Справа № 813/206/13а
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
Справа №
876/8788/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Кушнерика М.П., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання -
Рак Х.І.,

представника позивача -
Дужич Л.С.,

представника відповідача -
Слуцького Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові в залі суду
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Кам'янка-Бузькому районі Львівської
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 28
травня 2013 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агроком Центр" до
Державної податкової інспекції у
Кам'янка-Бузькому районі Львівської
області (правонаступник - Державна
податкова інспекція у
Кам'янка-Бузькому районі Головного
управління Міндоходів у Львівської
області) про визнання протиправними
дій та скасування податкових
повідомлень-рішень, -

в с т а н о
в и в :

09 січня 2013 року позивач - ТОВ «Агроком
Центр» звернулося в суд з позовом до
відповідача - ДПІ у Кам'янка-Бузькому
районі Львівської області ДПС, в якому
просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення № та №
від 10 грудня 2012 року; визнати
протиправними дії відповідача щодо
винесення податкових
повідомлень-рішення № та №
від 10 грудня 2012 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2013
року позов задоволено. Визнано
протиправними дії Державної
податкової інспекції у
Кам'янка-Бузькому районі Львівської
області Державної податкової служби
щодо винесення податкових
повідомлень-рішень від 10 грудня 2012 року
№, №. Визнано протиправними
та скасовано податкові повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Кам'янка-Бузькому районі
Львівської області Державної
податкової служби від 10 грудня 2012 року
№, №.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та підлягає скасуванню, покликаючись
на те, що судом першої інстанції не
надано належної правової оцінки тому
факту, що господарські операції, які
відображені ТОВ «Агроком Центр» в
досліджуваних документах, не мають
достатньої доказовості фактичного їх
здійснення, діяльність позивача була
спрямована лише на створення умов для
отримання права на формування
податкового кредиту. Аналіз
господарської та економічної
діяльності контрагента позивача - ПП
«ЕВТ-Центр» свідчить про відсутність
необхідних умов для результатів
відповідної господарської,
економічної діяльності, а саме:
відсутність технічного персоналу,
основних фондів, виробничих активів і
транспортних засобів, що свідчить про
неможливість здійснення
фінансово-господарської діяльності.
Позивачем також не представлено
документів, які б підтверджували
фактичне отримання робіт (послуг) від
вказаного контрагента. Крім того,
відповідно до інформації комп'ютерних
баз даних та автоматизованих
інформаційних систем державної
податкової служби ТОВ «Агроком центр»
та ПП «ЕВТ-Центр» на момент
купівлі-продажу товарно-матеріальних
цінностей (серпень-вересень 2012 року)
знаходилися за однією адресою, а
засновниками обох вищезгаданих
підприємств є одні і ті ж особи.
Враховуючи наведені обставини,
податковий орган дійшов висновку про
безтоварність операцій між позивачем
та ПП «ЕВТ-Центр». Таким чином,
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті
правомірно. Просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Представник відповідача (апелянта) -
Слуцький Т.О. в судовому засіданні
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, вважає висновки
суду першої інстанції неправильними та
необгрунтованими, просить скасувати
оскаржувану постанову та ухвалити нове
судове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Представник позивача - Дужич Л.С.
подала заперечення на апеляційну
скаргу (вх.№К-16465/13 від 15.07.2013 р.), у
судовому засіданні не погодилася з
доводами апеляційної скарги і вважає,
що вони не спростовують висновків суду
першої інстанції, який ухвалив законне
та обґрунтоване рішення, просить
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача та
пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги в їх сукупності, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
у період з 06 по 12 листопада 2012 року ДПІ у
Кам'янка-Бузькому районі проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку правомірності нарахування
ТОВ «Агроком Центр» від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту за вересень 2012 року, якою
встановлено порушення п.п. «а» п.185.1
ст.185, «б» п.187.1 ст.187, п.201.6 ст.201, п.201.10
ст.201 ПК України, а саме: занижено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість за серпень 2012 року в
сумі 108917 грн.; порушення п.198.1, п.198.2,
п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4 ст.204 ПК України, а
саме: занижено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість за вересень
в сумі 173562 грн. та завищено від'ємне
значення річниці між сумою податкового
зобов'язання і сумою податкового
кредиту за вересень 2012 року на 204843 грн.

За результатами перевірки складено Акт
№373/22-00/38141600 від 19 листопада 2012 року (том
I, а.с.12-27).

