Справа № 807/96/14
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2014 рокум. Ужгород№ 807/96/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Скраль Т.В.

при секретарі - Химинець В.В.,

за участю:

позивача: Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Закарпатській області - представник
Гашпар Я.В.

відповідача: ОСОБА_2 в судове засідання
не з"явилася,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Закарпатській області до ОСОБА_2 про
зобов'язання виконати вимогу та
витрати пов"язані із виконанням
припису , -

В С Т А
Н О В И В:

У відповідності до ч. 3 ст. 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 18
червня 2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Постанова в повному обсязі складена 23
черня 2013 року.

Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Закарпатській області звернулася до
Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до ОСОБА_2 про зобов'язання
виконати вимогу припису № 23-П від 27.06.2012
року. 27.06.2012 року інспекцією ДАБК в
Закарпатській області на підставі
листа прокурора від 15.06.2012 року за
№с-54/09 від 15.06.2012 року та заяви ОСОБА_3, в
присутності забудовника ОСОБА_2, було
проведено позапланову перевірку
об'єкта будівництва -житлового будинку
та кам'яної огорожі в АДРЕСА_1.
Проведеною перевіркою встановлено:
самочинно збудований житловий будинок,
надвірні споруди та кам'яна огорожа.
Приписом № 23 П від 27.06.2012 року ОСОБА_2
було зобов'язано виготовити
правовстановлюючі документи на
збудований житловий будинок та знести
або демонтувати кам'яну огорожу, що
збудована з порушенням містобудівних
норм та надано термін для його
виконання до 30.07.2012 року (а.с. 6). 31.07.2012
року на підставі листа
Держархбудінспекції України № 40-17/7-5296
від 26.07.2012 року у присутності
забудовника ОСОБА_2 була проведена
повторна перевірка даного об'єкта, в
ході якої встановлено, що вимоги
припису № 23 П від 27.06.2012 року у
визначений термін не виконані. 06.08.2012
року заступником начальника інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю у Закарпатській області
Орбелянц Г.З. прийнята постанова за №
445, якою відповідача за невиконання
вище вказаного припису притягнуто до
адміністративної відповідальності
згідно ч. 1 ст. 188 - 42 Кодексу України про
адміністративні правопорушення у
вигляді штрафу на суму 5 100, 00 грн.
Постанова про адміністративне
правопорушення № 445 від 06.08.2012 року була
оскаржена відповідачем до Тячівського
районного суду Закарпатської області
та 21 листопада 2012 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до першого
заступника начальника інспекції ДАБК у
Закарпатській області Орбелянц Г.З.,
третьої особи - Інспекції ДАБК у
Закарпатській області про визнання
протиправною та скасування постанови в
справі про адміністративне
правопорушення було відмовлено, а
накладена сума штрафу згодом погашена
відповідачем (а.с. 93-95). Факт
невиконання вимог Інспекції ДАБК у
Закарпатській області підтверджується
також заявою депутата Тячівської
районної ради від 22.04.2013 року та
зверненням першого заступника голови
Тячівської районної державної
адміністрації від 20.09.2013 року (а.с. 7-8).
Просять зобов'язати відповідача
виконати вимоги припису № 23 П від 27.06.2012
року та усунути порушення будівельних
норм ДБН 360-92 шляхом знесення чи
демонтажу кам'яної огорожі за адресою :
АДРЕСА_1 Витрати пов'язані з виконанням
припису № 23-П від 27.06.2012 року покласти
на відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача просила су позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 03.04.2014
року адміністративний позов не
визнала, просила відмовити у
задоволенні такого повністю.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновків про відмову в
задоволенні адміністративного позову,
виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про
архітектурну діяльність" для
забезпечення під час забудови
територій, розміщення і будівництва
об'єктів архітектури додержання
суб'єктами архітектурної діяльності
затвердженої містобудівної та іншої
проектної документації, вимог вихідних
даних, а також з метою захисту державою
прав споживачів будівельної продукції
здійснюється в установленому
законодавством порядку державний
архітектурно-будівельний контроль та
нагляд.

Державний архітектурно-будівельний
контроль та нагляд здійснює
центральний орган виконавчої влади з
питань будівництва, містобудування та
архітектури. Державний контроль та
нагляд у системі центрального органу
виконавчої влади з питань будівництва,
містобудування та архітектури
здійснює Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України та її територіальні органи.

