Справа № 826/7495/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2014 року 08:45
№ 826/7495/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кобилянського К.М., за участю секретаря
судового засідання Голод А.С.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1до Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києвіпро визнання протиправним
та скасування рішень, зобов'язання
вчинити дії,ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовною заявою до державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві
Шульги Ірини Юріївни, у якій просить
суд:
- визнати незаконним та скасувати
рішення відповідача від 07.05.2014 №12881842
про зупинення розгляду заяви позивача
про накладення арешту, яка була
зареєстрована в базі даних про
реєстрацію заяв і запитів Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
за реєстраційним №6509413;

- визнати незаконним та скасувати
рішення відповідача від 20.05.2014 №13185895
про відмову у державній реєстрації
обтяження, а саме: в арешті квартири
АДРЕСА_1;

- зобов'язати відповідача негайно
виконати ухвалу Вишгородського
районного суду Київської області від
29.11.2012 про забезпечення позову
(накладення арешту) та накласти арешт
на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні 19.06.2014 суд ухвалив
замінити неналежного відповідача
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві Шульгу Ірину Юріївну на
належного - Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у місті
Києві.

Позовні вимоги ґрунтувались на тому, що
відповідач безпідставно відмовив
позивачу у реєстрації обтяження на
об'єкт нерухомого майна посилаючись на
ненадання оригіналу ухвали
Вишгородського районного суду №2-1981/12
від 29.11.2012 про забезпечення позову, на
підставі якої мало бути накладене
обтяження. Позивач наполягала на тому,
що судове рішення є обов'язковим до
виконання, однак відповідач
протиправно ухиляється від виконання
вказаної ухвали про забезпечення
позову. Просила позов задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог заперечив.
Зазначив, що позивач надала неналежним
чином засвідчену копію ухвали
Вишгородського районного суду №2-1981/12
від 29.11.2012 про забезпечення позову, у
зв'язку з чим розгляд її заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень було зупинено. Також
представник відповідача вказав на те,
що у Єдиному державному реєстрі
судових рішень зазначеної ухвали про
забезпечення позову знайдено не було,
що викликало сумнів у її достовірності.
У зв'язку з тим, що протягом 5 днів з
моменту отримання рішення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень позивач
не надала належним чином оформленої
ухвали Вишгородського районного суду
№2-1981/12 від 29.11.2012 про забезпечення
позову було винесено рішення від 20.05.2014
№13185895 про відмову у державній
реєстрації обтяження, яке відповідає
положенням законодавства.

В судове засідання 19.06.2014 позивач не
прибула. 17.06.2014 від позивача надійшло
клопотання про розгляд справи без її
участі.

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Суд, встановивши відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта,
керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ухвалив розглядати справу у
порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступне.

ОСОБА_1 07.05.2014 звернулась до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень щодо реєстрації обтяження
у вигляді арешту нерухомого майна -
квартири АДРЕСА_1

Вказана заява була зареєстрована у
базі даних заяв і запитів Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
07.05.2014 09:38:16 за реєстраційним номером
6509413, що підтверджується карткою
прийому заяви №12874240, копія якої наявна
в матеріалах справи.

Разом із зазначеною заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень позивач надала копію ухвали
Вишгородського районного суду №2-1981/12
від 29.11.2012 про забезпечення позову,
копію паспорта громадянина України
НОМЕР_2, виданого 17.04.2003 Дарницьким РУГУ
МВС України в м. Києві та копію довідки
про присвоєння ідентифікаційного коду
НОМЕР_1, виданого 19.04.2005 ДПІ у
Дарницькому районі міста Києва.

За результатом розгляду поданих
позивачем документів, відповідач,
виніс рішення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень від 07.05.2014 №12881842. Причиною
зупинення розгляду заяви зазначено
подання не усіх необхідних документів,
а саме: не надано оригінал ухвали
Вишгородського районного суду
Київської області від 29.11.2012 №2-1981/12 про
забезпечення позову.

20.05.2014 відповідач прийняв рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень №13185895, керуючись статтею 24
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», положеннями
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2013 № 868 (далі -
Порядок № 868).

Зі змісту оскаржуваного рішення
вбачається, що підставою для відмови
стало не усунення заявником протягом
п'яти днів з дня отримання письмового
повідомлення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав та
обтяжень, обставин, що стали підставою
для прийняття такого рішення, тобто
позивач не подала повного пакету
документів, необхідного для проведення
державної реєстрації

Вважаючи протиправними рішення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень від
07.05.2014 №12881842 та рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №13185895 від 20.05.2014, позивач
оскаржила їх до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація
обтяжень здійснюється на підставі: 1)
встановленої законом заборони
користування та/або розпорядження
нерухомим майном; 2) рішень судів, що
набрали законної сили; 3) ухвали
слідчого судді, суду, постанови
державного виконавця про накладення
арешту на нерухоме майно; 4) накладення
заборони на відчуження нерухомого
майна нотаріусом; 5) рішення органу
місцевого самоврядування про
віднесення об'єктів нерухомого майна
до застарілого житлового фонду; 6) інших
актів відповідних державних органів та
посадових осіб згідно із законом; 7)
договорів, укладених у порядку,
встановленому законом.

У відповідності до пункту 13 Порядку №868
заявник подає разом із заявою органові
державної реєстрації прав, нотаріусові
необхідні для державної реєстрації
прав документи, визначені цим Порядком,
їх копії, документ, що підтверджує
внесення плати за надання витягу з
Державного реєстру прав, та документ
про сплату державного мита.