10 грудня 2012 року на підставі вказаного
акту ДПІ у Кам'янка-Бузькому районі
прийнято податкові
повідомлення-рішення: № (форми
«Р»), яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з ПДВ на
загальну суму 353099,00 грн., в т. ч. основний
платіж - 282479,00 грн., штрафні (фінансові)
санкції - 70620,00 грн.; № (форми «В4»),
яким зменшено розмір від'ємного
значення суми ПДВ у розмірі 204843,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
недоведеності податковим органом
обставин, які б свідчили про фактичне
нездійснення господарських операцій
між позивачем та його контрагентом,
оскільки господарські операції
позивача підтверджені належним чином
оформленими первинними документами, а
правочини, укладені з контрагентом, не
визнані у встановленому законом
порядку недійсними. Висновки податкого
органу про неправомірність формування
платником податків податкового
кредиту за результатами таких
господарських операцій є
безпідставними та необґрунтованими.
Таким чином, оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті на
підставі помилкових висновків ДПІ у
Кам'янка-Бузькому районі про порушення
ТОВ «Агроком Центр» податкового
законодавства. Відповідач не довів
правомірності прийнятих ним рішень та
не надав доказів на обґрунтування
власних заперечень.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи і є
правильними, виходячи з наступного.

П.198.3 ст. 198 ПК України передбачає, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст.39
зазначеного Кодексу та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п.193.1 ст. 193 ПК України,
протягом звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(в тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (п.198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України).

П. 44.1 ст. 44 ПК України визначає, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну, яка згідно з пунктом 201.6
статті 201 Податкового кодексу України є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту (п.
201.10 ст. 201 ПК України).

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена Законом України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та п.п.1.2 п.1, п.п.2.1
п.2 Положення про документальне
збереження записів у бухгалтерському
обліку, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України № 88 від
24.05.1995 року, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за №168/704.

Як вбачається з матеріалів справи, 12
вересня 2012 року між ПП «ЕВТ-Центр»
(Постачальник) та ТОВ «Агроком Центр»
(Покупець) укладено договір №001
поставки основних засобів. Загальна
кількість товару, його
ассортимент/номенклатура, ціна та інші
характеристики визначені у
Специфікації, що є додатком №1 до
вищевказаного договору.

На підтвердження вказаної
господарської операції з ПП
«ЕВТ-Центр» в обґрунтування підстав
віднесення до податкового кредиту
позивачем надано податкові накладні:
№47 від 14 вересня 2012 року на суму 2659,34
грн. (в т.ч. ПДВ - 443,22 грн.), №65 від 17
вересня 2012 року на суму 236987,53 грн. (в т.ч.
ПДВ - 39497,92 грн.), №64 від 14 вересня 2012 року
на суму 273627,10 грн. (в т.ч. ПДВ - 45604,52 грн.),
№63 від 13 вересня 2012 року на суму 246393,40
грн. (в т.ч. ПДВ - 41 065,57 грн.), №62 від 12
вересня 2012 року на суму 58100,58 грн. (в т.ч.
ПДВ - 9683,43 грн.), що містять повну
ідентифікацію кожного виду
замовленого товару (всього на загальну
суму 817767,95 грн., в т.ч. ПДВ - 136294,66 грн.).
Позивачем надано також видаткові
накладні: №1 від 12 вересня 2012 року на
суму 58100,58 грн., №2 від 13 вересня 2012 року
на суму 246393,40 грн., №3 від 14 вересня 2012
року на суму 273627,10 грн., №4 від 17 вересня
2012 року на суму 236987,53 грн., №5 від 14
вересня 2012 року на суму 2659,34 грн. (том I,
а.с.42-52).

10 вересня 2012 року між між ПП «ЕВТ-Центр»
(Постачальник) та ТОВ «Агроком Центр»
(Покупець) укладено договір №001
купівлі-продажу товарів. Найменування,
кількість, одиниця виміру та ціна
товару в партії визначена сторонами
вищевказаного у специфікації (додатку
№1 до Договору) (т.2 а.с.50).

На підтвердження виконання умов
вказаного договору в обґрунтування
підстав віднесення до податкового
кредиту позивачем надано податкові
накладні: №54 від 10 вересня 2012 року на
суму 1145478, 41 грн. (в т.ч. ПДВ - 190913,07 грн.),
№59 від 13 вересня 2012 року на суму 501044,23
грн. (в т.ч. ПДВ - 8307,37 грн.), №55 від 21
вересня 2012 року на суму 202047,84 грн. (в т.ч.
ПДВ - 33674,64 грн.), №56 від 25 вересня 2012 року
на суму 170829,25 грн. (в т.ч. ПДВ - 28471,54 грн.),
№46 від 28 вересня 2012 року на суму 7116,68
грн. (в т.ч. ПДВ - 1186,11 грн.), що містять
повну ідентифікацію кожного виду
замовленого товару.

Позивачем також надано розрахунок №35
від 28 вересня 2012 року коригування
кількісних і вартісних показників до
податкової накладної від 10 вересня 2012
року №54 про повернення товару на суму
478210,30 (сума коригування податкового
зобов'язання та податкового кредиту -
95642,06 грн., загальна сума коригування
становить - 573852,36 грн.).

