Справа № 826/7489/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1Вн. № 1/178
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку письмового провадження)

м. Київ

20 червня 2014 року 11:00
№ 826/7489/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства
"Будмаш-Компанія" до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
08.01.2014 № та № , ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство
"Будмаш-Компанія" (далі - позивач, ПП
"Будмаш-Компанія") звернулося до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач,
ДПІ у Святошинському р-ні ГУ Міндоходів
у м. Києві) про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень від 08.01.2014 №
та № (далі - ППР № , ППР №
).

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30.05.2014 позовну
заяву у справі № 826/7489/14 залишено без
руху у зв'язку з недоліками позовної
заяви. Позивачу було встановлено
п'ятиденний строк з дня отримання копії
цієї ухвали для усунення недоліків
позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13.06.2014 відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 826/7489/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13.06.2014 закінчено
підготовче провадження в
адміністративній справі № 826/7489/14 і
призначено справу до судового
розгляду.

В судове засідання 19.06.2014 прибула
представник позивача. Представник
відповідача в судове засідання 19.06.2014
не прибув, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час і місце
судового розгляду.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) якщо немає перешкод
для розгляду справи у судовому
засіданні, визначених цією статтею, але
прибули не всі особи, які беруть участь
у справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 128 КАС
України, беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта, в
судовому засіданні 19.06.2014 суд ухвалив
перейти до розгляду справи в
письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва встановив наступне.

ПП "Будмаш-Компанія" (ідентифікаційний
код 36173824) зареєстровано 30.10.2008
Святошинською районною у м. Києві
державною адміністрацією за №
0023084.

ПП "Будмаш-Компанія" взято на
податковий облік в органах державної
податкової служби за № 10336 від 31.10.2008 та
перебуває на обліку в ДПІ у
Святошинському р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києві.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість №
100220801 від 06.04.2009 позивач є платником
податку на додану вартість
(індивідуальний податковий номер
73).

Основним видом діяльності позивача
відповідно до КВЕД є: 28.92 Виробництво
машин і устатковання для добувної
промисловості та будівництва; 46.63
Оптова торгівля машинами й
устаткованням для добувної
промисловості та будівництва; 77.39
Надання в оренду інших машин,
устатковання та товарів. н. в. і. у.; 46.90
Неспеціалізована оптова торгівля; 47.19
Інші види роздрібної торгівлі в
неспеціалізованих магазинах; 33.12
Ремонт і технічне обслуговування машин
і устатковання промислового
призначення.

Основним видом діяльності контрагента
позивача - товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговельний
будинок "Молдавкабель" (далі - ТОВ "ТБ
"Молдавкабель") відповідно до КВЕД є: 46.19
Діяльність посередників у торгівлі
товарами широкого асортименту; 46.90
Неспеціалізована оптова торгівля; 47.19
Інші види роздрібної торгівлі в
неспеціалізованих магазинах.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ
у Святошинському р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києві на підставі наказу № 827 від 26.11.2013,
згідно пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1, п. 79.2 ст.
79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу
України (далі - ПК України) проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку позивача з питання
дотримання вимог правильності
обчислення, повноти та своєчасності
сплати до бюджету податку на прибуток
та податку на додану вартість по
взаємовідносинах зі ТОВ "ТБ
"Молдавкабель" (ТОВ "Прогрес Глобал")
() за весь період
взаємовідносин, за результатами якої
складено акт від 11.12.2013 №
332/26-57-22-03-07/36173824 (далі - акт перевірки від
11.12.2013 № 332/26-57-22-03-07/36173824).

За результатами перевірки, на думку
податкового органу, встановлено, що
операції між позивачем та ТОВ "ТБ
"Молдавкабель" фактично не відбувались,
а тому позивач не мав відображати у
складі податкового кредиту податкові
накладні з реквізитами вказаного
контрагента-постачальника. У зв'язку з
чим відповідачем прийнято ППР № ,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємства на суму 53 442,75 грн. (за
основним платежем - 47 700,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 5
742,75 грн.), та прийнято ППР № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму 38
386,50 грн. (за основним платежем - 32 436,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 5 950,50 грн.)

