Справа № 813/1215/14
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
Справа № 876/3451/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Кушнерика М.П., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області на ухвалу Львівського
окружного адміністративного суду від 24
лютого 2014 року про передачу
адміністративної справи до іншого
адміністративного суду у справі за
позовом Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області до Головного управління
юстиції у Львівській області, відділу
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, відділу примусового виконання
рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання протиправними дій
та скасування постанов про накладення
штрафів, -

в с т а н о
в и в :

12 лютого 2014 року позивач - Головне
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області звернулося в суд з
позовом до відповідачів - Головного
управління юстиції у Львівській
області, управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, в якому просило визнати
протиправними дії та скасувати
постанови від 18 грудня 2013 року ВП №
33550902 та ВП № 33550794 про накладення
штрафу.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 24 лютого 2014
року вказану справу передано за
предметною підсудністю до
Личаківського районного суду м.Львова.

Не погоджуючись з постановленою
ухвалою, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана ухвала прийнята з
помилковим застосуванням норм
процесуального права, покликаючись на
те, що, визначаючи предметну
підсудність цієї категорії справ,
необхідно враховувати, що за змістом п.7
ч.2 ст.17 Закону України "Про виконавче
провадження" постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу є виконавчими
документами. Якщо виконавче
провадження закінчено, а виконавчий
збір, витрати на проведення виконавчих
дій або штраф не стягнуто, відповідна
постанова виділяється в окреме
провадження і підлягає виконанню в
загальному порядку. Тобто постанови
державного виконавця про накладення
штрафу належать до видів
відповідальності за невиконання без
поважних причин рішення, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії. Отже,
накладення штрафу не можна вважати
дією, що вчиняється саме на виконання
судового рішення згідно з виконавчим
документом, а положення п.5 ч.1 ст.18, ч.6
ст.181 КАС України стосуються оскарження
рішень державного виконавця, які
прийняті безпосередньо на виконання
рішень судів, що не дає підстав для їх
застосування. Таким чином, даний спір
предметно підсудний окружному
адміністративному суду. Просить
скасувати оскаржувану ухвалу та
направити справу для продовження
розгляду.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не прибули, про дату,
час і місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, а тому суд,
відповідно до положень п.2 ч.1 ст.197 КАС
України, вважає можливим проведення
розгляду справи в їхній відсутності в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами та на
основі наявних у ній доказів.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити з
наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд
першої інстанції виходив з приписів п.5
ч.1 ст.18, ч.6 ст.181 КАС України, де
зазначено, що адміністративні справи з
приводу рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової державної виконавчої служби
щодо виконання ними рішень судів у
справах, передбачених п.1-4 ч.1 ст.18 КАС
України, розглядаються місцевим
загальним судом як адміністративним
судом, який видав виконавчий лист,
незалежно від статусу позивача у
виконавчому провадженні. Таким чином,
дана адміністративна справа підсудна
місцевому загальному суду як
адміністративному.

Колегія суддів не погоджується таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його помилковим, виходячи з
наступного.

Визначаючи предметну підсудність цієї
категорії справ необхідно враховувати,
що за змістом п.7 ч.2 ст.17 Закону України
"Про виконавче провадження" постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат на
проведення виконавчих дій та
накладення штрафу є виконавчими
документами. Якщо виконавче
провадження закінчено, а виконавчий
збір, витрати на проведення виконавчих
дій або штраф не стягнуто, відповідна
постанова виділяється в окреме
провадження і підлягає виконанню в
загальному порядку.

Тобто постанови державного виконавця
про накладення штрафу належать до
видів відповідальності за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії.
Отже, накладення штрафу не можна
вважати дією, що вчиняється саме на
виконання судового рішення згідно з
виконавчим документом, а положення п.5
ч.1 ст.18, ч.6 ст.181 КАС України стосуються
оскарження рішень державного
виконавця, які прийняті безпосередньо
на виконання рішень судів, що не дає
підстав для їх застосування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 КАС України
окружним адміністративним судам
підсудні адміністративні справи,
однією зі сторін в яких є орган
державної влади, інший державний орган,
орган влади Автономної Республіки
Крим, обласна рада, Київська,
Севастопольська міська рада, їх
посадова чи службова особа, крім
випадків, передбачених цим Кодексом, та
крім справ щодо їх рішень, дій чи
бездіяльності у справах про
адміністративні проступки та справ,
які підсудні місцевим загальним судам
як адміністративним судам.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі
приписи, колегія суддів дійшла
висновку, що під час визначення
предметної підсудності цієї категорії
справ, необхідно керуватися
положеннями п.1 ч. 2 ст. 18 КАС України, з
огляду на які, такі справи підсудні
окружним адміністративним судам.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду
прийнята з порушенням правил
підсудності, оскільки вказаний спір
предметно підсудний Львівському
окружному адміністративному суду.

З врахуванням вищенаведених обставин,
колегія суддів вважає таким, що не
відповідає дійсним обставинам справи
висновок суду першої інстанції про
наявність правових підстав для
передачі справи за предметною
підсудністю до Личаківського
районного суду м.Львова, оскільки
ухвала прийнята з порушенням норм
процесуального права, що є підставою
для її скасування та направлення
справи до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 204, 205, 206, 254 КАС
України, суд -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області задовольнити, а
ухвалу Львівського окружного
адміністративного суду від 24 лютого 2014
року про передачу адміністративної
справи до іншого адміністративного
суду у справі № 813/1215/14 - скасувати, і
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду є остаточною
та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
М.П. Кушнерик

Д.М.Старунський