Крім того, позивачем надано також
видаткові накладні: №59 від 13 вересня 2012
року, №55 від 21 вересня 2012 року, №56 від 25
вересня 2012 року, №64 від 28 вересня 2012
року, №54 від 10 вересня 2012 року.

На підтвердження якості товару позивач
надав реєстр виданих ветеринарних
свідоцтв (т.II, а.с.218-220).

Розрахунки проводились виключно в
безготівковому вигляді, шляхом
перерахування коштів з розрахункового
рахунку позивача на розрахунковий
рахунок ПП «ЕВТ-Центр», що
підтверджується відповідними копіями
банківських виписок з особового
рахунку ТОВ «Агроком Центр» (т.II,
а.с.39-49, 229-230).

Крім того, товариство до податкової
декларації з податку на додану
вартість (звітна) за вересень 2012 року
(№ від 10.10.2012 року) та Уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок (№ від 01.11.2012 року)
включило до податкового кредиту
придбаний в серпні 2012 року в ТОВ
«Агроль» на підставі договору №06/07/-01
від 06 липня 2012 року товар (свійську
птицю) на загальну суму 653500 грн., в т.ч.
ПДВ 108916,67 грн.

На підтвердження господарських
операцій з ТОВ «Агроль» в
обґрунтування підстав віднесення до
податкового кредиту позивачем надано
податкову накладну №7/2 від 14 серпня 2012
року (том I, а.с.30), виписку з
банківського рахунку позивача про
проведену оплату за придбаний товар
(т.II,а.с.48).

Враховуючи усе вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що
господарські операції між позивачем та
контрагентом підтверджуються
первинними документами, які повністю
відповідають вимогам до первинних
документів, передбачених п.2 ст.9 Закону
України "Про бухгалтерській облік та
фінансову звітність в Україні". Про
дійсність правочинів свідчить також
те, що всі розрахунки між позивачем та
вказаним контрагентом мають реальний
грошовий характер та підтверджені
відповідними первинними документами,
зокрема, актами здачі-приймання робіт,
податковими накладними, платіжними
дорученнями. Оскільки підставою для
включення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту,
відповідно до вимог Закону України "Про
податок на додану вартість", є належним
чином оформлені податкові накладні,
тому позивачем повністю дотримано всі
вимоги чинного законодавства щодо
формування податкового кредиту.

Крім того, жодних додаткових вимог до
формування податкового кредиту
законодавство не встановлює, лише
відсутність податкової накладної
безумовно позбавляє платника податку
права на включення до податкового
кредиту сплачених (нарахованих) сум
податків у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг).

Враховуючи усе вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
реальність господарських операцій
позивача з контрагентами, а тому
позивачем правомірно сформовано
податковий кредит, доводи апелянта в
цій частині є безпідставними.

Покликання апелянта на нереальність
господарських операцій з огляду на
відсутність у позивача необхідних умов
для здійснення господарської
діяльності є безпідставними, оскільки
судом першої інстанції допитано як
свідків найманих працівників ТОВ
«Агроком Центр» - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які
підтвердили наявність у позивача
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності, зокрема наявність
управлінського та технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів. Позивачем також
надано суду докази на підтвердження
фактичної наявності у нього
відповідних виробничих потужностей, а
саме: договір оренди нерухомого майна,
акти приймання-передачі нерухомого
майна як об'єкта оренди, додаткова
угода до договору, копію Свідоцтва про
право власності на нерухоме майно
(індексний номер 415379 від 11 лютого 2013
року), копію Витягу з державного
реєстру прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності (т.II,
а.с.203-215).

Щодо покликань апелянта на те, що
відповідно до інформації комп'ютерних
баз даних та автоматизованих
інформаційних систем державної
податкової служби ТОВ «Агроком центр»
та ПП «ЕВТ-Центр» на момент
купівлі-продажу товарно-матеріальних
цінностей (серпень-вересень 2012 року)
знаходилися за однією адресою, а
засновниками обох вищезгаданих
підприємств є одні і ті ж особи, що
свідчить про об'єктивне встановлення
зв'язків між підприємством -
транзитером та вигодонабувачем, що в
сукупності також вказує на
нереальність відповідних операцій,
колегія суддів вважає такі
безпідставними, оскільки Витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців (т.II
а.с.172) підтверджується, що станом на 17
травня 2012 року засновником ТОВ
«Агроком Центр» був ОСОБА_5 Продаж
часток у статутному капіталі ТОВ
«Агроком Центр» ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
відбувся 23 жовтня 2012 року, що
зафіксовано у протоколі №2 зборів
учасників ТОВ «Агроком Центр» (т.II,
а.с.174), тобто вказані особи набули
статусу засновників/учасників ТОВ
«Агроком Центр» поза межами періоду, за
який здійснювалася відповідна
податкова перевірка.