Згідно із абз. 18 п. 5 Положення про
Державну архітектурно-будівельну
інспекцію України,
Держархбудінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку:
здійснювати претензійно-позовну
роботу, звертатися до суду з позовами
щодо захисту своїх прав та законних
інтересів, а також інтересів держави з
питань державного
архітектурно-будівельного контролю та
контролю у сфері житлово-комунального
господарства.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 41 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
державний архітектурно-будівельний
контроль - сукупність заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил під час
виконання підготовчих і будівельних
робіт. Державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Правовий статус Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України та повноваження їх посадових
осіб визначені Законом України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
Положення про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженого Указом
Президента України від 8 квітня 2011 року
N 439/2011, Порядком здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23 травня 2011 року N
553.

Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Закарпатській області звернулася до
Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до ОСОБА_2 про зобов'язання
виконати вимогу припису № 23-П від 27.06.2012
року.

27 червня 2012 року, Приписом 23 П
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Закарпатській області за результатами
позапланової перевірки, встановлено
порушення ОСОБА_2 ст.. 34 Закону України
«Про регулювання містобудівельної
діяльності», ст.. 25 Закону «Про основи
містобудування», п.3.32 , п.7.36 ДБН 360-92. За
приписом вимагається виготовити
правовстановлюючі на збудований
житловий будинок та надвірні споруди;
знести або демонтувати кам'яну огорожу,
а земельну ділянку привести в
попередній стан. Вимоги припису
виконати в місячний термін. Припис
отримала відповідач ОСОБА_2 - 27.06.2012
року.

31.07.2012 року, актом перевірки дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм ( а.с. 16) встановлено, що вимоги
припису № 23 П від 27.06.2012 року у
визначений термін не виконані.

31.07.2012 року, складено протокол про
адміністративне правопорушення
стосовно ОСОБА_2

06.08.2012 року, заступником начальника
інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю у Закарпатській
області Орбелянц Г.З. прийнята
постанова за № 445, якою відповідача за
невиконання припису притягнуто до
адміністративної відповідальності
згідно ч. 1 ст. 188 - 42 Кодексу України про
адміністративні правопорушення у
вигляді штрафу на суму 5 100, 00 грн.

Постанова про адміністративне
правопорушення № 445 від 06.08.2012 року
оскаржувалася відповідачем до
Тячівського районного суду
Закарпатської області та 21 листопада
2012 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до першого заступника
начальника інспекції ДАБК у
Закарпатській області Орбелянц Г.З.,
третьої особи - Інспекції ДАБК у
Закарпатській області про визнання
протиправною та скасування постанови в
справі про адміністративне
правопорушення було відмовлено, а
накладена сума штрафу згодом погашена
відповідачем (а.с. 93-95).

25 жовтня 2005 року, як слідує із
матеріалів справи, рішенням
Тячівського районного суду
Закарпатської області, померлою
ІНФОРМАЦІЯ_1 року бабусею ОСОБА_5, за
ОСОБА_2 визнано право власності на
спадкове майно за заповітом у виді
будинку з надвірними спорудами, який
розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 34). З
висновку відділу містобудування,
архітектури та житлово-комунального
господарства від 07.09.2005 року, акту про
відсутність порушень санітарних,
пожежних та містобудівних норм, та
довідки Калинівської с.Ради № 3706 від
25.08.2005 року, доводить про наявність
закріпленої за дворогосподарством в
АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 0,07 га.

Згідно наданого в судовому засіданні
03.04.2014 року відповідачкою ОСОБА_2
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку площею
0,25 га за адресою АДРЕСА_1, така належить
ОСОБА_6 ( а.с. 42). Згідно рішення суду від
25.10.2005 року за спадковим
дворогосподарством рахувалася
земельна ділянка площею 0,07 га.
Відповідач належним чином не оформила
своє право на дану земельну ділянку у
зв'язку із набуттям права власності на
спадкове майно.

В судовому засіданні відповідач
ствердила, що у неї відсутні документи
на реконструкцію будинку, та огорожу
вона встановила на місці колишньої
старої огорожі без відповідних
документів.

