Справа № К-19787/10-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К-19787/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31 березня
2010 року в справі за позовом ОСОБА_4 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Донецькій
області, Димитровського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області про поновлення на
службі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У липні 2009 року ОСОБА_4 звернувся в суд з
адміністративним позовом, в якому
зазначав, що за результатами
службового розслідування за фактом
надзвичайної події у Димитрівському
міському відділі Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області його притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з посади заступника
начальника міського відділу -
начальника штабу Димитровського
міського відділу.

У травні 2009 року його призначено на
посаду дільничного інспектора міліції
сектору ДІМ Димитрівського міського
відділу, з якої у подальшому звільнено
у запас за порушення дисципліни
відповідно до наказу начальника
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Донецькій
області від 14 липня 2009 року №231 о/с.

Підставою звільнення з органів
внутрішніх справ став наказ начальника
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Донецькій
області від 15 червня 2009 року №640 «Про
результати службового розслідування
за фактом порушення транспортної
дисципліни ОСОБА_4 та покарання
винних».

Уточнивши позовні вимоги у процесі
розгляду справи та посилаючись на те,
що звільнення відбулося з порушенням
вимог законодавства, просив суд
визнати протиправним та скасувати
пункт 7 наказу начальника Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області від 19
лютого 2009 року №180; накази від 30 березня
2009 року № 346, від 25 травня № 170 о/с, від 15
червня 2009 року №640, від 14 липня 2009 року
№ 231 о/с, поновити на службі в органах
внутрішніх справ на посаді заступника
начальника міського відділу -
начальника штабу Димитровського
міського відділу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області та стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 09 листопада
2009 року в задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду 31 березня 2010
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове яким позов
задоволено: визнано протиправними та
скасовано пункт 7 наказу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області від 19
лютого 2009 року № 180, накази: від 30
березня 2009 року № 346, від 26 травня 2009
року №170 о/с, пункт 1 наказу від 15 червня
2009 року № 640, наказ від 14 липня 2009 року
№231 о/с; зобов'язано Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області поновити на посаді
заступника начальника міськвідділу -
начальника штабу Димитровського
міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області з 27
травня 2009 року; стягнуто з
Димитровського міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Донецькій
області середній заробіток за час
вимушеного прогулу сумі 15 366,90 грн.;
різницю в заробітку за виконання нижче
оплачуваної роботи в сумі 717,84 грн.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права, відповідач ставить питання про
скасування рішення апеляційного суду
та залишення в силі рішення суду першої
інстанції. Вказує, що позивачем
пропущено строк звернення до суду за
захистом своїх прав у зв'язку з чим
висновок суду першої інстанції є
обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 03 вересня 2007 року по 30
березня 2009 року ОСОБА_4 проходив службу
в органах внутрішніх справ на посаді
заступника начальника міського
відділу - начальника штабу
Димитровського міського відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Донецькій
області.

Пунктом 7 наказу начальника Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області від 19
лютого 2009 року № 180 зазначено, що за
відсутність належного контролю за
роботою добового наряду під час
чергування в якості відповідального
від керівництва, недоліки в
організації індивідуально-виховної
роботи з підлеглими ОСОБА_4 підлягав
притягненню до дисциплінарної
відповідальності по виходу на службу з
лікарняного.

На виконання вимог пункту 7 даного
наказу після того як позивач приступив
до виконання службових обов'язків
наказом начальника Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області від 30
березня 2009 року № 346 його звільнено з
посади заступника начальника міського
відділу - начальника штабу
Димитровського міського відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Донецькій
області.

Наказом начальника Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області від 26
травня 2009 року № 170 о/с позивача
призначено на посаду дільничного
інспектора міліції сектора ДІМ
Димитрівського міському відділі
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Донецькій
області.

Наказом начальника Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області від 15
липня 2009 року № 640 за особисту
недисциплінованість та низькі
моральні якості, нехтування
професійною і службовою етикою,
порушення Присяги та Кодексу честі
працівника органів внутрішніх справ,
вимог Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України,
розпорядження Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в області від 03 лютого 2009 № 141 в частині
неповідомлення керівництву
Димитрівського міського відділу про
затримання працівниками ВДАІ за
підозрою у керуванні автомобілем у
стані алкогольного сп'яніння, невжиття
заходів щодо документування вказаного
факту у повному обсязі згідно з
вимогами чинного законодавства
України, порушення Етичного кодексу
працівників органів внутрішніх справ в
частині загальнолюдських
морально-етичних позицій, що призвело
до виникнення конфліктної ситуації
позивача звільнено з органів
внутрішніх справ.

