Справа № 2213/1952/2012
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

18 червня 2014 року
м. Київ К/9991/78436/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О.,Маслія В.І.,Черпіцької
Л.Т.,

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду
України в Полонському районі
Хмельницької області про визнання
неправомірною відмови у перерахунку
щомісячного довічного утримання судді
у відставці, за касаційною скаргою
управління Пенсійного фонду України в
Полонському районі Хмельницької
області (далі - УПФ) на постанову
Полонського районного суду
Хмельницької області від 18 вересня 2012
року і ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 року, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вказаним позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії УПФ щодо
відмови йому у перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці відповідно до частини 3
статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»;

- зобов'язати УПФ здійснити з 01.04.2012
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання відповідно до
частини 3 статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» на
підставі довідки ТУ ДСА в Хмельницькій
області про суддівську винагороду для
обчислення щомісячного грошового
утримання судді у відставці.

Свої вимоги мотивував тим, що він є
суддею у відставці, а тому має право на
перерахунок довічного грошового
утримання відповідно до вимог частини 3
статті 138 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів», у
здійсненні якого УПФ безпідставно
відмовлено.

Постановою Полонського районного суду
Хмельницької області від 18 вересня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 року, позов задоволено. Визнано
протиправними дії УПФ щодо відмови
ОСОБА_4 у виплаті щомісячного довічного
грошового утримання відповідно до
частини 3 статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів».
Зобов'язано УПФ здійснити ОСОБА_4 з
01.04.2012 перерахунок щомісячного
довічного утримання судді у відставці
відповідно до вимог частини 3 статті 138
Закону України «Про судоустрій та
статус суддів» на підставі довідки ТУ
ДСА в Хмельницькій області про
заробітну плату для обчислення
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці з
урахуванням різниці, яка виплачена за
цей період.

У касаційній скарзі УПФ, посилаючись на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення судів скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

У запереченні на касаційну скаргу
ОСОБА_4, посилаючись на законність
судових рішень, просить залишити їх без
змін.

Перевіривши за наявними у справі
матеріалами доводи, викладені у
касаційній скарзі, правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
і правової оцінки обставин у справі у
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(КАС України), колегія суддів прийшла до
висновку про часткове задоволення
касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_4 є суддею у
відставці, перебуває на обліку в УПФ та
отримує довічне грошове утримання
призначене на підставі статті 43 Закону
України «Про статус суддів».

Звернувшись до УПФ із заявою про
проведення перерахунку довічного
грошового утримання судді у відставці,
отримав відмову з посиланням на те, що
проведення вказаного перерахунку
суддям у відставці Законом України
«Про судоустрій та статус суддів» не
передбачено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
наступного.

Правові засади організації судової
влади, загальний порядок забезпечення
діяльності судів та інші питання
судоустрою і статусу суддів
урегульовані Законом України «Про
судоустрій і статус суддів».

У зв'язку з набуттям чинності Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» змінено порядок оплати праці
працюючим суддям, яким виплачується
суддівська винагорода.

Частиною 3 статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», у редакції
Закону від 07.07.2010, встановлено, що
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Разом з тим, Законом України від 8 липня
2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи», який
набрав чинності з 1 жовтня 2011 року,
частини третю і п'яту статті 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" викладено в новій редакції,
згідно з якою щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, з якого було сплачено
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, а до 1
січня 2011 року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді (частина третя
статті 138 Закону). Максимальний розмір
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність (частина п'ята статті 138
Закону).

Аналізуючи зазначені норми, суд
касаційної інстанції погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
що розрахунок розміру довічного
грошового утримання позивача слід
здійснювати з заробітної плати судді,
який працює на відповідній посаді,
відповідно до частини третьої статті 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» в редакції Закону
України від 08.07.2011.

Крім того, суд касаційної інстанції
зазначає, що положення частини третьої
статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» в редакції
Закону України від 08.07.2011 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними), згідно з
Рішенням Конституційного Суду України
від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Відповідно до статті 152 Конституції
України закони та інші правові акти за
рішенням Конституційного Суду України
визнаються неконституційними повністю
чи в окремій частині, якщо вони не
відповідають Конституції України або
якщо була порушена встановлена
Конституцією України процедура їх
розгляду, ухвалення або набрання ними
чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Предметом цього спору є перерахунок
довічного грошового утримання судді з 1
квітня 2012 року, а отже на момент
виникнення спірних відносин їх правове
регулювання здійснювалося відповідно
до частини третьої статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» в редакції Закону України від 8
липня 2011 року № 3668-VI.

Щодо посилань відповідача в касаційній
скарзі на те, що судами не враховано
вимоги статті 84 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», колегія суддів
звертає увагу на наступне.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005
щомісячне довічне грошове утримання це
особлива форма соціального
забезпечення суддів, зміст якої
полягає у гарантованій державою
щомісячній звільненій від сплати
податків грошовій виплаті, що слугує
забезпеченню їх належного
матеріального утримання, в тому числі
після звільнення від виконання
обов'язків судді. Згідно зі статтею 130
Конституції України держава
забезпечує фінансування та належні
умови для функціонування судів і
діяльності суддів. У Державному
бюджеті України окремо визначаються
видатки на утримання судів. Це
положення передбачає і фінансування
щомісячного довічного грошового
утримання суддів за рахунок коштів
Державного бюджету України, а не
Пенсійного фонду України.

Таким чином, виплата щомісячного
грошового утримання є особливою
гарантією незалежного здійснення
правосуддя та не ототожнюється з
пенсією.

Враховуючи викладене, суди попередніх
інстанцій прийняли законні і
обґрунтовані рішення, а тому підстав
для їх скасування чи змін не
вбачається.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки оскаржуване судове
рішення постановлено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а доводи касаційної скарги є
необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Полонському
районі Хмельницької області відхилити,
а постанову Полонського районного суду
Хмельницької області від 18 вересня 2012
року і ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної з моменту
проголошення і може бути переглянута з
підстав, у строк та у порядку,
визначених ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: