Справа № 822/1849/14
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/1849/14
Головуючий у 1-й інстанції: Ніколайчук
Суддя-доповідач: Залімський І. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Залімський І. Г.

судді: Граб Л.С. Боровицький О. А.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Суффле Агро Україна"
на ухвалу Хмельницького окружного
адміністративного суду від 19 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Суффле Агро Україна"
до відділу Державної виконавчої служби
Славутського міськрайонного
управління юстиції про визнання
протиправним та скасування постанови ,
-

В С Т А Н О В И В :

16 травня 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю "Суффле Агро Україна"
звернулося до Хмельницького окружного
адміністративного суду з позовом до
відділу Державної виконавчої служби
Славутського міськрайонного
управління юстиції про визнання
протиправною та скасування постанови
про стягнення з боржника виконавчого
збору в розмірі 86583,92 грн.

Ухвалою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 19 травня 2014
року відмовлено у відкритті
провадження в адміністративній справі.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просив ухвалу
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 19 травня 2014
року скасувати, а справу направити до
суду першої інстанції для продовження
розгляду.

Сторони у справі повноважних
представників у судове засідання не
направили, хоча повідомлялись про дату,
час та місце апеляційного розгляду
справи, що підтверджується матеріалами
справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, колегія суддів визнала за
можливе розглянути апеляційну скаргу в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржувана ухвала -
скасуванню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження в
адміністративній справі, суд першої
інстанції виходив з того, що даний спір
не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Так, суд першої інстанції вказує, що
оскаржувана постанова про стягнення з
боржника виконавчого збору була
прийнята при примусовому виконанні
наказу, виданого Господарським судом
Хмельницької області у справі №911/3653/13.
Статтею 121-2 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що скарги на дії чи
бездіяльність органів Державної
виконавчої служби щодо виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів можуть бути подані стягувачем,
боржником або прокурором протягом
десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.
Виходячи з викладеного суд першої
інстанції, дійшов висновку, що дану
справу слід розгляди в порядку
господарського судочинства.

Колегія суддів не погоджується із
вказаним висновком суду першої
інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно із ч.1 ст.181 КАС України учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а
також якщо законом не встановлено
інший порядок судового оскарження
рішень, дій чи бездіяльності таких
осіб.

В п.6 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 13
грудня 2010 року N3 "Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби" вказано, що судам необхідно
враховувати, що постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору та накладення штрафу належать
до видів відповідальності за
невиконання рішення самостійно та за
невиконання без поважних причин
рішення, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії, та рішення про
поновлення на роботі. Виконавчий збір -
це санкція відповідальності майнового
характеру, що накладається на
боржника за невиконання рішення у
строк, встановлений для його
самостійного виконання. Для
застосування виконавчого збору
виконавець приймає постанову, яка, у
разі її невиконання самостійно,
виконується примусово в
установленому Законом України "Про
виконавче провадження" порядку.

Прийнята державним виконавцем
постанова про накладення штрафу на
боржника, не виконана самостійно, є
підставою для її примусового
виконання.

За змістом пункту 7 частини другої
статті 17 Закону України "Про
виконавче провадження" постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат на
проведення виконавчих дій та
накладення штрафу є виконавчими
документами. Якщо виконавче
провадження закінчено, а виконавчий
збір, витрати на проведення
виконавчих дій або штраф не стягнуто,
відповідна постанова виділяється в
окреме провадження і підлягає
виконанню в загальному порядку.

Тому слід ураховувати, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
справи з приводу оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того, яким органом, у тому числі судом
якої юрисдикції, вони видані. Також до
юрисдикції адміністративних судів
належать справи про оскарження рішень,
дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби, прийнятих (вчинених,
допущених) під час примусового
виконання постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
як виконавчих документів в окремому
виконавчому провадженні.

З огляду на вказані обставини, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов хибного висновку про наявність
між сторонами спору щодо виконання
рішення господарського суду, адже
постанова про стягнення виконавчого
збору є окремим виконавчим документом
та рішенням державного виконавця, як
суб'єкта владних повноважень, а тому на
даний спір поширюється юрисдикція
адміністративних судів.

Згідно із ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції має право
скасувати її ухвалу суду, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі, і направити справу для
продовження розгляду.

Згідно ст. 204 КАС України, підставами
для скасування ухвали суду, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі, і направлення справи для
продовження розгляду до суду першої
інстанції є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним, так як прийняте
з порушення норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, ухвалу суду першої інстанції
належить скасувати, а справу направити
до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Суффле
Агро Україна" задовольнити.

Ухвалу Хмельницького окружного
адміністративного суду від 19 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Суффле Агро Україна"
до відділу Державної виконавчої служби
Славутського міськрайонного
управління юстиції про визнання
протиправним та скасування постанови, -
скасувати.

Справу направити до Хмельницького
окружного адміністративного суду для
продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту постановлення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Залімський І. Г.

Судді
Граб Л.С.

Боровицький О. А.