Справа № 2а-3900/10
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 р.
Справа № 37577/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Заверухи О.Б.,

суддів
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 29 грудня 2010 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до
Санітарно-епідеміологічної станції м.
Луцька та Луцького району, Головного
державного санітарного лікаря міста
Луцька та Луцького району Ульчака І.М.
про визнання дій неправомірними,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до
Санітарно-епідеміологічної станції м.
Луцька та Луцького району, Головного
державного санітарного лікаря міста
Луцька та Луцького району Ульчака І.М. в
якому просив визнати дії відповідача
неправомірними щодо проведення
перевірки дотримання вимог
санітарного законодавства та розгляду
справи про адміністративне
правопорушення про притягнення до
адміністративної відповідальності
відповідно до ст.42 КУпАП.

На обґрунтування позовних вимог
зазначає, що перевірка з дотримання
санітарно-епідеміологічних норм була
проведена з порушенням вимог чинного
законодавства. Вважає дії відповідача
неправомірними, оскільки керівництво
ВАТ «Луцьке ремонтно-транспортне
підприємство» не було повідомлено про
провеведення перевірки. Крім того, в
акті перевірки відсутній його підпис
як керівника підприємства.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 29 грудня 2010
року в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Зазначена постанова мотивована тим, що
перевірка проведена відповідачем в
межах чинного законодавства.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу до Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову і
прийняти нову, якою позов задовольнити
повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає про порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

За відсутності клопотань від усіх осіб,
які беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю, суд апеляційної
інстанції розглядає справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, оскільки таку може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
14.07.2010 року з метою перевірки стану
благоустрою та санітарної очистки
працівниками
Санітарно-епідеміологічної станції м.
Луцька та Луцького району проведено
перевірку ВАТ «Луцьке
ремонтно-транспортне підприємство».

За результатами перевірки
відповідачем складено акт від 14 липня
2010 року, в якому встановлено порушення
п. 2.2.1. СП 42-128-4690-88, ст. 22, ч.1 ст. 46 Закону
України «Про забезпечення
санітарно-епідеміологічного
благополуччя населення». У зв'язку з
цим, позивачу було запропоновано
очистити територію прилеглу до огорожі
ВАТ «Луцьке ремонтно-транспортне
підприємство» від буряну , пластикових
пляшок та поліетиленових пакетів.

14.07.2010 року на підставі цього акту
головний державний санітарний лікар м.
Луцька та Луцького району виніс
постанову про притягнення ОСОБА_1-
генерального директора ВАТ «Луцьке
ремонтно-транспортне підприємство» до
адміністративної відповідальності за
ст. 42 КУпАП та накладено на нього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу у розмірі 425,00 грн.

З огляду на встановлені судом першої
інстанції обставини та наявні у справі
докази колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Суспільні відносини, які виникають у
сфері забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя, визначає
відповідні права і обов'язки державних
органів, підприємств, установ,
організацій та громадян, встановлює
порядок організації державної
санітарно-епідеміологічної служби і
здійснення державного
санітарно-епідеміологічного нагляду в
Україні регулює Закон України «Про
забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення».

Відповідно до ст. ст. 39, 41, 42 Закону
державний санітарно-епідеміологічний
нагляд - це діяльність органів, установ
та закладів державної
санітарно-епідеміологічної служби по
контролю за дотриманням юридичними та
фізичними особами санітарного
законодавства з метою попередження,
виявлення, зменшення або усунення
шкідливого впливу небезпечних
факторів на здоров'я людей та по
застосуванню заходів правового
характеру щодо порушників.

Основними завданнями цієї діяльності
є: нагляд за організацією і проведенням
органами виконавчої влади, місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами, організаціями та
громадянами санітарних і
протиепідемічних заходів; нагляд за
реалізацією державної політики з
питань профілактики захворювань
населення, участь у розробці та
контроль за виконанням програм, що
стосуються запобігання шкідливому
впливу факторів навколишнього
середовища на здоров'я населення;
нагляд за дотриманням санітарного
законодавства; проведення державної
санітарно-епідеміологічної
експертизи, гігієнічної регламентації
небезпечних факторів і видача дозволів
на їх використання.