Статтею 375 Цивільного кодексу України
передбачено, що власник земельної
ділянки має право зводити на ній
будівлі та споруди, створювати закриті
водойми, здійснювати перебудову, а
також дозволяти будівництво на своїй
ділянці іншим особам. Власник
земельної ділянки набуває право
власності на зведені ним будівлі,
споруди та інше нерухоме майно. Право
власника на забудову здійснюється ним
за умови додержання архітектурних,
будівельних, санітарних, екологічних
та інших норм і правил, а також за умови
використання земельної ділянки за її
цільовим призначенням. Правові
наслідки самочинної забудови,
здійсненої власником на його земельній
ділянці, встановлюються статтею 376
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного
кодексу України житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Таким чином, можна виділити наступні
ознаки самочинного будівництва:

- об'єкт нерухомого майна збудований
або будується на земельній ділянці, що
не була відведена для цієї мети у
встановленому порядку;

- відсутність належного дозволу чи
належно затвердженого проекту для
будівництва;

- створення об'єкта з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Кожна із зазначених ознак є
самостійною і достатньою для того, щоб
визнати об'єкт нерухомого майно
самочинним будівництвом.

Як встановлено судом, що за позовними
вимогами, позивач просить суд
зобов'язати відповідача виконати
вимоги припису № 23 П від 27.06.2012 року та
усунути порушення будівельних норм ДБН
360-92 шляхом знесення чи демонтажу
кам'яної огорожі за адресою : АДРЕСА_1
Витрати пов'язані з виконанням припису
№ 23-П від 27.06.2012 року покласти на
відповідача. Приписом зобов'язано
виготовити правовстановлюючі
документи на збудований житловий
будинок та знести або демонтувати
кам'яну огорожу, що збудована з
порушенням містобудівних норм та
надано термін для його виконання до
30.07.2012 року (а.с. 6).

Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
разі виявлення факту самочинного
будівництва об'єкту, перебудова якого з
метою усунення істотного відхилення
від проекту або усунення порушень
законних прав та інтересів інших осіб,
істотного порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа органу
державного архітектурно-будівельного
контролю видає особі, яка здійснила
(здійснює) таке будівництво припис. У
разі невиконання такого припису орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого
об'єкту.

Отже, з аналізу даних правових норм та
обставин справи слідує, що відповідач
ОСОБА_2 здійснила самочинне
будівництво, з порушенням процедури
визначеної статтею 34 Закону "Про
регулювання містобудівної діяльності"
чинної на той час.

Однак, суд не може не зважити на вимоги
ст.. 34 Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності" в редакції
чинній на момент вчинення
правопорушення, якою визначалося, що
реконструкцію, реставрацію або
капітальний ремонт об'єктів
будівництва без зміни зовнішніх
геометричних розмірів їх фундаментів у
плані, а також реконструкцію або
капітальний ремонт автомобільних
доріг, залізничних колій, ліній
електропередачі, зв'язку,
трубопроводів, інших лінійних
комунікацій у межах земель їх
розміщення може бути проведено за
відсутності документа, що засвідчує
право власності чи користування
земельною ділянкою, а тому припис
відповідача в частині виготовлення
відповідачем правовстановлюючих
документів на збудований житловий
будинок та надвірні споруди не
відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Щодо інших вимог припису 23-П від 27
червня 2014 року, суд констатує, що
позивач не довів достатніми та
допустимими доказами необхідність
застосування положень пункту 7 частини
2 статті 376 ЦК, відповідно до якої у разі
істотного порушення будівельних норм
та правил суд за позовом органу
державної влади чи місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила будівництво, провести
перебудову, а у разі якщо проведення
такої перебудови є неможливим таке
нерухоме майно підлягає знесенню за
рішенням суду.

Знесенню, фактично, повинно передувати:
1) встановлення факту істотного
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотного порушення
будівельних норм і правил; 2) та за умови
неможливості перебудови або відмови
особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво, від її проведення з метою
усунення цих обставин.