Пунктом 15 Порядку №868 встановлено, що
під час розгляду заяви і документів, що
додаються до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема
щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно,
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
закону;

5) наявності факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

З матеріалів реєстраційної справи,
копії якої відповідач надав до
матеріалів справи, вбачається, що
оскаржуване рішення про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень від 07.05.2014 №12881842
прийняте у зв'язку з тим, що позивач не
надала для реєстрації оригіналу ухвали
Вишгородського районного суду
Київської області від 29.11.2012 №2-1981/12 про
забезпечення позову.

Позивач у позовній заяві посилалась на
те, що вона надала відповідачу належним
чином завірену копію ухвали
Вишгородського районного суду
Київської області від 29.11.2012 №2-1981/12 про
забезпечення позову з мокрою гербовою
печаткою.

Водночас, представник відповідача
зазначив, що до заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, яка
подана позивачем 07.05.2014 була долучена
не належним чином засвідчена копія
ухвали Вишгородського районного суду
Київської області від 29.11.2012 №2-1981/12, а
просто ксерокопія ухвали, що стало
підставою для зупинення розгляду заяви
та прийняття оскаржуваного рішення від
07.05.2014 №12881842.

Крім того, представник відповідача
зазначив, що при розгляді заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень позивача, було перевірено
наявність ухвали Вишгородського
районного суду Київської області від
29.11.2012 №2-1981/12 про забезпечення позову у
Єдиному державному реєстрі судових
рішень та встановлено, що дана ухвала у
вказаному реєстрі відсутня. Ця
обставина викликала сумнів у
справжності наданої для реєстрації
прав та обтяжень копії ухвали
Вишгородського районного суду
Київської області від 29.11.2012 №2-1981/12.

У відповідності до статті 2 Закону
України «Про доступ до судових рішень»
кожен має право на доступ до судових
рішень у порядку, визначеному цим
Законом. Це право забезпечується
офіційним оприлюдненням судових
рішень на офіційному веб-порталі
судової влади України в порядку,
встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про доступ до
судових рішень» встановлено, що для
доступу до судових рішень судів
загальної юрисдикції Державна судова
адміністрація України забезпечує
ведення Єдиного державного реєстру
судових рішень. Єдиний державний
реєстр судових рішень (далі - Реєстр) -
автоматизована система збирання,
зберігання, захисту, обліку, пошуку та
надання електронних копій судових
рішень. Перелік судових рішень судів
загальної юрисдикції, що підлягають
включенню до Реєстру, затверджується
Радою суддів України за погодженням з
Державною судовою адміністрацією
України.

Згідно з положеннями Переліку судових
рішень судів загальної юрисдикції, що
підлягають включенню до Єдиного
державного реєстру судових рішень,
затвердженого Радою суддів України від
17.02.2012 №4 до Єдиного державного реєстру
судових рішень включаються судові
рішення, постановлені в порядку
кримінального, цивільного,
господарського та адміністративного
судочинства, зокрема, ухвали про
забезпечення позову.

Таким чином, відповідно до зазначених
правових норм, ухвала Вишгородського
районного суду Київської області від
29.11.2012 №2-1981/12 про забезпечення позову
мала бути внесена до Єдиного
державного реєстру судових рішень.

Суд встановив, що станом на дату
розгляду даної справи вказана ухвала у
Єдиному державному реєстрі судових
рішень відсутня.

Позивач не надала належних та
допустимих доказів того, що разом із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень позивача, поданою
відповідачу 07.05.2014 нею було подано
належним чином засвідчену копію ухвали
Вишгородського районного суду
Київської області від 29.11.2012 №2-1981/12 про
забезпечення позову з відтиском мокрої
гербової печатки.

Положеннями пункту 16 Порядку №868
встановлено, що у разі подання
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації речових прав, не в
повному обсязі державний реєстратор
приймає рішення про зупинення розгляду
заяви, яке містить рекомендації щодо
усунення обставин, що були підставою
для його прийняття.

Заявник усуває обставини, що були
підставою для прийняття державним
реєстратором рішення про зупинення
розгляду заяви, у строк, що не перевищує
п'яти робочих днів з моменту отримання
відповідного рішення.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що
вона повторно отримала у
Вишгородському районному суді
Київської області належним чином
засвідчену копію ухвали від 29.11.2012
№2-1981/12 про забезпечення позову з
відтиском мокрої гербової печатки,
оскільки доказів зазначеного позивач
суду не надала.

Таким чином, суд встановив, що у
визначений положеннями Порядку №868
строк (5 днів) позивач не надала
відповідачу належним чином оформлену
ухвалу Вишгородського районного суду
Київської області від 29.11.2012 №2-1981/12 про
забезпечення позову.

У відповідності до абзацу 8 пункту 16
Порядку №16, якщо протягом п'яти робочих
днів після отримання заявником рішення
про зупинення розгляду заяви до органу
державної реєстрації прав, нотаріуса
не надійшли документи, які
підтверджують усунення в повному
обсязі обставин, що були підставою для
прийняття такого рішення, державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав.

Враховуючи зазначене, суд дійшов
висновку про обґрунтованість та
правомірність прийнятого відповідачем
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №13185895
від 20.05.2014.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
усіх форм дискримінації; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія); з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що викладені в позовній заяві доводи
позивача є необґрунтованими, та
відповідно позов таким, що не підлягає
задоволенню.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94,
160-163, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
К.М. Кобилянський