Позивач, не погоджуючись з даними
податковими повідомленнями-рішеннями,
звернувся за їх скасуванням до суду.

Податковим органом, без наявних на те
повноважень, зроблено припущення про
встановлення відсутності поставки
електротехнічної продукції, а також
укладення угод без мети настання
реальних наслідків. Без аналізу
первинних документів та фактичних
обставин зроблено висновок про те, що
відсутні як база, так і об'єкт
оподаткування податком на додану
вартість.

На підставі низки припущень податковий
орган дійшов висновку, що
задекларований позивачем податковий
кредит, сформований за рахунок
податкових накладних, виписаних ТОВ "ТД
"Молдавкабель" в розмірі 32 436,00 грн.,
повинен бути зменшений до 0 грн., в т.ч.
за березень, червень, вересень - жовтень
2010 року, лютий, червень - липень,
вересень - листопад 2011 року, вересень -
жовтень 2012 року, а також що позивач
повинен бути позбавлений права
включення до складу витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування у 2010 - 2012 році, суми у
розмірі 47 700,00 грн.

Таких висновків податковий орган
дійшов, використавши інформацію ДПІ у
Печерському р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києві, яку отримав в порядку, не
передбаченому ПК України.

У якості доказу було використано
висновки акту про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Прогрес Глобал" (ТОВ "ТБ "Модавкабель")
ДПІ у Печерському р-ні ГУ Міндоходів у
м. Києві від 18.07.2013 № 32/22-0/24118918, згідно
якого контрагент позивача має ознаки
фіктивності, а саме: відсутність
підприємства за місцезнаходженням, на
підприємстві відсутні наймані
працівники та виробничі потужності.

Так, відповідач дійшов до помилкового
висновку, що не підтверджено отримання
ПП "Будмаш-Компанія" електротехнічної
продукції від ТОВ "ТБ "Модавкабель" в
перевіряємому періоді, а правочини,
укладені ПП "Будмаш-Компанія" з
вказаним контрагентом, не спричинили
реального настання правових наслідків,
крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Разом з тим, суд вважає доцільним
зазначити, що сам факт відсутності
підприємства за місцем реєстрації не
може бути доказом фіктивності його
фінансово-господарської діяльності.
Цей факт може бути встановлено лише на
підставі рішення суду. Однак, такого
рішення суду відповідачем не надано.

Також не може бути підставою для
відмови ПП "Будмаш-Компанія" у праві на
податковий кредит порушення
податкової дисципліни з боку ТОВ "ТБ
"Модавкабель", оскільки, як встановлено
судом, дії позивача свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції реальні та
відповідають дійсному економічному
змісту, підтвердженням чого є наявні в
матеріалах справи належним чином
оформлені первинні документи, зокрема,
податкові накладні.

Таким чином, наданий суду доказ - Акт
перевірки позивача, сформовано
бездоказово. Висновок про
невідповідність первинних документів
про поставку електротехнічної
продукції зроблено безпідставно.

Відтак, суд вважає вищевказані
висновки відповідача такими, що
суперечать вимогам закону. Згідно ч. 2
ст. 215 Цивільного кодексу України (далі -
ЦК України) недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин), зокрема у разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього
Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК
України).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

В свою чергу, державним податковим
інспекціям надано право подавати до
судів позови до підприємств, установ,
організацій та громадян про визнання
угод недійсними і стягнення в доход
держави коштів, одержаних ними за
такими угодами (ст. 10 Закону України
"Про державну податкову службу в
Україні" від 04.12.1990 № 509-XII).

З наведеного чітко вбачається, що
відповідач, у разі необхідності, має
право звернутися до суду з метою
визнання нікчемним правочину, а не
самостійно вирішувати дане питання.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України № К-1470/09 від 15.04.2009.