Таким чином, ДПІ у Кам'янка-Бузькому
районі не надала жодних доказів на
підтвердження того, що позивач, як
платник податку, діяв без належної
обачності й обережності і йому було
відомо про порушення його контрагентом
вимог податкового законодавства та
невідображення в податковому обліку
операцій з поставки товару позивачеві,
або що самостійною діловою метою
здійснення господарських операцій з
даним підприємством було одержання
позивачем податкової вигоди.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що у разі якщо дії платника
податку свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції не викликають
сумніву в їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема податкових накладних.

Подібне розмежування платників
податків дозволяє індивідуалізувати
юридичну відповідальність особи та
забезпечити дотримання правопорядку в
галузі оподаткування.

Така позиція висловлена, зокрема, в
Постанові Верховного Суду України від
31.01.2011 року в справі № 21-47а10, який
зазначив, що "чинне законодавство
України не ставить у залежність
виникнення у платника ПДВ права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання, зокрема, тим,
який не був постачальником товарів
(послуг) на вартість яких нарахований
ПДВ, що включений платником податку до
податкового кредиту". Таким чином,
порушення податкової дисципліни
контрагентом не є підставою для
відмови у праві на податковий кредит.

Така правова позиція суду узгоджується
також з практикою Європейського суду з
прав людини. Так, у рішенні
Європейського суду з прав людини від
22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії"" (заява № 3991/03) зазначено, що у
разі якщо національні органи за
відсутності будь-яких вказівок на
безпосередню участь фізичної або
юридичної особи у зловживанні,
пов'язаним зі сплатою ПДВ, який
нараховується у ланцюгу поставок, або
будь-яких вказівок на обізнаність про
таке порушення, все ж таки застосовують
негативні наслідки до отримувача
оподатковуваної ПДВ поставки, який
повністю виконав свої зобов'язання, за
дії або бездіяльність постачальника,
який перебував поза межами контролю
отримувача і у відношенні якого у нього
не було засобів перевірки та
забезпечення його виконання, то такі
владні органи порушують справедливий
баланс, який має підтримуватися між
вимогами суспільних інтересів та
вимогами захисту права власності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
збільшення суми грошового зобов'язання
(шляхом прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення)
порушує право позивача мирно володіти
своїм майном, визначення якого
міститься у Першому Протоколі до
Конвенції про захист прав і
основоположних свобод людини від 20
березня 1952 року (надалі також "Протокол
1 до Конвенції"), яка є частиною
національного законодавства України
згідно із ст.9 Конституції України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до
Конвенції так визначає підстави, за
яких особа може бути позбавлена свого
майна: "Кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права".

Роз'яснення цієї норми містяться в
рішеннях Європейського суду з прав
людини.

Зокрема, у рішенні в справі "Щокін проти
України"(п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення
податковим органом зобов'язання особи
з податку безперечно є втручанням до
майнових прав заявника, гарантованих
статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке
втручання за Конвенцією може бути
визнане тільки якщо здійснене на
умовах, передбачених законом. Так, у пп.
50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає:
"Найпершою та найбільш важливою
вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є
те, що будь-яке втручання державних
органів у мирне володіння майном
повинне бути законним: друге речення
першого параграфу наділяє правом
позбавляти майна лише "на умовах,
передбачених законом" і другий
параграф визначає, що Держава має право
контролювати використання майна
шляхом введення в дію "законів". Більше
того, верховенство права, один з
фундаментальних принципів
демократичного суспільства,
притаманний всім статтям Конвенції. Це
поняття (поняття "закону") вимагає, перш
за все, щоб заходи, що застосовуються,
ґрунтувалися на національному
законодавстві. Воно також посилається
на якість закону, що застосовується,
вимагаючи його доступності для осіб,
яких він стосується, точності та
передбачуваності в його застосуванні."
Таким чином, будь-які дії, спрямовані на
позбавлення особи її майна є
незаконними, якщо контролюючі органи
діють не у відповідності до закону.

Відповідно до ч.2 ст.8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини, а ст.17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" передбачає, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що податкові
повідомлення-рішення № та №
від 10 грудня 2012 року прийняті
неправомірно.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі
приписи та фактичні обставини справи,
колегія суддів прийшла до переконання
про те, що доводи апеляційної скарги є
безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
підставність позовних вимог, правильно
і повно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС
України апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Кам'янка-Бузькому районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2013
року у справі № 813/206/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
М.П. Кушнерик

Д.М. Старунський

Повний текст ухвали
виготовлений 23.06.2014 року.