Таким чином, позивач повинен довести в
судовому засіданні, що є порушення прав
інших осіб при самочинному будівництві
або істотно порушені будівельні норми
і правила і іх усунення є неможливим.
Суд зазначає, що лише сам факт
самочинного будівництва, якщо воно
здійснюється забудовником на своїй
земельній ділянці, не є підставою для
ухвалення судового рішення про
знесення самочинного будівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини 9 постанови пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2012 року про
практику застосування ст. 367 ЦК України
встановлено, що будівництвом, яке
здійснюється з істотним порушенням
будівельних норм і правил, вважається у
тому числі будівництво, яке хоча і
здійснюється за наявності проекту, але
з порушенням державно-будівельних норм
та санітарних правил, що загрожують
життю та здоров'ю людини у разі
невиконання приписів інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил тощо.

Пунктом 22, ч. 3 Постанови встановлено, що
під істотним порушенням будівельних
норм і правил слід розуміти, зокрема,
недодержання архітектурних,
санітарних, екологічних, протипожежних
та інших вимог і правил, а також зміну
окремих конструктивних елементів
житлового будинку, будівлі, споруди, що
впливає на їх міцність і безпечність.

В пункті 23 Постанови вищезазначеної
постанови вказано: при вирішенні
питання про те, чи є відхилення від
проекту істотним і таким, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, суди повинні в кожному
випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки
збудована будівля за розміром
відповідає площі, поверховості,
розміщенню та іншим умовам,
передбаченим проектом; як впливає
допущене порушення з урахуванням
місцевих правил забудови, громадських
і приватних інтересів на планування,
забудову, благоустрій вулиці, на
зручність утримання суміжних ділянок
тощо.

У необхідних випадках для з'ясування
питань, що виникають при розгляді таких
справ і потребують спеціальних знань,
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, суд може призначити відповідну
експертизу. Відсутність відповідної
експертизи у разі необхідності її
проведення може бути підставою для
відмови в позові, при цьому факт
відхилення від проекту та порушення
будівельних норм і правил має довести
особа, яка пред'явила позов про
знесення самочинного будівництва
(частина сьома статті 376 ЦК, частина
перша статті 60 ЦПК).

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що відсутність у відповідача
дозволу на будівництво (проектної
документації) не є достатньою
підставою для знесення самочинного
будівництва, окрім того, позивачем не
приведено жодного доказу, яким
встановлюється, що конструкція споруди
загрожує життю та здоров'ю людини у
разі невиконання приписів інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю про усунення порушень вимог
будівельних норм, а також, що
конструкція впливає на міцність чи
безпечність житлового будинку, що
свідчить про недоведеність обставини
істотного порушення будівельних норм,
а відповідно і підстав знесення
самочинного будівництва за цим
критерієм.

Разом з цим, в ст. 38 вказаного Закону
передбачено правовий механізм
знесення самочинно збудованих
об'єктів.

Частина 1 ст. 38 Закону Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" передбачає, що у разі
виявлення факту самочинного
будівництва об'єкта, перебудова якого з
метою усунення істотного відхилення
від проекту або усунення порушень
законних прав та інтересів інших осіб,
істотного порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа органу
державного архітектурно-будівельного
контролю видає особі, яка здійснила
(здійснює) таке будівництво, припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил з визначенням строку для
добровільного виконання припису.

У разі, якщо особа в установлений строк
добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі, орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого об'єкта
з компенсацією витрат, пов'язаних із
знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка
здійснила (здійснює) таке самочинне
будівництво. Замовником робіт із
знесення зазначеного об'єкта є
інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю, за
позовом якої прийнято відповідне
рішення суду.

З аналізу вищезазначених правових
норм, суд також дійшов висновку, що
позивач при зверненні до суду обрав
неправильний спосіб захисту
порушеного права, який суперечить
вимогам чинного законодавства України.
Так, у зв'язку з невиконанням
відповідачем вимог припису 23 П від
27.06.2012 року позивач вправі звернутись
до суду з позовом про знесення
самочинно збудованого об'єкта та
компенсацію витрат, пов'язаних з таким
знесенням, а не заявляти вимогу про
зобов'язання відповідача виконати
припис.

Таким чином, виходячи із заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС
України судові витрати стягненню зі
сторін не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 17, 71, 86, 160, 163, 165, Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Закарпатській області до ОСОБА_2
зобов'язання виконати вимогу та
витрати пов'язані з виконання припису -
відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

СуддяТ.В. Скраль