Справа № 2а-8783/12/2670
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
У Х В А Л А

20 червня 2014 року м. Київ
№ 2а-8783/12/2670

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді Іщука
І.О., розглянув у порядку письмового
провадження заяву представника
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про роз'яснення судового рішення
в постанові Окружного
адміністративного суду м. Києва від
31.03.2014 р. у справі

за позовомОСОБА_1 до 1.Державної
податкової служби у м. Києві,
2.Державної податкової інспекції у
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві, 3.Головного управління
Міндоходів у м. Києві провизнання
протиправними дій, поновлення на
роботі, ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
31.03.2014 р. по справі № 2а-8783/12/2670 позовні
вимоги ОСОБА_1 до Державної податкової
служби у м. Києві, Головного управління
Міндоходів у м. Києві, Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними дій, поновлення
на роботі задоволено частково.
Зобов'язано Головне управління
Міндоходів у місті Києві скасувати
наказ Державної податкової
адміністрації у місті Києві від 11
серпня 2010 року №389-о «Про звільнення
ОСОБА_1.» у частині звільнення ОСОБА_1 з
21 серпня 2010 року; зобов'язати Державну
податкову інспекцію у Святошинському
районі м. Києва скасувати наказ від 21
серпня 2010 року №255-о «Про звільнення
ОСОБА_1.», поновлено ОСОБА_1 на посаді
заступника начальника Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві з 22 серпня 2010
року. У задоволенні решти
адміністративного позову відмовлено.

Згідно відмітки діловодства, 30.05.2014 р.
Окружний адміністративний суд м. Києва
одержав заяву від представника
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про роз'яснення постанови
Окружного адміністративного суду м.
Києві від 31.03.2014 р. по справі № 2а-8783/12/2670.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 06.06.2014 р. суд призначив
судовий розгляд заяви про роз'яснення
судового рішення.

Представник заявника (відповідача) в
судове засідання не з'явився, про час,
дату та місце судового розгляду справи
був повідомлений належним чином,
докази чого містяться в матеріалах
справи. Заяви про розгляд справи без
його участі або клопотання про
відкладення розгляду справи до суду не
надходило. Як вбачається із заяви про
роз'яснення судового рішення,
відповідач зазначає, що рішення суду є
незрозумілим, оскільки в ньому не
вказано хто саме та яким чином має
поновити позивача на посаді заступника
начальника Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві з 22.08.2010 р. Крім того зазначив, що у
2010 році, коли ОСОБА_1 було звільнено
посади заступника начальника ДПІ У
Святошинському районі м. Києва - ДПІ
була територіальним органом Державної
податкової адміністрації. З того часу,
ДПІ у Святошинському районі м. Києва
ДПА на підставі Указу Президента
України від 09.12.2012 № 1085/2010 «Про
оптимізацію системи центральних
органів виконавчої влади», Указу
Президента України «Про Положення про
Державну податкову службу України» від
12.05.2011 № 584/2011, Постанови Кабінету
Міністрів України від 21.09.2011 № 981 «По
утворення територіальних органів
Державної податкової служби» було
реорганізовано в ДПІ у Святошинському
районі м. Києва ДПС.

Крім того, відповідно до Указу
Президента України від 24.12.2012 № 726/2012
«Про деякі заходи оптимізації системи
центральних органів виконавчої влади»
утворено Міністерство доходів і зборів
України. Внаслідок проведеної
реорганізації ДПІ у Святошинському
районі ГУ Міндоходів м. Києва ДПС було
припинено у зв'язку із приєднанням до
її правонаступника - ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві. Отже, відповідач вважає, що
поновити ОСОБА_1 з 22.08.2010 р. на посаді
заступника начальника ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві, а не ДПІ у Святошинському
районі м. Києва ДПА не можливо.

Позивач в судовому засіданні
зазначила, що рішення суду є
зрозумілим, а тому не потребує
додаткових роз'яснень. Вважає, що
відповідач чинить перешкоди позивачу у
поновленні її на посаді.

