Справа № 213/2352/14-а
Суддя: Макарова Т. Ю.
Дата ухвалення: 2014-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Інгулецький районний суд м. Кривого
Рогу Дніпропетровської областіСправа
№ 213/2352/14-а
Номер провадження 2-а/213/42/14
У Х В А Л А

13 червня 2014 року суддя Інгулецького
районного суду м.Кривого Рогу
Дніпропетровської області,
ознайомившись з матеріалами
адміністративного позову ОСОБА_1 до
Ради опіки та піклування виконавчого
комітету Інгулецької районної в
м.Кривому Розі ради, ОСОБА_2 про
визнання висновку Інгулецької
районної у місті ради від 17.04.2013 року
№107 незаконним та визначення участі
батька у вихованні дитини,

В С Т
А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом в порядку
адміністративного судочинства, та
просить суд визнати незаконним
висновок Інгулецької районної в місті
ради від 17.04.2013 року №107 та скасувати
його; та визначити спосіб участі ОСОБА_1
у вихованні дитини ОСОБА_3 у вигляді:

- систематичні побачення 1 раз на
тиждень, тривалістю дев'ять годин з 09:00
годин п'ятниці або суботи до 18:00 годин
суботи або неділі з відвідуванням
місця мого помешкання, при
забезпеченні мною всіх необхідних умов
для нормального харчування і
відпочинку дитини, без присутності
ОСОБА_2;

- побачення з дитиною в додаткові
святкові дні, якщо їх тривалість не
менше 3 днів, а саме Новорічні, Різдвяні,
Травневі свята з 10.00 годин до 18.00 годин
не менше одного дня на протязі вихідних
днів;

- побачення з сином в робочі дні, не
рідше одного разу на тиждень не менше 4
годин;

- сумісний відпочинок з дитиною в
санаторії, пансіонаті, курорті
тривалістю до 14 днів, а також
оздоровлення дитини в відведені мені
дні на турбазі, дачі і інших місцях,
передбачених для відпочинку.

За приписами ч.1 ст.55, ч.3 ст.124
Конституції України права і свободи
людини і громадянина захищаються
судом. Судочинство здійснюється
Конституційним Судом України та судами
загальної юрисдикції.

З метою реалізації конституційних
прав кожного на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, захисту виборчих прав, права на
доступ до публічної служби тощо в
Україні в системі судів загальної
юрисдикції утворено адміністративні
суди.

Юрисдикцію адміністративних судів
щодо вирішення адміністративних справ
визначено ст.17 КАС України, яка
відповідно до п.1 ч. 2 поширюється на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Відповідно до ч.2ст.2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

За змістом ч.2 ст.4 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення. Законодавство не містить
визначення терміна «публічно-правовий
спір».

Пленум Вищого адміністративного
суду України у Постанові від 20.05.2013
року № 8 «Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів»
роз'яснив, що для розгляду спору
адміністративним судом необхідно
встановити його публічно-правовий
зміст (характер). Для з'ясування
характеру спору суди повинні
враховувати, що протилежним за змістом
є приватноправовий спір. Це означає, що
в основі розмежування спорів лежить
поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення
норми до публічного права, а спору до
публічно-правового, суди повинні
враховувати загальнотеоретичні та
законодавчі критерії. Зокрема, за
змістом п.1 ч.1 ст.3 КАС України у
публічно-правовому спорі, як правило,
хоча б однією стороною є орган
виконавчої влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, у тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Спір набуває ознак
публічно-правового за умов не лише
наявності серед суб'єктів спору
публічного органу чи посадової особи, а
й здійснення ним (ними) у цих відносинах
владних управлінських функцій.

Як вбачається зі змісту позовної
заяви, позивач просить визнати
незаконним та скасувати висновок
Інгулецької районної у місті ради від
17.04.2013 року за №107, ( хоч додає до
позовної заяви рішення виконавчого
комітету Інгулецької районної у місті
ради за тим же номером і від тієї ж дати
«Про визначення способу участі гр..
ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1,..»).

Аналіз вказаного документу
свідчить про те, що він стосується
питань, які регулюють відносини між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2, щодо виховання останніми, як
батьками, їхнього малолітнього сина -
ОСОБА_3,2009 року народження.