Результати перевірки оформлюються
актом, форма і порядок складання якого
визначаються головним державним
санітарним лікарем України.

Головним державним санітарним лікарям
Республіки Крим, областей, міст,
районів та їх заступникам, головним
державним санітарним лікарям на
транспорті та їх заступникам, а також
головним державним санітарним лікарям
об'єктів з особливим режимом роботи у
межах відповідних територій (об'єктів)
надаються повноваження: а) державного
санітарно-епідеміологічного нагляду
за дотриманням органами виконавчої
влади, місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями і громадянами
санітарного законодавства; б)
систематичного аналізу санітарної та
епідемічної ситуації, показників
здоров'я населення, окремих його груп;
в) визначення факторів, що можуть
шкідливо впливати на здоров'я
населення, ступеня створюваного ними
ризику для здоров'я населення регіону,
території, об'єкта, окремих професійних
груп тощо; г) контролю за проведенням
санітарних і протиепідемічних заходів,
виконанням програм профілактики
захворювань, охорони здоров'я
населення; д) погодження відведення
земельних ділянок під місця
водозаборів і скидання стічних вод,
розташування промислових та інших
об'єктів; е) винесення рішень про
необхідність проведення державної
санітарно-епідеміологічної
експертизи, визначення складу комісій
для її здійснення і затвердження
висновків; є) погодження регіональних і
місцевих програм у галузі
соціально-економічного розвитку; з)
погодження видачі, а у передбачених
законодавством випадках - надання
дозволу на здійснення видів
діяльності, передбачених цим Законом;
и) безперешкодного входу на територію і
у приміщення всіх об'єктів нагляду за
службовим посвідченням і обов'язкових
для виконання вказівок щодо усунення
виявлених порушень санітарних норм, а
також проведення необхідних
лабораторних досліджень; і)
безплатного отримання від юридичних
осіб і громадян, у тому числі іноземних,
які перебувають або ведуть діяльність
на відповідній території України,
матеріалів і відомостей, статистичних
та інших даних, що характеризують
санітарний та епідемічний стан
об'єктів і здоров'я людей; ї)
безплатного відбору зразків сировини,
продукції, матеріалів для державної
санітарно-епідеміологічної
експертизи; й) визначення необхідності
профілактичних щеплень та інших
заходів профілактики у разі загрози
виникнення епідемій, масових отруєнь
та радіаційних уражень; к)
розслідування причин і умов виникнення
професійних чи групових інфекційних
захворювань, отруєнь, радіаційних
аварій і подання матеріалів з цих
питань компетентним органам для
притягнення винних до
відповідальності; л) застосовування
передбачених цим Законом заходів для
припинення порушення санітарного
законодавства.

Перевірки, які проводять органи
державної санітарно-епідеміологічної
служби України, мають проходити згідно
з постановою Кабінету Міністрів
України «Про затвердження Положення
про державний
санітарно-епідеміологічний нагляд в
Україні» від 22 червня 1999 року № 1109,
прийнятою відповідно до ст. 31 Закону
(надалі -Постанова).

Так, положенням пункту 9 вищезазначеної
Постанови передбачено, що поточний
державний санітарно-епідеміологічний
нагляд як діяльність головних
державних санітарних лікарів, їх
заступників, інших посадових осіб
установ і закладів державної
санітарно-епідеміологічної служби з
контролю за дотриманням юридичними і
фізичними особами санітарного
законодавства, санітарних та
протиепідемічних (профілактичних)
заходів, приписів, постанов та
висновків здійснюється шляхом
обстеження та перевірки об'єктів
нагляду щодо дотримання і реалізації
вимог безпеки для здоров'я і життя
людини.