Враховуючи неявку в судове засідання
однієї із сторін, суд вважає за можливе
здійснювати подальший розгляд заяви
відповідно до положень ч. 6 ст. 128 КАС
України, в порядку письмового
провадження.

Ознайомившись із заявою відповідача
щодо роз'яснення судового рішення, суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Щодо твердження відповідача щодо того,
що в судовому рішенні не визначено яким
чином позивач має бути поновлений на
посаді, суд зазначає наступне.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва
визначено, що «позивача слід поновити
на посаді заступника начальника
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві, як
правонаступника Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
міста Києва, з дня наступного за днем
звільнення, тобто з 22.08.2010» (абзац 3 арк.
324 том ІІ справи).

Отже, в цій частині чітко визначено
яким чином позивач має бути поновлений
на посаді, а тому твердження
відповідача щодо того, що судове
рішення є незрозумілим в цій частині є
необґрунтованим.

Щодо того, хто має поновити позивача на
посаді, слід зазначити наступне.

Закон України «Про державну службу»
від 16 грудня 1993 року3723-XII (надалі - Закон
N 3723-XII) регулює суспільні відносини, які
охоплюють діяльність держави щодо
створення правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу. Вказаний Закон
визначає загальні засади діяльності, а
також статус державних службовців, які
працюють в державних органах та їх
апараті.

Згідно частини 1 статті 30 цього Закону
державна служба особи може бути
припинена, як з підстав визначених цим
законом, так і за загальними
підставами, визначеними Кодексом
законів про працю України.

Завданням адміністративного
судочинства відповідно до частини
першої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів, згідно з
частини другої названої статті, можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, згідно з частиною третьої
вказаної статті 2 КАС України,
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Юрисдикція адміністративних судів,
відповідно до пункту 2 частини другої
статті 17 КАС України, поширюється на
публічно-правові спори, зокрема спори з
приводу прийняття громадян на публічну
службу, її проходження, звільнення з
публічної служби, під якою, на вимогу
пункту 15 частини першої статті 3 КАС
України, слід розуміти діяльність на
державних політичних посадах,
професійну діяльність суддів,
прокурорів, військову службу,
альтернативну (невійськову) службу,
дипломатичну службу, іншу державну
службу, органах місцевого
самоврядування.

За приписами статті 1 Закону № 3723-XII
державною службою в Україні є
професійна діяльність осіб, які
займають посади в державних органах та
їх апараті щодо практичного виконання
завдань і функцій держави та одержують
заробітну плату за рахунок державних
коштів. Ці особи є державними
службовцями і мають відповідні
службові повноваження.

З положень статті 2 названого Закону
під посадою слід розуміти визначену
структурою і штатним розписом первинну
структурну одиницю державного органу
та його апарату, на яку покладено
встановлене нормативними актами коло
службових повноважень. Посадовими
особами відповідно до цього Закону
вважаються керівники та заступники
керівників державних органів та їх
апарату, інші державні службовці, на
яких законами або іншими нормативними
актами покладено здійснення
організаційно-розпорядчих та
консультативно-дорадчих функцій.

Розділ VI Закону № 3723-XII регулює питання
припинення державної служби та окрім
спеціально визначених названим
Законом підстав припинення державної
служби передбачає загальні підстави
звільнення з державної служби,
визначені Кодексом законів про працю
України (частина перша статті 30 Закону),
а тому на осіб при звільненні з
публічної служби поширюються
положення та гарантії, передбачені
названим Кодексом.

Правилами частини першої статті 138 КАС
України предметом доказування є
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги чи заперечення або які
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропущення строку для
звернення до суду тощо) та які належить
встановити при ухваленні судового
рішення у справі.

Згідно абзацу 1 частини 5 статті 21
Закону України «Про центральні органи
виконавчої влади» від 17.03.2011 року № 3166,
керівники та заступники керівників
територіальних органів центрального
органу виконавчої влади призначаються
на посади та звільняються з посад
керівником центрального органу
виконавчої влади за погодженням з
міністром, який спрямовує та координує
діяльність центрального органу
виконавчої влади.

