Справа № 805/4087/14
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 р.
Справа № 805/4087/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардейської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Чекменьова Г.А., суддів: Ткаченко Т.С.,
Аканова О.О., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 громадянки Китайської Народної
Республіки до Державної Міграційної
служби України про скасування рішення
про відмову у провадженні строку
перебування в Україні та зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 громадянка Китайської Народної
Республіки звернулася до Державної
Міграційної служби України про
скасування рішення про відмову у
провадженні строку перебування в
Україні та зобов'язання вчинити певні
дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що 23.01.2014 року вона
звернулася до відповідача із заявою
про продовження терміну перебування в
Україні з доданням довідки із лікарні
та посилаючись, як на підставу
продовження строку, що необхідно
зареєструвати народження її дитини.
14.03.2014 року позивач отримала
повідомлення від Головного управління
Державної міграційної служби України в
Донецькій області про відмову у
продовженні терміну перебування в
Україні з посиланням на підпункт 6
пункту 10 Порядку продовження строку,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 15.02.2012 року № 150.

Позивач, посилаючись на приписи ст. 17
Закону України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства»,
Конвенції про права дитини, Сімейного
кодексу України, безпосередньо на
Порядок продовження строку,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 15.02.2012 року № 150,
вважає таку відмову необґрунтованою та
протиправною. У зв'язку з цим позивач
звернулася до суду із даним позовом, в
якому просить визнати протиправним та
скасувати рішення ДМС України про
відмову у продовженні терміну
перебування в Україні та зобов'язати
відповідача повторно розглянути заяву
громадянки КНР ОСОБА_1 про продовження
строку перебування на території
України.

Представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги та просив їх
задовольнити. 19.06.2014 р. представник
позивач подав до суду заяву про розгляд
справи в порядку письмового
провадження.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову, посилаючись на
обставини викладені у письмових
запереченнях на позовну заяву, в яких
зазначив, що рішення ДМС України
ґрунтується на вимогах законодавства,
яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши
питання чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження,
яку правову норму належить застосувати
до цих правовідносин, суд встановив
наступні обставини.

18.02.2014 року позивач звернулася до
відповідача із заявою про продовження
терміну перебування в Україні. В
обґрунтування підстав для подальшого
перебування на території України
зазначила про необхідність
зареєструвати народження її дитини та
отримати відповідне свідоцтво.

04.03.2014 року ДМС України, посилаючись на
те, що позивач на теперішній час
перебуває на території України
незаконно, керуючись підпунктом 6
пункту 10 Порядку продовження строку
перебування та продовження або
скорочення строку тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України»,
затвердженого Постановою Кабінету
міністрів України від 15.02.2012 № 150,
прийнято рішення про відмову позивачу
у продовженні строку перебування на
території Україні, про що оформлено
відповідне повідомлення (додаток 5 до
Порядку «Про затвердження Порядку
розгляду заяв іноземців та осіб без
громадянства про продовження строку
перебування на території України»,
затвердженого Наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 25.04.2012 №
363), яке позивач отримала 14.03.2014 року.

Позивач оскаржує вказане рішення
відповідача, як таке, що суперечить
вимогам чинного законодавства та
порушує права її дитини.

Колегія суддів при вирішенні справи
керувалася принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України (ч. 1 ст. 9 КАС України).

При цьому суд, оцінюючи спірне рішення
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, у
відповідності до приписів якої у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Правовий статус іноземців та осіб без
громадянства, які перебувають в
Україні, та встановлює порядок їх
в'їзду в Україну та виїзду з України
регулюється Законом України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства» № 3773-VI від 22.09.2011 року.

Так, згідно ст. 17 вказаного Закону
іноземцю або особі без громадянства,
які на законних підставах перебувають
на території України, може бути
продовжено строк перебування (за
наявності законних підстав).

Документи про продовження строку
перебування в Україні оформляються на
підставі письмових звернень іноземця
або особи без громадянства та
приймаючої сторони, які подаються не
пізніш як за три робочих дні до
закінчення встановленого строку їх
перебування на території України.

Продовження строку перебування на
території України здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
міграції, в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Процедура продовження строку
перебування та продовження або
скорочення строку тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України
визначається у Порядку продовження
строку перебування та продовження або
скорочення строку тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України»,
затвердженого Постановою Кабінету
міністрів України від 15.02.2012 № 150.

У відповідності до пункту 5 вказаного
Порядку строк перебування іноземців та
осіб без громадянства на території
України, паспортні документи або
документи, що підтверджують особу без
громадянства, яких зареєстровано
посадовою особою Держприкордонслужби,
продовжується територіальними
органами або підрозділами ДМС.