Також судом взято до уваги лист
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва № 7319 від 16.09.2011, де
зазначено, що головною підставою
вважати правочин нікчемним являється
його недійсність, встановлена законом,
а не актами податкової перевірки.
Вказані ж в актах податкових органів
недоліки, допущені суб'єктами
господарювання при укладенні та
виконанні договорів, не є підставою для
визнання правочинів нікчемними,
оскільки чинне законодавство не
встановлює таких підстав нікчемності
правочину.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, відповідач, визнавши
договори, укладені між позивачем і його
контрагентом, нереальними
господарськими операціями, зазначив
інформацію, яка не відповідає
дійсності та не підтверджена належними
доказами.

Разом з тим, суд зауважує, що також
перевіряючі вдалися до невластивих
податковому органу функцій оцінки
господарської діяльності
підприємства, що призвело до порушення
прав позивача. Акт перевірки не містить
логічно ув'язаного зв'язку між
отриманою інформацією про відсутність
будь-яких засобів та кінцевою метою,
спрямуванням дій на правомірну або
протиправну мету.

Доводи відповідача щодо неможливості
здійснення позивачем господарської
діяльності у зв'язку з відсутністю у
підприємства основних засобів та
трудових ресурсів для здійснення такої
діяльності є необґрунтованими тому, що
чинним цивільним та господарським
кодексами дійсність і реальність
договорів та правомірність виписаних
за ними, зокрема, рахунків-фактур,
видаткових та податкових накладних не
обумовлені наявністю матеріальних та
трудових ресурсів для здійснення
фінансово-господарської діяльності.

Суд, керуючись ч. 1 ст. 86 КАС України,
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно п. 1.1 ст. 1 ПК України відносини,
що виникають у сфері справляння
податків і зборів, зокрема, вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
регулюються Податковим кодексом
України.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України
органи державної податкової служби
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою згідно із
пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Проаналізувавши зміст акту перевірки
від 11.12.2013 № 332/26-57-22-03-07/36173824, суд
встановив, що висновки відповідача про
відсутність господарських операцій є
необґрунтованими, оскільки ним не
наведено жодної підстави та не надано
належних доказів вважати укладені
позивачем угоди нереальними
господарськими операціями.

Як вбачається з акту перевірки від
11.12.2013 № 332/26-57-22-03-07/36173824, у березні,
червні, вересні - жовтні 2010 року, лютому,
червні - липні, вересні - листопаді 2011
року, вересні - жовтні 2012 року ПП
"Будмаш-Компанія" сформовано
податковий кредит за рахунок
податкових накладних, виписаних ТОВ "ТБ
"Модавкабель", у розмірі 32 436,00 грн. та
віднесено до складу витрат суму витрат
у розмірі 47 700,00 грн.

Судом встановлено, що між ПП
"Будмаш-Компанія" (Покупець) та ТОВ "ТБ
"Модавкабель" (Постачальник) було
укладено договори поставки №_140111 від
14.01.2011 (Т. 1, арк. 72 - 74), №_270412 від 27.04.2012 (Т.
1, арк. 76 - 77) з додатками до них, згідно
умов яких Постачальник зобов'язувався
поставляти Покупцю електротехнічну
продукцію, а Покупець зобов'язувався
приймати цю продукцію та своєчасно її
оплачувати в порядку та на умовах,
передбачених цими договорами.

Суд зауважує, що серед умов договорів
відсутні положення, які суперечать
моральним засадам суспільства,
порушують публічний порядок, або
спрямовані на заволодіння майном
держави у дохідній частині бюджету.

Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

На виконання умов договорів поставки
№_140111 від 14.01.2011 та №_270412 від 27.04.2012 факт
поставки електротехнічної продукції
товариством з обмеженою
відповідальністю "ТБ "Молдавкабель"
було оформлено та підтверджено
сертифікатом якості, видатковими
накладними, банківськими виписками (Т.
1, арк. 78 - 79, 81, 83, 87, 89, 93, 97, 100, 103, 113, 115 - 148),
ТОВ "ТБ "Молдавкабель" було виписано
податкові накладні на загальну суму
ПДВ 32 436,00 грн. (Т. 1, арк. 80, 82, 84 - 86, 88, 90 - 92,
94 - 96, 98 - 99, 101 - 102, 104 - 112, 114), що також не
заперечувалось податковим органом при
проведенні перевірки.

