Справа № 2а-10306/11/1370
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
Справа №
3008/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання
Гелецького П.В.,

представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Кіт О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Львівської митниці на ухвалу
Львівського окружного
адміністративного суду від 21.01.2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної
митної служби України, Львівської
митниці про визнання протиправними та
скасування наказів, поновлення на
посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до суду із заявою про стягнення з
Львівської митниці Міндоходів оплати
за вимушений прогул при затримці
виконання рішення про поновленні на
роботі в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_3 до Державної митної
служби України та Львівської митниці
про визнання протиправними та
скасування наказів, поновлення на
посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу. З
урахуванням поданого у судовому
засіданні 21.01.2014 року клопотання
позивач просить стягнути з Львівської
митниці Міндоходів оплату за вимушений
прогул при затримці виконання рішення
про поновленні на роботі в сумі 91947,12
грн.

Заява мотивована тим, що наказ про
поновлення позивача на роботі на
виконання допущеної до негайного
виконання постанови суду від 01.11.2011
року виданий лише 01.06.2013 року.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 21.01.2014 року
вказану заяву про стягнення оплати за
вимушений прогул при затримці
виконання рішення про поновленні на
роботі задоволено частково. Стягнуто з
Львівської митниці Міндоходів на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
час вимушеного прогулу у зв'язку із
затримкою виконання рішення про
поновлення на роботі в розмірі 79140
(сімдесят дев'ять тисяч сто сорок) грн. 22
коп. за відрахуванням зборів і
обов'язкових платежів. В іншій частині
заяви відмовлено.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржила
Львівська митниця, подавши на неї
апеляційну скаргу.

Відповідач зазначає, що не
погоджується з висновком суду першої
інстанції та вважає, що ухвала підлягає
скасуванню.

Як обґрунтування апеляційної скарги
звертає увагу на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, вказав на те, що статтею 267
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) передбачено
спеціальний порядок подання таких
заяв; невиконання рішення суду
відбулося з вини самого Позивача;
питання поновлення на посаді не
відносяться до повноважень Львівської
митниці. Також звертає увагу на
невірний розрахунок суми, яка стягнута
на користь Позивача.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника Відповідача, який просить
задовольнити апеляційну скаргу,
представника Позивача, який просить в
задоволенні апеляційної скарги
відмовити, дослідивши обставини справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 01.11.2011 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
повністю: визнано протиправним та
скасовано наказ Державної митної
служби України від 29.08.2011 р. № 1821-к в
частині припинення перебування на
державній службі в митних органах
України ОСОБА_3 на посаді головного
інспектора відділу митного оформлення
№ 3 митного поста «Мостиська»
Львівської митниці; визнано
протиправним та скасовано наказ від
29.08.2011 р. № 735-к в частині оголошення
наказу Державної митної служби від
29.08.2011 р. № 1821-к про припинення
перебування на державній службі в
митних органах України ОСОБА_3 на
посаді головного інспектора відділу
митного оформлення № 3 митного поста
«Мостиська» Львівської митниці;
поновлено ОСОБА_3 на посаді головного
інспектора відділу митного оформлення
№ 3 митного поста «Мостиська»
Львівської митниці з 29.08.2011 року;
стягнуто з Державної митної служби
України на користь ОСОБА_3 середні
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 9123,75 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20.03.2012 року
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 01.11.2011 року
залишено без змін.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 29.10.2013 року скасовано
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20.03.2012 року,
змінено постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
01.11.2011 року, виклавши пункт 5 постанови в
наступній редакції: стягнути з
Львівської митниці на користь ОСОБА_3
середні заробіток за час вимушеного
прогулу у розмірі 9123,75 грн., за
відрахуванням зборів і обов'язкових
платежів та сум, виплачених при
звільненні. В іншій частині постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 01.11.2011 року
залишено без змін.

У відповідності до вимог ст. 256 КАС
України постанова Львівського
окружного адміністративного суду від
01.11.2011 року в частині поновлення ОСОБА_3
на посаді на посаді головного
інспектора відділу митного оформлення
№ 3 митного поста «Мостиська»
Львівської митниці та виплати
заробітної плати за час вимушеного
прогулу у межах суми стягнення за один
місяць - 4156,38 грн. допущена судом до
негайного виконання.

Судом з матеріалів справи також
встановлено, що ОСОБА_3 01.11.2011 року
видано виконавчий лист про поновлення
ОСОБА_3 на посаді головного інспектора
відділу митного оформлення № 3 митного
поста «Мостиська» Львівської митниці з
29.08.2011 року.

Однак наказ Державної митної служби
України №868-К на виконання допущеної до
негайного виконання постанови
Львівського окружного
адміністративного суду, яким позивача
поновлено на раніше займаній посаді з
29.08.2011 року, видано лише 01.06.2013 року (т. 2
а. с. 70).