На підставі цього наказу та рішення
кадрового забезпечення Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області від 07
липня 2009 року наказом від 14 липня2009
року № 231 о/с ОСОБА_4 звільнено з органів
внутрішніх справ на підставі підпункту
«є» пункту 64 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ (за порушення
дисципліни) з 15 липня 2009 року.

Вирішуючи спір та відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
пропущено місячний строк звернення до
суду, встановлений частиною першою
статті 233 Кодексу Законів про працю
України.

Скасовуючи рішення окружного суду та
задовольняючи позовні вимоги,
апеляційний суд виходив з того, що
провина у скоєнні правопорушення,
передбаченого частиною першою статті
130 Кодексу України про адміністративні
правопорушення, не була встановлена, а
тому це не може бути підставою
звільнення з органів внутрішніх справ.
При накладенні дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення не були
враховані обставини, які відповідно до
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України повинні
враховуватися - попередня поведінка,
яка свідчить про те, що протягом
багатьох років служби позивач сумлінно
виконував покладені на нього службові
обов'язки, позитивно характеризувався.

Перевіривши правильність застосування
апеляційним судом норм процесуального
права колегія суддів приходить до
висновку про те, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в редакції чинній на час
розгляду справи, було встановлено, що
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звер нення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими зако нами.

Частиною першою статті 233 Кодексу
Законів про працю України визначено,
що у справах про звільнення працівник
може звернутися до суду із заявою в
місячний строк із дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Ураховуючи те, що перебування особи на
державній службі є однією із форм
реалізації закріпленого у статті 43
Конституції України права на працю, то
при вирішенні питання щодо звільнення
з публічної служби застосуванню
підлягають положення статті 233 Кодексу
Законів про працю України.

Зазначені висновки узгоджуються з
правовою позицією колегії суддів
Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України,
викладеною в постанові від 06 листопада
2013 року по справі № 21-3894а13, яку суд,
відповідно до частини другої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України, зобов'язаний враховувати.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач отримав трудову книжку 15 липня
2009 року, проте з позовом про скасування
наказів від 30 березня, 26 травня та 15
червня 2009 року звернувся 20 липня 2009
року, наказу від 14 липня 2009 року - 25
серпня 2009 року, а наказу від 19 лютого 2009
року - 02 листопада 2009 року, тобто з
пропуском строку звернення до суду.
Клопотання про його поновлення позивач
не заявляв.

Наслідки пропущення строків звернення
до адміністративного суду, визначені
статтею 100 Кодексу адміністративного
судочинства України. Пропущення строку
звернення до адміністративного суду
було підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову
за умови, якщо на цьому наполягає одна
із сторін (частина перша). Якщо суд
визнає причину пропущення строку
звернення до суду поважною,
адміністративна справа розглядається
і вирішується в порядку, встановленому
цим Кодексом (частина друга).

У суді першої інстанції Головне
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області
заявляло клопотання про відмову у
задоволені позову у зв'язку з пропуском
позивачем строку звернення до суду без
поважних причин.

Так як доказів поважності причин
пропуску процесуального строку ОСОБА_4
не надав, то за таких обставин суд
першої інстанції обґрунтовано
відмовив у задоволенні позовних вимог
з підстав пропуску ним строку
звернення до суду.

Перевіряючи рішення окружного суду
апеляційний суд не звернув уваги на ці
обставини та безпідставно задовольнив
позовні вимоги не перевіряючи причини
пропуску строку звернення до суду.

Таким чином рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону скасоване помилково, що
відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування судового
рішення суду апеляційної інстанції та
залишення в силі рішення суду першої
інстанції.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31 березня
2010 року скасувати, залишивши в силі
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 09 листопада
2009 року від 04 грудня 2008 року.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/ З оригіналом згідно Помічник
судді:
В.М.Коваленко