Обстеження та перевірка об'єктів
нагляду проводиться вибірково за
планами, що розробляються органами,
установами і закладами державної
санітарно-епідеміологічної служби,
позапланово -залежно від санітарної та
епідемічної ситуації, а також за
повідомленнями підприємств, установ і
організацій та за заявами громадян.

Права головних державних санітарних
лікарів передбачені пунктом 10 цієї
Постанови. Підпунктом 15 Постанови
передбачено право головного
державного санітарного лікаря а)
складати акти і протоколи про
порушення санітарного законодавства;
б) видавати приписи, постанови, а також
вносити пропозиції власникам
підприємств, установ і організацій або
уповноваженим ними особам щодо
обмеження, тимчасову заборону чи
припинення діяльності підприємств,
установ і організацій, об'єктів
будь-якого призначення, технологічних
ліній, машин і механізмів, виконання
окремих технологічних операцій,
користування плаваючими засобами,
рухомим залізничним складом і літаками
у разі невідповідності їх вимогам
санітарних норм.

Згідно ст. 22 Закону України «Про
забезпечення санітарного і
епідеміологічного благополуччя
населення» передбачено, що органи
виконавчої влади, місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації та громадяни
зобов'язані утримувати надані в
користування чи належні їм на праві
власності жилі, виробничі, побутові та
інші приміщення відповідно до вимог
санітарних норм. У процесі
експлуатації виробничих, побутових та
інших приміщень, споруд, обладнання,
устаткування, транспортних засобів,
використання технологій їх власник
зобов'язаний створити безпечні і
здорові умови праці та відпочинку, що
відповідають вимогам санітарних норм,
здійснювати заходи, спрямовані на
запобігання захворюванням, отруєнням,
травмам, забрудненню навколишнього
середовища. Органи виконавчої влади,
місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації та
громадяни зобов'язані утримувати
надані в користування чи належні їм на
праві власності земельні ділянки і
території відповідно до вимог
санітарних норм.

Відповідно до п.2.2.1 Санітарних правил
утримання територій населених місць
(затверджені Головним державним
санітарним лікарем СРСР від 5 серпня 1988
року N 4690-88), що підлягали застосуванню
на час виникнення спірних
правовідносин, при тимчасовому
зберіганні відходів в дворових
збірниках повинна бути виключена
можливість їх загнивання і розклад.
Тому строк зберігання в холодну пору
року не більше доби. В кожному
населеному пункті періодичність
видалення твердих побутових відходів
узгоджується з місцевими установами
санітарно-епідеміологічної служби.

Як встановлено судом першої інстанції,
за результатами перевірки було
складено акт, в якому зафіксоване
порушення п.2.2.1 Санітарних правил
утримання територій населених місць та
Закону України «Про забезпечення
санітарного та епідемічного
благополуччя населення», яке полягало
у тому, що територія прилегла до
огорожі ВАТ «Луцьке
ремонтно-транспортне підприємство» в
с. Г. Полонка вул. Горохівська, 3 заросла
бур'яном в якому виявлено сміття -
пластикові пляшки, плівка, що і стало
підставою для прийняття постанови про
притягнення ОСОБА_1- генерального
директора ВАТ «Луцьке
ремонтно-транспортне підприємство» до
адміністративної відповідальності.

Водночас, позивач не надав суду
переконливих доказів , які б
спростовували висновки викладені в
акті перевірки.

Отже, колегія судів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
підставність вживання відповідачами
передбачених чинним законодавством
заходів щодо здійснення державного
санітарно-епідеміологічного нагляду,
що передбачено ст. 33 Закону України
«Про забезпечення санітарного і
епідеміологічного благополуччя
населення шляхом проведення перевірок
та усуненням виявлених недоліків в
межах своїх повноважень та
компетенції, тому доводи позивача щодо
неправомірності дій відповідача є
безпідставними.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи, ухвалив законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 197, п.1 ст.
198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 29 грудня 2010 року по справі
№ 2а-3900/10/0308 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий : Судді : О.Б.
Заверуха О.М. Гінда В.В. Ніколін