Згідно з пунктом 6 Порядку строк
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України
продовжується у разі, коли вони
прибули:

1) за короткостроковою візою, а також з
держав з безвізовим порядком в'їзду за
наявності обґрунтованих підстав
(лікування, вагітність чи пологи,
догляд за хворим членом родини,
оформлення спадщини, подання заяви про
отримання дозволу на імміграцію чи
набуття громадянства України тощо) та
за умови подання підтверджувальних
документів - на період існування таких
підстав, але не більш як 180 днів з дати
останнього в'їзду в Україну. До
короткострокових віз прирівнюються
візи типу С-2, С-3, Б, Л, М, Н, Р, Г, К, Т, П-1, ОП
і П-2, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до
закінчення строку їх дії);

2) за транзитною візою в разі вимушеної
зупинки на території України у зв'язку
з надзвичайними обставинами (стихійне
лихо, хвороба, ремонт транспортного
засобу тощо) за наявності документа, що
підтверджує причину та тривалість
вимушеної зупинки, - на період,
необхідний для усунення таких
обставин. До транзитних віз
прирівнюються візи типу ТР-1 і ТР-2,
оформлені до 11 вересня 2011 р. (до
закінчення строку їх дії);

3) за довгостроковою візою, якщо
протягом строку дії візи з поважних
причин не оформлено посвідки на
постійне чи тимчасове проживання, за
умови подання підтверджувальних
документів - на період не більш як один
місяць. До довгострокових віз
прирівнюються візи типу О, ІМ-1, ІМ-2, ІМ-3
і Ф, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до
закінчення строку їх дії).

Пунктом 7 Порядку передбачено, що
рішення про продовження строку
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України
понад встановлені цим Порядком строки
приймається керівником
територіального органу або підрозділу
ДМС чи його заступником у разі подання
заяви про отримання дозволу на
імміграцію чи набуття громадянства
України та наявності підстав, які не
дають змоги виїхати з України,
відповідно до статті 22 Закону України
"Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства", а також Головою ДМС
або його заступником в інших випадках
за умови подання підтверджувальних
документів.

Як зазначено вище, позивач звернулася
до ДМС України із заявою про
продовження строку перебування на
території України у зв'язку із
оформленням документів, що пов'язані з
народженням її дитини, зокрема
здійснити державну реєстрацію
народження дитини та отримати
відповідне свідоцтво.

Так, дійсно згідно з медичним
свідоцтвом про народження № 1738 від
16.10.2013 року позивач народила дочку, що
не заперечується відповідачем у
справі.

В подальшому чоловік позивачки
звертався до реєстраційної служби
Старобешевського районного управління
юстиції із заявою про державну
реєстрацію народження дитини. Однак,
реєстраційна служба відмовила у
реєстрації, посилаючись на відсутність
документів про реєстрацію місця
проживання та офіційне перебування
іноземця на території України.

Згідно зі статтями 9, 29 Загальної
декларації прав людини 1948 року та
статті 9 Міжнародного пакту про
громадянські і політичні права 1966 року,
статті 5 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
відповідно до яких ніхто не може
зазнавати безпідставного арешту,
затримання або вигнання, а при
здійсненні своїх прав і свобод кожна
людина може зазнавати лише таких
обмежень, які встановлені законом
виключно для забезпечення належного
визнання та поваги прав і свобод інших
людей, а також забезпечення
справедливих вимог моралі, суспільного
порядку і загального добробуту.

У відповідності до статті 7 Конвенції
про права дитини від 20.11.1989 року дитина
має бути зареєстрована зразу ж після
народження і з моменту народження має
право на ім'я і набуття громадянства, а
також, наскільки це можливо, право
знати своїх батьків і право на їх
піклування. Держави-учасниці
забезпечують здійснення цих прав
згідно з їх національним
законодавством та виконання їх
зобов'язань за відповідними
міжнародними документами у цій галузі,
зокрема, у випадку, коли б інакше дитина
не мала громадянства.

Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року та ч. 7 та
ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України
свідчать про те, що усі дії щодо дітей
повинні здійснюватися з максимально
можливим забезпеченням інтересів
дитини.

Таким чином, приймаючи до уваги
встановленні обставини, відповідно до
ч. 3 ст. 2 КАС України виходячи з
критеріїв оцінки рішення ДМС України
щодо пропорційності, зокрема прийняття
з дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення, суд дійшов висновку про
протиправність рішення ДМС України про
відмову позивачу у продовженні строку
перебування на території Україні,
через що таке рішення підлягає
скасуванню.

У відповідності до абз. 3 п. 25 Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України № 3 від 16.03.2012, під час вирішення
справи щодо оскарження рішення органу
ДМС, суд може визнати таке рішення
протиправним, скасувати його та
зобов'язати відповідача повторно
розглянути заяву про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, з урахуванням обставин, що
стали підставою для скасування судом
відповідного рішення.

Таким чином, з урахуванням
вищевказаних приписів, колегія суддів
вважає необхідним зобов'язати
відповідача повторно розглянути заяву
позивача про продовження строку
перебування на території України з
урахуванням встановлених обставин у
справі.

За приписами ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог. Тому
на користь позивача з Державного
бюджету підлягає стягненню сума
сплаченого судового збору (а.с.2),
відповідно до задоволеної частини
позовних вимог, а саме, в сумі 73,08 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 11, 17, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 громадянки Китайської
Народної Республіки до Державної
Міграційної служби України про
скасування рішення про відмову у
провадженні строку перебування в
Україні та зобов'язання вчинити певні
дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державної міграційної служби
України від 04 березня 2014 року про
відмову ОСОБА_1 у продовженні строку
перебування на території Україні.

Зобов'язати Державну міграційну службу
України повторно розглянути заяву
ОСОБА_1 про продовження строку
перебування на території України з
урахуванням встановлених обставин у
справі.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 понесені судові
витрати у розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08
коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого КАС України, якщо
таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову може
бути подана до адміністративного суду
апеляційної інстанції через Донецький
окружний адміністративний суд
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Головуючий суддя
Чекменьов Г.А.

Судді
Ткаченко Т.С.

Аканов О.О.