Справа № 872/10845/13
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2014 рокусправа № 804/2639/13-а
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Божко Л.А.

суддів:
Лукманової О.М. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового
засідання: Соломки М.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2013
року по справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби про часткове
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и
В :

18 лютого 2013 року фізична
особа-підприємиць ОСОБА_1 (далі -
позивач) звернулася до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Дніпропетровська Державної
податкової служби (далі - відповідач), з
урахуванням уточнень позовних вимог,
про скасування податкових
повідомлень-рішень:№ від 19.11.2012
року у повному обсязі., № від
06.02.2013 року частково на суму 6231,73грн..

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 23
квітня 2013 року відмовлено у
задоволенні адміністративного позову
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби про часткове
скасування податкових
повідомлень-рішень № від 19
листопада 2012 року та № від 06
лютого 2013 року.

Не погодившись з постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на не повне з'ясування
судом обставин справи, просив
постанову суду скасувати та прийняти
нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду,
дослідивши матеріали справи, суд
апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
посадовими особами відповідача
проведено документальну планову
виїзну перевірку дотримання позивачем
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01 квітня 2009
року по 31 грудня 2011 року.

За результатами перевірки складено акт
від 25 липня 2012 року №941/171/НОМЕР_2 (т.1
а.с.17-42) (далі - акт перевірки)

В акті перевірки відповідач дійшов
висновку про наступні порушення
позивачем:

- абз. 5 п.6 ст. 128 Господарського Кодексу
України від 16.01.2003 року № 436- IV в частині
неналежного ведення обліку доходів та
витрат за перевіряємий період (книга
обліку доходів та витрат по ф. №10
ведеться по формі, яка встановлена для
платників спрощеної системи
оподаткування;

- ст. 13 IV Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» № 13-92 від 26.12.1992 року, з
наступними змінами ст. 177 Податкового
кодексу України від 02 грудня 2010 року №
2755- IV, з наступними змінами, в
результаті чого донараховано податок з
доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся, на загальну суму 11041,28
грн., в тому числі по періодах: за II-IV кв.
2009 року - 2255,07 грн., за 2010 рік -5280,99 грн., за
2011 рік -3505,22 грн.;

- пп. 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5. п. 7.4 ст. 7
Закону України від 03.04.1997 року №168/97-ВР
«Про податок на додану вартість» (зі
змінами та доповненнями), п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року № 2755- IV. в результаті
чого занижено податок на додану
вартість за період, що перевірявся, на
загальну суму 26512 грн., в тому числі: за
2009 рік - 18660 грн., за 2010 рік - 7798 грн., за 2011
рік - 54 грн.;

- пп. «б» п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
№ 889- IV від 22.05.2003 року та п. 51.1 ст. 51
Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року № 2755- IV в частині
невідображення в податкових
розрахунках за формою 1-ДФ за II-IV
квартал 2009 року, за I-IV квартал 2010 року,
за I-IV квартали 2011 року сум доходу,
виплаченого на користь ФОП ОСОБА_2 за
придбані послуги; несвоєчасне подання
податкового розрахунку за формою 1-ДФ
за III кв. 2011 року.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено податкові
повідомлення-рішення № за
основним платежем 23598 грн. та за
штрафними (фінансовими санкціями) 5886,5
грн. по податку на додану вартість
(а.с.12) та № за основним платежем
9444,55 грн. та за штрафними (фінансовими
санкціями) 876,31 грн. по податку з доходів
фізичних осіб (а.с.13).

За загальним принципом права до події,
факту застосовується той закон або
інший нормативно-правовий акт, під час
дії якого вони настали або мали місце.
Вказана позиція викладена у п.2 Рішення
Конституційного суду України від 09.02.1999
р. щодо офіційного тлумачення
положення частини 1 статті 58
Конституції України.

Статтею 13 Декрету КМ України "Про
прибутковий податок з громадян" №13-92
від 26.12.1992 року визначалось, що
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Відповідно до ст..177 ПК України, доходи
фізичних осіб - підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Фізичні особи - підприємці зобов'язані
вести Книгу обліку доходів і витрат та
мати підтверджуючі документи щодо
походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та
порядок її ведення визначаються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує,
державну податкову і митну політику.

Суд апеляційної інстанції вказує, що
позивачем до матеріалів справи надано
завірені належним чином копії
податкових накладних, видаткових
накладних, рахунків-фактури, виписки
банку які підтверджують реальність
здійснення купівлі товару позивачем у
контрагента.

Щодо збільшення позивачу податку на
додану вартість на суму за основним
платежем на 23598,00грн, штрафні
(фінансові) санкції в сумі 5886,50грн.

Згідно пп.7.2.1. п.7.2 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» 168/97-ВР
від 03.04.1997 року (далі - Закон №168),
платник податку зобов'язаний надати
покупцю податкову накладну.

Податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). (пп. 7.2.3. п. 7.2 ст.7 Закону №168)

Відповідно пп.7.2.6. п. 7.2 ст.7 Закону №168,
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту. Як
виняток з цього правила, підставою для
нарахування податкового кредиту при
поставці товарів (послуг) за готівку чи
з розрахунками картками платіжних
систем, банківськими або персональними
чеками у межах граничної суми,
встановленої Національним банком
України для готівкових розрахунків, є
належним чином оформлений товарний
чек, інший платіжний чи розрахунковий
документ, що підтверджує прийняття
платежу постачальником від отримувача
таких товарів (послуг), з визначенням
загальної суми такого платежу, суми
податку та податкового номера
постачальника.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. (пп. 7.4.1. п. 7.2 ст.7 Закону №168)

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Підпунктом 7.4.5. пункту 7.4 статті 7 Закону
№168 визначено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України,
також передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З урахуванням наведених норм
законодавства, суд апеляційної
інстанції вказує наступне. Позивачем
до перевірки податковому органу було
надано оригінали всіх бухгалтерських
документів, також позивачем до
матеріалів справи надано належним
чином завірені копії всіх
розрахункових документів у тому числі
податкові накладні на суму 22335,55грн,
видаткових накладних,
рахунків-фактури, виписки банку, а
також копія реєстру отриманих
податкових накладних, за період що
перевірявся, що підтверджується
матеріалами справи. (т.1 а.с.88-89, 90-192,197-202)

Частиною 2 ст. 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України" від 16.07.1999 року
№996-XIV (далі - Закон №996) бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, що фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена також п.п.1.2 п.1,
п.п.2.1 п.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
року за № 168/704 (далі -Положення № 88) де
зазначено, що первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Таким чином, реальність здійснення
будь-яких господарських операцій має
бути підтверджена відповідними
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку,
що й зроблено позивачем. Документи (у
тому числі договори, накладні, рахунки
тощо) мають силу первинних документів
лише в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 198 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції має
право скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову. У
ст. 202 КАС України наведені підстави для
скасування постанови.

Колегія судів ухвалює нову
постанову, у зв'язку з порушенням судом
першої інстанції норм матеріально
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись п.3
ч.1 ст. 198, ст. 202, 205, 206 КАС України, суд
апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2013
року - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 23
квітня 2013 року - скасувати та прийняти
нову.

Позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 -
задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби № від 19
листопада 2012 року в частині суми 22335,55.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби № від 06 лютого
2013 року в частині суми 6231,72грн.

Постанова суду набирає законної
сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Л.А. Божко

Суддя:
О.М. Лукманова

Суддя:
Т.С. Прокопчук