Вірно встановивши обставини справи,
суд першої інстанції правильно
застосував до правовідносин між
сторонами відповідні їм норми
матеріального права.

Статтею 124 Конституції України
встановлено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Разом з цим, ч.2 ст.14 КАС України
передбачено, що постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, які
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на всій території України.

За змістом ч.1 ст.255 КАС України,
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Відповідно до ст.235 Кодексу законів про
працю України (далі - КЗпП України), у
разі звільнення без законної підстави,
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір. А п.3 ч.1 ст. 256
КАС України передбачено, що постанови
суду про поновлення на посаді у
відносинах публічної служби
виконуються - негайно.

Таким чином, в силу вимог ч.2 ст.257 КАС
України, судове рішення, яке набрало
законної сили або яке належить
виконати негайно, є виключною та
беззастережною підставою для його
виконання.

Тобто, Постанова Львівського окружного
адміністративного суду від 01.11.2011 року
підлягала негайному виконанню
незалежно від наявності або
відсутності виконавчого провадження,
адже така була проголошена публічно за
участю представників сторін.

Відповідно до ст.236 КЗпП України, у разі
затримки власником або уповноваженим
ним органом виконання рішення органу,
який розглядав трудовий спір про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, цей орган виносить
ухвалу про виплату йому середнього
заробітку або різниці в заробітку за
час затримки.

Отже, підставою для виплати незаконно
звільненому працівнику середнього
заробітку є затримка власником або
уповноваженим ним органом виконання
рішення про поновлення його на роботі.

З наведеного випливає, що відповідач
порушуючи вимоги КЗпП України, негайно
не виконав постанову суду в частині
поновлення позивача на посаді, відтак
покликання відповідача на
неможливість негайного поновлення
позивача на посаді у зв'язку з його
відсутністю та необхідністю
дотримання норм КЗпП України,
апеляційний суд вважає безпідставними
і такі спростовуються обставинами
справи, адже жодних доказів вчинення
відповідачем будь-яких дій щодо
виконання судового рішення, яке було
допущено до негайного виконання, суду
першої та апеляційної інстанції надано
не було.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини», Європейська Конвенція «Про
захист прав людини і основоположних
свобод» (далі - Конвенція) і практика
Європейського Суду з прав людини (далі -
ЄСПЛ) є джерелом права.

Відтак, суд апеляційної інстанції
вважає доречними посилання суду першої
інстанції на рішення ЄСПЛ у справі
«Юрій Миколайович Іванов проти
України», за висновками якого -
відповідний державний орган, який було
належним чином поінформовано про
судове рішення, повинен вжити всіх
необхідних заходів для його дотримання
або передати його іншому компетентному
органу для виконання.

Заявник(позивач) маючи на руках рішення
суду, винесеного проти державного
органу, мав би бути звільнений від
обов'язку ініціювати якусь процедуру
щодо інших адміністративних органів з
метою виконання рішення (рішення ЄСПЛ у
справі «Нефедов проти України»).

Поряд з цим, у справі «Півень проти
України», ЄСПЛ констатував порушення
ст.6 Конвенції та зазначив, що
невиконання судового рішення не може
бути виправдане недоліками
законодавства, які унеможливлюють його
виконання.

Крім того, при вирішенні конкуренції
норм КЗпП та КАС України, оскільки
положення ч.9 та 10 ст.267 КАС України
передбачають прийняття постанови за
наслідками розгляду питання, а ст.235
КЗпП України - ухвали, колегія суддів
вважає спеціальними положення
трудового законодавства стосовно
порядку розгляду даного спору. Такий
висновок забезпечує вищий рівень
гарантій трудових прав працівників.

Враховуючи наведене та те, що позивач
був поновлений на роботі лише 01.06.2013,
колегія суддів апеляційного суду
прийшла до неспростовного переконання
про те, що позивачем правомірно
заявлено вимоги щодо стягнення на його
користь середнього заробітку за час
затримки виконання рішення суду.

Розрахунок суми, стягнутої на користь
Позивача, суд першої інстанції провів
вірно, ґрунтуючись на довідці, яка
надана Відповідачем і наявна в
матеріалах справи.

Відтак, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
стягнення з Львівської митниці
Міндоходів на користь ОСОБА_3 середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
зв'язку із затримкою виконання рішення
про поновлення на роботі

Доводи апеляційної скарги не
відповідають законодавству України та
не можуть бути підставою для її
задоволення.

З огляду на викладене, ухвала суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, наявним в ній
доказам, прийнята з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для її скасування колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці
залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного
адміністративного суду від 21.01.2014 року
у справі № 2а-10306/11/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська

Повний текст виготовлено 20.06.2014 року