Справа № 2а-4002/10/0470
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року
м. Київ К/9991/30470/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Північної
міжрайонної державної податкової
інспекції у м. Кривому Розі
Дніпропетровської області на
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 16.02.2012 року у справі № 2а-4002/10/0470 за
позовом Комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна організація №
14» до Північної міжрайонної державної
податкової інспекції у м. Кривому Розі
про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство
«Житлове-експлуатаційна організація
№14» звернулося до суду з позовом до
Північної міжрайонної державної
податкової інспекції у м. Кривому Розі
про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень від 09.03.2010 року
№/0 на суму 289802,00 грн., від 09.03.2010
року №/0 на суму 3060,00 грн., від
09.03.2010 року №/0 на суму 510,00 грн., від
09.03.2010 року №/0 на суму 3135068,40 грн.,
від 09.03.2010 року №/0 на суму 81073,62
грн., від 09.03.2010 року №/0 на суму
2060,61 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
06.07.2010 року у задоволені позову
відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 16.02.2012 року скасовано рішення суду
першої інстанції та прийнято нове
рішення про задоволення позову з
мотивів обґрунтованості позовних
вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій просить
його скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
оскільки вважає, що постанову суду
апеляційної інстанції було прийнято з
порушенням норм матеріального права та
без належного врахування всіх обставин
справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
планової виїзної перевірки позивача за
період з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, відповідачем зроблено
висновок про порушення КП
«Житлове-експлуатаційна організація
№14» вимог п.4.1.6 ст.4, п.7.8.2 ст.7, п.16.4 ст.16
Закону України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР),
пп.6.3.3 п. 6.3 ст.6 Закону України від 22
травня 2003 року № 889-IV «Про податок з
доходів фізичних осіб» (далі - Закон №
889-IV), та п.10.1 ст.10 Закону України від
03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР).

На підставі висновків перевірки
відповідачем прийняті спірні
податкові повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов, суд апеляційної
інстанції виходив з наступних мотивів,
з чим погоджується суд касаційної
інстанції.

Згідно пункту 1.2 статті 1 Закону України
від 21.12.2000 року №2181-III «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (далі - Закон №2181-III)
податкове зобов'язання - зобов'язання
платника податків сплатити до бюджетів
або державних цільових фондів
відповідну суму коштів у порядку та у
строки, визначені цим Законом або
іншими законами України. Відповідно до
пункту 1.3 статті 1 цього Закону
податковий борг (недоїмка) - податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або
узгоджене в адміністративному чи
судовому порядку, але не сплачене у
встановлений строк, а також пеня,
нарахована на суму такого податкового
зобов'язання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 9 Закону №2181-III
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання з податків. Джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань платника податків, згідно
пп. 7.1.1 п. 7.1 ст. 7 Закону №2181-III,
визнаються будь-які власні кошти та
інші активи. Обов'язок юридичної особи
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів) припиняється із
сплатою податку (ч. 3 ст. 9 Закону України
«Про систему оподаткування»). Податок,
збір (обов'язковий платіж) вважається
зарахованим в дохід державного бюджету
лише з моменту зарахування на єдиний
казначейський рахунок державного
бюджету (ч.5 ст.50 Бюджетного кодексу
України).

З врахуванням зазначеного, є підстави
для висновку, що з поданням позивачем
до установи банку платіжних доручень
на перерахування вищевказаних сум ПДВ
його обов'язок щодо сплати податку в
цих сумах припинився.

Як на підставу здійснення відповідачем
самостійного перерозподілу
(зарахування) сплачених позивачем сум у
погашення податкового боргу за інші
податкові періоди ніж ті, що визначив
платник у платіжних документах,
податковий орган, посилається на п.п.7.7
ст.7 Закону №2181-III.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції,
що зазначена норма не визначає коло
осіб, на яких розповсюджується її дія,
чи то контролюючі органи, чи платники
податків. У будь-якому випадку, ця норма
не встановлює право чи обов'язок саме
контролюючого органу якимось чином
змінювати податкові зобов'язання, в
рахунок сплати яких платник податків
самостійно у відповідності до
вищенаведених вимог Законів України
спрямував власні кошти. Не передбачено
таке право податкового органу і
будь-якими іншими нормами Закону
№2181-III, або іншими законами з питань
оподаткування.

Натомість, до визначеної законом
компетенції податкового органу
відноситься здійснення самостійних
заходів з погашення податкового боргу
платника податків шляхом вчинення
безпосередньо податковим органом як
органом стягнення дій, передбачених
пп.7.2.1 ст.7, п.10.1 ст.10, пп. 16.3.3 ст.16 Закону
№2181-III.

Крім того, встановлені обставини
справи свідчать про необґрунтовані
висновки ДПІ щодо обов'язку позивача
збільшити валові доходи на суму
простроченої заборгованості, яку ДПІ
визначає як безоплатні надані послуги.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржуване судове
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Північної
міжрайонної державної податкової
інспекції у місті Кривому Розі
Дніпропетровської області відхилити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 16.02.2012 року у справі № 2а-4002/10/0470
залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.