Д.В. Ліпський