Слід зазначити, що в акті перевірки не
вказано на наявність недоліків в
оформленні податкових накладних від
імені контрагента позивача, на
підставі яких сформовано податковий
кредит.

Судом не встановлено та відповідач не
надав доказів на підтвердження факту
анулювання свідоцтва платника податку
на додану вартість контрагента
позивача на момент укладення договорів
та видачі податкових накладних.

Отримана позивачем електротехнічна
продукція призначена була не для
власних потреб позивача, а для
подальшої реалізації замовникам
позивача, що і являється основним видом
господарської діяльності ПП
"Будмаш-Компанія". Отже, як вбачається з
матеріалів справи, позивачем
здійснювалась господарська діяльність
з виробництва машин і устатковання для
добувної промисловості та будівництва;
оптової торгівлі машинами й
устаткованням для добувної
промисловості та будівництва;
неспеціалізованої оптової торгівлі;
інших видів роздрібної торгівлі в
неспеціалізованих магазинах; ремонту і
технічного обслуговування машин і
устатковання промислового
призначення, та на підставі виписаних
накладних своїм контрагентам
позивачем було сформовано та
відображено податкові зобов'язання з
ПДВ. При цьому, подальша реалізація
отриманої позивачем від ТОВ "ТБ
"Молдавкабель" електротехнічної
продукції іншим контрагентам
підтверджується належними доказами,
наявними у справі видатковими та
податковими накладними, банківськими
виписками, довіреностями, матеріалами
фотофікасації, вантажними
деклараціями, товарно-транспортними
накладними (Т. 1, арк. 152 - 175).

Отже, податкові зобов'язання
підтверджені належним чином
оформленими первинними документами, що
підтверджують факт здійснення
відповідних господарських операцій.

Згідно пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" від 28.12.1994 № 334/94-ВР (далі -
Закон № 334/94-ВР) до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №
334/94-ВР не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Аналогічно згідно пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону України "Про
податок на додану вартість" від 03.04.1997 №
168/97-ВР (далі - Закон № 168/97-ВР) податковий
кредит - сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону №
168/97-ВР податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу
валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту будь-які витрати зі сплати
податку, які не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а у разі імпорту робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).

При цьому підпунктом 7.5.1 п. 7.5 ст. 7
Закону № 168/97-ВР передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів із банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека)
-в разі розрахунків із використанням
кредитних дебетових карток чи
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Аналогічно згідно п. 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

При цьому, відповідно до п. 201.8 ст. 201 ПК
України право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковим кредитом є сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно розділу V цього
Кодексу.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Положеннями пункту 201.10 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання товарів
(послуг), на вимогу їх покупця, та є
підставою для нарахування податкового
кредиту.

Законом України "Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні"
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку (який основою
будь-якого іншого обліку)
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження
включення витрат на оплату поставки
товару та надання робіт до складу
валових витрат підприємства, а також
для підтвердження включення сум
сплаченого податку на додану вартість
у складі ціни за поставлений товар та
отримані послуги до складу податкового
кредиту, необхідні первинні документи
(платіжні доручення, податкові
накладні, акти виконаних робіт тощо),
оформлені відповідно до вимог статті 1
та статті 9 Закону України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні".

Пунктом 6.2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 № 1379, передбачено, що
податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку.

Господарська діяльність ТОВ "ТБ
"Молдавкабель" на момент здійснення
правочинів не була припинена, що не
заперечувалось податковим органом,
воно було платником податку, а тому
податкові накладні складені належними
особами та не суперечать приписам норм
чинного законодавства.

Крім того, суд звертає увагу на
положення інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
20.07.2010 № 1112/11/13-10 щодо принципу
персональної податкової
відповідальності в спорах про податок
на додану вартість та принципу
добросовісності платника податків,
якими визначено, що сама по собі
несплата податку продавцем (серед
іншого й внаслідок ухилення від сплати)
у разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та суму бюджетного
відшкодування. Відповідальна за сплату
податку на додану вартість особа, що
формує дані податкового обліку з цього
податку, а не контрагент такої особи.

Якщо дії платника податку свідчать про
його добросовісність, а вчинені ним
господарські операції реальні та
відповідають дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних. Не
будуть підставою для відмови у праві на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни з боку його контрагентів,
припинення чи анулювання статусу
платника податку на додану вартість,
припинення юридичної особи.

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми та обставини справи,
суд дійшов висновку, що позивачем,
контрагент якого на момент здійснення
господарських операцій був належним
чином зареєстрований як платник
податку на додану вартість, мав
договори, які не були визнані в
судовому порядку недійсними, а також
підтверджені виданими ним податковими
накладними, правомірно сформовано та
задекларовано податковий кредит.

При цьому, хоча сам факт оплати вже є
достатньою та правомірною підставою
для формування на підставі податкових
накладних податкового кредиту, суд
вважає за необхідне зазначити, що
сукупність досліджених під час
розгляду справи вищенаведених
документів за відносинами позивача з
його безпосереднім контрагентом, які
зазвичай супроводжують виконання
операцій такого роду, у взаємозв'язку з
наведеним - договори і первинні
документи щодо подальшої реалізації
отриманої електротехнічної продукції,
не дають підстав для висновку про
нездійснення операцій поставики такої
продукції, щодо якої була здійснена
оплата у березні, червні, вересні -
жовтні 2010 року, лютому, червні - липні,
вересні - листопаді 2011 року, вересні -
жовтні 2012 року, або здійснення операцій
без мети використання їх результатів у
власній господарській діяльності
позивача, та відповідачем не надано
належних та допустимих доказів, які б
спростовували виконання спірних
операцій. Підтвердження фактичного
руху поставленої елетротехнічної
продукції по ланцюгу зазначених ДПІ
осіб вказує, крім іншого, на
спрямованість угод на реальне настання
наслідків, передбачених зазначеними
вище угодами, та зв'язок здійсненої
оплати з господарською діяльністю
позивача.

Вищезгадані податкові накладні видані
контрагентом позивача за
оподатковуваними операціями за
ставкою 20%, що відповідає наведеним
вище положенням податкового
законодавства стосовно порядку
оформлення та підстав їх видачі,
наведені в них дані відповідають та
кореспондуються з відомостями
первинних/платіжних документів.

Суд зазначає, що відповідачем під час
розгляду справи не надано жодних
доказів та не наведено жодних обставин,
які б свідчили про невідповідність
господарських операцій цілям та
завданням статутної діяльності
позивача, незвичності цих операцій для
цих осіб, збитковості здійснених
операцій, або інших обставин, які б
окремо або в сукупності могли свідчити
про не пов'язаність операцій
(здійсненої передоплати) з
господарською діяльністю позивача, про
невчинення операцій, про відсутність
факту поставки електротехнічної
продукції, а також про те, що вчинення
зазначених операцій не було обумовлено
розумними економічними причинами
(цілями ділового характеру), а дії
позивача та його контрагента були
спрямовані на отримання
необґрунтованої податкової вигоди.

При цьому, суд враховує, що можливі
порушення податкового законодавства з
боку ТОВ "ТБ "Молдавкабель" не є
підставою для висновку про порушення
позивачем податкового законодавства,
про відсутність у покупця права на
формування податкового кредиту з ПДВ
за фактом оплати та про відсутність
права включення до складу витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, відповідної суми.

Згідно ч. 1 ст. 138 КАС України предметом
доказування є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказами в адміністративному
судочинстві відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС
України є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Суд враховує той факт, що відповідачем
не надано вироку у кримінальній справі,
яким би встановлювались обставини
протиправної діяльності позивача, його
контрагента, його посадових осіб, а
також контрагента позивача (його
посадових осіб), з яких би вбачався
зв'язок та обізнаність позивача щодо
можливої протиправної діяльності
певного підприємства та щодо можливої
спрямованості певних угод на ухилення
від сплати податків, який би набрав
законної сили.

Також, на час розгляду даної справи не
встановлено наявність умислу у
директора ПП "Будмаш-Компанія" на
укладення угод, спрямованих на
ухилення від сплати податків або з
іншою протиправною метою.

В контексті викладених в Акті
перевірки доводів ДПІ щодо фіктивності
ТОВ "ТБ "Молдавкабель", фіктивності
правочинів, укладених між цією
юридичною особою та позивачем, суд
також зазначає, що під час розгляду
справи з боку ДПІ не надано рішення
суду, яке б набрало законної сили та яке
б було прийнято в порядку ст. 551
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) ("Фіктивна діяльність
суб'єкта господарювання"), яким би
встановлювалась реєстрація учасників
спірних операцій, на підроблені,
втрачені документи або реєстрація на
підставних осіб, на осіб, які не мали
наміру провадити
фінансово-господарську діяльність або
реалізовувати повноваження.

Також, слід додати, що під час розгляду
справи не надано доказів проведення в
рамках кримінальної справи або
ініційованої ДПІ в порядку ст. 84 ПК
України експертизи щодо можливої
підробки підписів на первинних
документах по операціях з оплати
поставки електротехнічної продукції,
що свідчить про відсутність підстав
для висновку про юридичну дефектність
угод, первинних документів, податкових
накладних по взаємовідносинам
позивача з ТОВ "ТБ "Молдавкабель" та
підставою для висновку про вчинення
позивачем та його контрагентом
порушень податкового законодавства.

Складений відповідачем акт перевірки
не містить жодних фактичних даних, які
б засвідчували наявність в діяльності
позивача обставин, котрі передбачені ч.
3 ст. 228 ЦК України.

Окрім того, під час розгляду справи ДПІ
не надано рішення суду, яке б набрало
законної сили, прийнятого в порядку ст.
234 ЦК України щодо визнання судом
фіктивними правочинів, укладених між
позивачем та його контрагентом, тобто
їх вчинення без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цими правочинами.

Під час розгляду справи ДПІ також не
надано рішення суду, яке б набрало
законної сили та було прийнято в
порядку ст. 207 ГК України щодо визнання
недійсними спірних операцій з підстав
невідповідності спірних операцій
вимогам закону, або вчинення їх з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства.

Судом під час розгляду справи також не
встановлено обставин, які б свідчили
про нікчемність правочинів, укладених
між позивачем та його контрагентом.

Посилання представника відповідача на
ту обставину, що посадові особи
контрагента позивача виступали від
імені підприємства, не усвідомлюючи
юридичних наслідків своїх дій, не
свідчить про нікчемність чи то
безтоварність правочинів.

Отже, при розгляді справи, судом
встановлено, що ППР № та ППР №
, прийняті за результатами даної
перевірки, не відповідають вимогам
чинного законодавства, ґрунтуються на
припущеннях та без системного
викладення порушень вимог чинного
податкового законодавства.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, сукупність вищенаведених
встановлених обставин підтверджено
документально, що дає суду підстави
визнати позовні вимоги щодо визнання
протиправними та скасування ППР №
та ППР № обґрунтованими,
доведеними матеріалами справи, і
такими, що підлягають задоволенню.
Відтак, позовна заява підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 128, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов приватного підприємства
"Будмаш-Компанія" задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
08.01.2014 № .

3. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
08.01.2014 № .

4. Стягнути судові витрати в сумі 183,66
грн. (сто вісімдесят три грн. 66 коп.) на
користь приватного підприємства
"Будмаш-Компанія" () із
Державного бюджету України.

5. Стягнути решту суми судового збору у
розмірі 1 652,93 грн. (одна тисяча шістсот
п'ятдесят дві грн. 93 коп.) на
розрахунковий рахунок № 4007 у ГУ
ДКСУ у місті Києві, код 38004897, МФО 820019,
код класифікації доходів бюджету 22030001
із Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
Н.В. Клочкова