Указом Президента України від 24 грудня
2012 року № 726/2012 «Про деякі заходи з
оптимізації системи центральних
органів виконавчої влади»
постановлено утворити Міністерство
доходів і зборів України,
реорганізувавши Державну митну службу
України та Державну податкову службу
України.

Указом Президента України від 18
березня 2013 року № 141/2013 «Про
Міністерство доходів і зборів України»
затверджено Положення про
Міністерство доходів і зборів України,
в якому пунктом 1 зазначено, що
Міністерство доходів і зборів України
є правонаступником Державної
податкової служби України та Державної
митної служби України, що
реорганізується.

Так, у 2010 році повноваженнями щодо
призначення на посади заступників
начальників всіх ДПІ у районах у м.
Києві та звільнення їх з посад була
наділена Державна податкова
адміністрація у м. Києві на підставі п.
4.3.3 Положення про державну податкову
адміністрацію в Автономній Республіці
Крим, області, місті Києві та
Севастополі, затвердженого Наказу ДПА
України від 23 жовтня 2007 року №601 «Про
затвердження Положення про державну
податкову адміністрацію в Автономній
Республіці Крим, області, місті Києві
та Севастополі».

Наказом ДПА України №217 від 14.04.2011 було
внесено зміни в додаток 1 «Перелік
посад працівників органів державної
податкової служби України, які
призначаються на посади та
звільняються з посад Головою ДПА
України» Наказу ДПА України від 27.11.2008р.
№737 «Про затвердження номенклатури
посад та кваліфікаційних вимог»,
відповідно до яких повноваження щодо
призначення на посади перших
заступників та інших заступників
начальників всіх ДПІ у районах м. Києва
та звільнення їх з посад були передані
до Голові ДПА України.

Отже, посада заступника начальника ДПІ
віднесена до номенклатури Державної
податкової адміністрації України, та,
відповідно до його правонаступника,
Міністерства доходів і зборів України.

Згідно із пп. 9 п. 11 Положення про
Міністерство доходів і зборів України,
затвердженого Указом Президента
України від 18.03.2013 №141/2013 керівники та
заступники керівників територіальних
органів Міндоходів України
призначаються на посади і звільняються
з посад Міністром за погодженням із
головами відповідних місцевих
державних адміністрацій.

Відповідно до абзацу 3 пункту 10
Типового положення про територіальні
органи міністерства та іншого
центрального органу виконавчої влади,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25 травня 2011 р. N 563
територіальний орган іншого
центрального органу виконавчої влади
очолює керівник, що призначається на
посаду та звільняється з посади
керівником центрального органу
виконавчої влади за погодженням з
міністром, який спрямовує і координує
діяльність центрального органу
виконавчої влади, та Головою Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
головою відповідної місцевої
держадміністрації, якщо інше не
передбачено законом та положенням про
центральний орган виконавчої влади.

Керівник територіального органу
іншого центрального органу виконавчої
влади може мати заступників, які
призначаються на посади та
звільняються з посад за погодженням з
міністром, який спрямовує і координує
діяльність центрального органу
виконавчої влади, керівником
центрального органу виконавчої влади,
якщо інше не передбачено законом та
положенням про центральний орган
виконавчої влади (абзац 4 пункт 10 цього
Типового положення).

Таким чином, оскільки посада
заступника начальника ДПІ у
Святошинському районі віднесена до
номенклатури Міністерства доходів і
зборів України, а призначення на посаду
та звільнення з неї відбувається
керівником центрального органу
виконавчої влади шляхом видання
відповідного наказу, то призначення
(поновлення) на посаді заступника
начальника ДПІ належить до компетенції
голови Міністерства доходів і зборів
України.

Захист порушеного права у сфері
трудових відносин забезпечується
відновленням становища, яке існувало
до порушення цього права, тобто шляхом
поновлення на роботі.

Таким чином, враховуючи, що
правонаступником ДПА України є саме
Міністерство доходів і зборів України,
то поновити на посаді ОСОБА_1 має саме
Голова Міністерства доходів і зборів
України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України
права і свободи людини і громадянина
захищаються судом.