Особисті немайнові та майнові
відносини між подружжям, між батьками
та дітьми, усиновлювачами та
усиновленими, між матір'ю та батьком
дитини щодо її виховання, розвитку та
утримання регулюються відповідно до
ст.2 СК України регулюються Сімейним
кодексом України.

Відповідно до ст.17 СК України орган
опіки та піклування надає допомогу
особі у здійсненні нею своїх сімейних
прав та виконанні сімейних обов'язків в
обсязі та в порядку, встановлених цим
Кодексом та іншими
нормативно-правовими актами. Згідно
Порядку провадження органами опіки та
піклування діяльності, пов'язаної із
захистом прав дитини, затвердженого
постановою КМ України від 24.09.2008 року №
866, органами опіки та піклування є
районні, районні у м.м. Києві та
Севастополі держадміністрації,
виконавчі органи міських, районних у
містах, сільських, селищних рад (далі -
органи опіки та піклування), які
відповідно до законодавства провадять
діяльність із захисту особистих,
майнових та житлових прав дітей.

Ст.19 СК України визначено способи
участі органу опіки та піклування у
захисті сімейних прав та інтересів як
самостійно, так і в суді. Нормами
вказаної статті передбачено, що особа
має право на попереднє звернення за
захистом своїх сімейних прав та
інтересів до органу опіки та
піклування. Рішення органу опіки та
піклування є обов'язковим до виконання,
якщо протягом десяти днів від часу його
винесення заінтересована особа не
звернулася за захистом своїх прав або
інтересів до суду, крім випадку,
передбаченого ч.2 ст.170 цього Кодексу. У
разі звернення з позовом до суду
припиняється виконання рішення органу
опіки та піклування.

Відповідно до ч.ч. 5 та 6 ст.19 СК
України орган опіки та піклування
подає суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи. Суд
може не погодитися з висновком органу
опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

Таким чином, оцінка висновку органу
опіки та піклування повинна надаватися
судом при вирішенні конкретного спору.

Оскільки оспорюване позивачем
рішення регулює сімейні
правовідносини, то, не зважаючи на те,
що відповідачем у справі зазначена
Рада опіки та піклування виконкому
Інгулецької районної у місті ради (що
не правильно, оскільки фактично
позивач оскаржує не висновок Ради
опіки, а рішення виконкому Інгулецької
районної ради, як органу опіки та
піклування), даний спір є
приватноправовим, а не
публічно-правовим, відтак його розгляд
повинен здійснюватися в порядку
цивільного судочинства.

Окрім того, відповідно до ст.50 КАС
України в адміністративному процесі не
можуть бути і позивачем і відповідачем
фізичні особи, а позивач ОСОБА_1 в
порядку КАС України звертається з
вимогами до ОСОБА_2, що для
адміністративного судочинства не
припустимо. Крім того, вимоги позивача,
щодо визначення участі у вихованні
дитини також не є ознаками спору
адміністративної юрисдикції.

Ст.15 ЦПК України визначено
компетенцію судів щодо розгляду
цивільних справ, відповідно до п.1ч.1
якої суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до п.1ч.1 ст.109 КАС
України суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі,
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства, про що постановляє
відповідну ухвалу.

Беручи до уваги те, що даний спір
не підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства, у
відкритті провадження у справі слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 17,109, 160,165
КАС України, суддя

У Х В А Л
И Л А:

Відмовити у відкритті провадження в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Ради опіки та піклування
виконавчого комітету Інгулецької
районної в м.Кривому Розі ради, ОСОБА_2
про визнання висновку Інгулецької
районної у місті ради від 17.04.2013 року
№107 незаконним та визначення участі
батька у вихованні дитини.

Копію ухвали направити особі, що
звернулася із позовною заявою.

Роз'яснити позивачу, що за захистом
своїх прав він має право звернутись з
позовом в порядку цивільного
судочинства.

Повторне звернення тієї ж особи до
адміністративного суду з таким самим
адміністративним позовом, щодо якого
постановлено ухвалу про відмову у
відкритті провадження, не
допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу
суду першої інстанції подається
протягом п'яти днів з дня
проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу
було постановлено в письмовому
провадженні або згідно ст.160 ч.3 КАС
України, без виклику особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254
КАС України.

Суддя: