Справа № 2а-1670/2641/11
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/89974/11

№ К/9991/89974/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко
Є.А.,

суддів: Блажівської Н.Є., Сіроша М.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_2

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.05.2011

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16.11.2011

у справі № 2а-1670/2641/11 Полтавського
окружного адміністративного суду

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_2

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції (ОДПІ) у
Полтавській області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.05.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16.11.2011, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі СПД ОСОБА_2 просить
скасувати ухвалені у справі рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
та прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги,
відповідач просить залишити її без
задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для визначення СПД
ОСОБА_2 податкових зобов'язань з
податку на додану вартість та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій згідно з податковим
повідомленням-рішенням, з приводу
правомірності якого виник спір, стали
висновки контролюючого органу,
викладені в акті перевірки від 22.02.2011
№ /0/268, про
порушення позивачем норм підпункту 1.7
статті 1 та підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.5
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (Закон № 168/97-ВР), а
саме: завищено податковий кредит за
листопад-грудень 2010 року з податку на
додану вартість на загальну суму 31333,33
грн. за податковими накладними ПП
«Нафта-капітал», виписаних останнім на
поставку піска (пісчані суміші, щебінь).
Висновок податкового органу про
завищення позивачем в податковому
обліку податкового кредиту з ПДВ
вмотивований тим, що податкових кредит
був сформований позивачем за рахунок
господарських операцій з ПП
«Нафта-капітал», яке відсутнє за
юридичною адресою, не має трудових і
інших ресурсів та засновник якого
громадянин ОСОБА_3 не володіє
інформацією стосовно діяльності
підприємства.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 22.02.2011 №
/0/268, яким позивачу визначено
податкове зобов`язання з податку на
додану вартість у сумі 39166,66 грн.(у т.ч.
31333,33 грн. - основний платіж, 7833,33 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7
Закону № 168/97-ВР (у редакції Закону
України від 30.11.2006 р. N 398-V) податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Нормою підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
вказаного Закону (у редакції Закону
України від 25.03.2005 № 2505-IV) визначено, що
не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно підпункту 7.5.1 пункту 7.5 цієї
статті датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається: дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг)

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац
перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї
статті).

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» № 996 від 16.07.1999
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що між позивачем
(покупець) та ПП «Нафта-Капітал»
(постачальник) 01.10.2010 укладено договір
купівлі-продажу № 7, згідно умов якого
постачальник зобов'язується поставити
і передати товар (щебінь), а покупець
зобов'язується прийняти цей товар та
своєчасно здійснити його оплату
відповідно до умов вказаного договору.

Крім того, між позивачем (замовник) та
ПП «Нафта-капітал» (перевізник) 01.10.2010
укладено договір № 6 про перевезення
вантажів автомобільним транспортом у
місцевому та міжміському сполученні,
відповідно до якого замовник
зобов'язується надавати для
перевезення вантажі, а перевізник
приймати їх обсягом за номенклатурою і
по кварталах, згідно накладних.

На підтвердження правомірності
формування податкового кредиту
позивачем надано до суду видаткові
накладні, податкові накладні, акти
здачі - прийняття робіт,
рахунки-фактури, квитанції до
прибуткового касового ордера,
товарно-транспортні накладні, договір
купівлі-продажу № 7 від 01.10.2010, договір
про перевезення вантажів
автомобільним транспортом у місцевому
та міжміському сполученні № 6 від
01.10.2010.

Так, пунктом 3.2 договору
купівлі-продажу щебеню № 7 від 01.10.2010
визначено, що представник покупця при
прийнятті товару зобов'язаний звірити
його відповідність кількості і
асортименту, вказаному в накладній,
розписатися за отримання товару. Однак,
позивачем не надано під час судового
засідання доказів на підтвердження
фактичної передачі щебеня ПП
«Нафта-Капітал». Навпаки, з доказів,
наявних в матеріалах справи
встановлено, що щебінь ПП
«Нафта-Капітал» зберігався на
території ЗАТ «Гірник», де і був
залишений позивачем після укладення
договору купівлі-продажу № 7 від 01.10.2010:
розмежування придбаної кількості й
асортименту товару від загальної маси
щебеня та його перевезення до
орендованих складських приміщень
позивачем не проводилось, акт
прийому-передачі товару не складався.

Крім того, пунктом 5.1 договору
купівлі-продажу № 7 від 01.10.2010
передбачено, що оплата за продукцію
здійснюється на умовах 100 % передплати
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковий рахунок та в касу
згідно виставленого рахунку протягом 10
днів від дати одержання рахунку. Проте,
відповідно до квитанцій до
прибуткового касового ордера,
видатковій та податковій накладних,
копії яких наявні в матеріалах справи,
судами встановлено, що оплата
здійснювалась за готівку, з порушенням
строку, зазначеного у договорі, без
складання додаткової письмової угоди
щодо зміни термінів оплати та форми
розрахунку згідно з пунктом 5.2
вказаного договору.

При дослідженні змісту договору про
перевезення вантажів автомобільним
транспортом у місцевому та міжміському
сполученні № 6 від 01.10.2010 встановлено,
що вартість транспортних послуг, яка є
істотною умовою вказаної угоди, в
пунктах 1.5, 2.1 договору не визначена;
відсутні реквізити юридичної адреси ПП
«Нафта-капітал», позивача; не зазначено
чітких строків проведення розрахунків.

Крім того, у товарно-транспортних
накладних не вказана їх серія, номер і
фактичний час прибуття та відправлення
автомобілів із пунктів вантаження та
розвантаження, що передбачено пунктом
2.3.3 договору № 6; співпадають номера
подорожніх листів, які оформлені на
різні автомобілі; в графі «підпис
вантажоодержувача» стоїть печатка ПП
«Нафта-капітал» та підпис його
представника, хоча ПП «Нафта-капітал»
виступало в якості автопідприємства,
водночас, підпис та печатка
вантажоодержувача відсутні; пунктом
навантаження вказане місце
знаходження позивача, а не товару, який
перевозився. В товарно-транспортній
накладній від 15.11.2010 взагалі не
визначено автопідприємство (а.с.76).

На основі дослідження акту
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
який не містить усіх необхідних
реквізитів, зокрема, змісту та обсягу
господарської операції; в ньому не
вказані кількість, вартість та
різновид наданих послуг, а
констатується лише факт виконання
робіт із зазначенням їх вартості, суди
зробили правильний висновок, що такий
акт складений всупереч нормам частини 2
ст.9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», а отже не є достовірним
доказом факту надання послуг.

Під час перевірки встановлено, а
матеріалами справи підтверджено, що у
постачальника позивача - ПП
«Нафта-капітал» відсутні, згідно з
податковою звітністю власні та
орендовані основні засоби, виробниче,
транспортне та торгівельне обладнання.

Оцінка доказів зроблена судами за
правилами ст. 86 КАС України.

Враховуючи встановлені у судовому
процесі обставини щодо відсутності у
ПП «Нафта-капітал» трудових та інших
ресурсів, а також, з урахуванням факту
невідповідності первинних документів
вимогам статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», суди зробили
юридично правильний висновок про
недоведеність в судовому процесі факту
господарських операцій між позивачем
та - ПП «Нафта-капітал».

Отже, відсутні підстави для скасування
спірного податкового
повідомлення-рішення від 22.02.2011 №
/0/268, яким позивачу визначено
податкове зобов`язання з податку на
додану вартість у сумі 39166,66 грн.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.05.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16.11.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
Н.Є. Блажівська М.В. Сірош