Згідно із Законом від 17 липня 1997 року N
475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав і основних свобод людини 1950
року, Протоколу N 1 та протоколів NN 2, 4, 7
та 11 до Конвенції» Україна повністю
визнає обов'язковою і без укладення
спеціальної угоди юрисдикцію
Європейського суду з прав людини в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення і
застосування Конвенції.

Відповідно до ст. 9 Конституції України
чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких видана Верховною
Радою, є частиною законодавства
України.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Згідно з висновком Європейського суду
з прав людини у справі «Проніна проти
України» колишня друга секція (Заява N
63566/00) Страсбург, 18 липня 2006 року, -кожен
доречний і важливий аргумент особи має
бути проаналізований і суд має надати
відповідь на кожен аргумент заявника.

Відповідно до рекомендацій N R(2000)2
компетентні органи
держави-відповідача можуть прийняти й
інші міри, ніж ті, які визначив суд при
постановленні рішення у відповідності
до ст. 41 Конвенції, та/або загальні
заходи чи індивідуальні заходи,
наскільки це можливо, для поновлення
тієї ситуації, в якій знаходилась особа
до порушення Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод.

Згідно з висновками Європейського суду
з прав людини у справі «Шинкаренко
проти України» п'ята секція (Заява N
31105/02), Страсбург, 7 червня 2007 року, суд
наголосив, що особлива сумлінність
необхідна у трудових спорах (рішення у
справі «Руотоло проти Італії», від 27
лютого 1992 року, Series A no. 230-D, р. 39, п. 17).
Питання переважного права залишитись
на роботі є звичайним питанням для
спорів цього виду.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що відповідач, будуючи свою
діяльність на принципах верховенства
права і законності, маючи право
переглядати власні рішення та
повноваження здійснювати такий
перегляд із власної ініціативи, є
державним органом, який компетентний
за законодавством України прийняти
рішення, наскільки це можливо,
спрямоване на поновлення трудового
права ОСОБА_1

Отже, винесення судом рішення, яким
визнано порушення права особи,
спонукає державний орган до його
виконання, а тому твердження
представника Головного управління
Міндоходів у м. Києві щодо неможливості
поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника
начальника ДПІ у Святошинському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві, тобто
відновлення її порушеного трудового
права, у зв'язку із неодноразовою
реорганізацією податкового органу, не
ґрунтується на законі.

Визначаючи спосіб поновлення
порушених прав і законних інтересів
ОСОБА_1, суд виходить із того, що при
встановленні обґрунтованості позову,
суд визнав протиправними дії
відповідача щодо звільнення з займаної
посади ОСОБА_1, скасував наказ
Державної податкової адмінстрації у
місті Києві від 11 серпня 2010 року №389-о
«Про звільнення ОСОБА_1.» у частині
звільнення ОСОБА_1 з 21 серпня 2010 року;
зобов'язав Державну податкову
інспекцію у Святошинському районі м.
Києва скасувати наказ від 21 серпня 2010
року №255-о «Про звільнення ОСОБА_1.»,
поновив ОСОБА_1 на посаді заступника
начальника Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві з 22 серпня 2010 року, а тому
скасовує рішення і зобов'язує
задовольнити вимогу позивача та
усунути порушення.

Зважаючи на викладене та керуючись ст.
170 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Заяву представника Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
роз'яснення судового рішення
задовольнити частково.

2.Роз'яснити судове рішення в частині
поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника
начальника ДПІ у Святошинському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві як таке, що має
бути виконане у відповідності до
положень абзацу 1 частини 5 статті 21
Закону України «Про центральні органи
виконавчої влади» від 17.03.2011 року № 3166,
Типового положення про територіальні
органи міністерства та іншого
центрального органу виконавчої влади,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25 травня 2011 р. N 563,
Положення про Міністерство доходів і
зборів України, затвердженого Указом
Президента України від 18.03.2013 №141/2013.

3. В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили,
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Ухвала може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом п'яти
днів з дня її отримання особою, яка
оскаржує ухвалу, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О. Іщук