Справа № 815/778/14
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 р. Справа № 815/778/14

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Завальнюк І. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

головуючого судді -Шеметенко
Л.П.судді -Домусчі С.Д. судді -Кравець
О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 14
квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Другого Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, треті особи:
ОСОБА_5, товариство з обмеженою
відповідальністю «Агентство по збору
боргів», про визнання протиправною
постанови, зобов'язання вчинити певні
дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з адміністративним позовом до
Другого Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції (далі Другий
Київський ВДВС Одеського МУЮ), треті
особи: ОСОБА_5, товариство з обмеженою
відповідальністю (далі ТОВ) «Агентство
по збору боргів» про:

- визнання протиправною постанову
державного виконавця Другого
Київського ВДВС Одеського МУЮ про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження ВП №29943685
від 04 квітня 2012 року в частині
накладення арешту на все майно, що
належить ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме -
квартири АДРЕСА_1;

- зобов'язання Другого Київського ВДВС
Одеського МУЮ скасувати постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження ВП 29943685 від
04 квітня 2012 року в частині накладення
арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобов'язання Другого Київського ВДВС
Одеського МУЮ скасувати арешт,
накладений постановою ВП №29943685 від 04
квітня 2012 року на квартиру АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка
вказувала, що 09 вересня 2011 року між нею
як Позикодавцем та ОСОБА_5 укладений
договір позики грошей. З метою
забезпечення цього договору позивачка
(Іпотекодержатель) та ОСОБА_5 уклали
іпотечний договір, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5
Оскаржуваною постановою виконавчою
службою накладено арешт на зазначену
квартиру, яка є предметом іпотеки, чим
порушено права позивачки
(Іпотекодержателя), яка має переважне
право на задоволення своїх вимог за
рахунок предмету іпотеки. Так, у
передбачений договором позики грошей
строк, ОСОБА_5 зобов'язання не виконав
та не повернув позичену суму грошей, у
зв'язку із чим позивач має намір
задовольнити свої вимоги за рахунок
предмету іпотеки - квартири, на яку
відповідачем накладено арешт.

Відповідач та треті особи заперечень
та пояснень на позов не надали.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 14 квітня 2014
року в задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, ОСОБА_4 подала
апеляційну скаргу, в якій апелянтом
ставиться питання про скасування
судового рішення в зв'язку з тим, що
воно постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197
КАС України, якою передбачено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

09 вересня 2011 року між ОСОБА_4
(Позикодавець) та ОСОБА_5 (Позичальник)
укладений договір позики грошей,
відповідно до якого ОСОБА_5 прийняв від
позивача 191 200 грн. (еквівалент 23900
доларів США), які зобов'язався
повернути до 09 березня 2012 року.

В подальшому між сторонами укладений
договір про внесення змін №1 в
зазначений договір від 26 березня 2012
року, відповідно до якого сума позики
збільшена до 338 800 грн. (еквівалент 42350
доларів США), а строк повернення позики
встановлений до 26 вересня 2012 року.

З метою забезпечення вищевказаного
договору позики 09 вересня 2011 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений іпотечний
договір із змінами від 26 березня 2012
року, відповідно до якого ОСОБА_5
передав позивачу в іпотеку належну
йому на праві приватної власності
квартиру АДРЕСА_1.

Вищезазначені договори посвідчені
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_6;
нотаріусом також проведена державна
реєстрація обтяження іпотекою; на
предмет іпотеки (квартиру АДРЕСА_1)
накладена заборона відчуження.

Постановою державного виконавця
Другого Київського ВДВС Одеського МУЮ
від 16 листопада 2011 року за заявою ТОВ
«Агенство по збору боргів» відкрито
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа №2-2339/11, виданого
Київським районним судом м. Одеси 28.10.2011
року, про стягнення з ОСОБА_5 11 101,21 грн.

З виконавчого листа №2-2639/11р.
вбачається, що останній виданий у
справі за позовом ТОВ «Агенство по
збору боргів» до ОСОБА_5 про стягнення
кредитної заборгованості, у якій
прийнято рішення про задоволення
позову від 27 квітня 2011 року (набрало
чинності 10 травня 2011 року).

При примусовому виконанні виконавчого
листа №2-2639/11 від 28 листопада 2011 року
державним виконавцем Другого
Київського ВДВС Одеського МУЮ прийнято
постанову від 04 квітня 2012 року про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, якою
накладено арешт на майно, що належить
ОСОБА_5, а саме на квартиру АДРЕСА_1 та
заборонено здійснювати її відчуження.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
зазначив, що згідно з ч.6 ст. 3 Закону
України «Про іпотеку», у разі порушення
боржником основного зобов'язання
відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.

Згідно з ч.2 ст. 1 Закону України «Про
заставу», в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами.

Відповідно до ч.3 ст. 54 Закону України
«Про виконавче провадження», для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернено у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; коли
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

Посилаючись на наведені норми, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
право застави (09.09.2011 року) виникло
після винесення Київським районним
судом м. Одеси рішення про стягнення з
боржника (ОСОБА_5) коштів (28.04.2011 року),
тому накладення арешту на вказану
квартиру відповідає абз.2 ч.3 ст. 54
Закону України «Про виконавче
провадження» (згідно з якою, для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернено у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів).

Колегія суддів не погоджується з
вказаними висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на
час винесення державним виконавцем
постанови від 16 листопада 2011 року про
арешт квартири АДРЕСА_1 (а.с.61) вже
існувала державна реєстрація іпотеки
цієї квартири (а.с.57).

Відповідно до ч.8 ст. 54 Закону України
«Про виконавче провадження», примусове
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
«Про іпотеку».

Згідно з ч.4 ст. 3 Закону України «Про
іпотеку», у разі порушення боржником
основного зобов'язання відповідно до
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.
Якщо пріоритет окремого права чи
вимоги на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає відповідно до закону,
таке право чи вимога має пріоритет над
вимогою іпотекодержателя лише у разі
його/її виникнення та реєстрації до
моменту державної реєстрації іпотеки.

Колегія суддів звертає увагу, що
рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 28 квітня 2011 року було
стягнуто з боржника ОСОБА_5 кошти у
розмірі 11 101,21 грн. на користь ТОВ
«Агенство по збору боргів», проте, на
підставі цього рішення суду у жодної
особи не виникло право на передану в
іпотеку квартиру, відповідно, у жодної
особи не виникло пріоритету за вимогою
іпотекодержателя.

Саме цю обставину повинен був
врахувати державний виконавець, який
здійснював виконання виконавчого
листа, виданого Київським районним
судом м. Одеси, та дійти висновку, що
відповідно до ч.4 ст. 3 Закону України
«Про іпотеку», позивач, як
іпотекодержатель, в першу чергу має
право задовольнити свої вимоги за
рахунок предмета іпотеки (квартири
АДРЕСА_1), тому на зазначену квартиру не
може бути накладений арешт в межах
даного виконавчого провадження, однак,
цього державним виконавцем зроблено не
було.

З огляду на викладені обставини,
колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції про
правомірність постанови державного
виконавця Другого Київського ВДВС
Одеського МУЮ про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження ВП №29943685 від 04 квітня 2012
року.

Також, колегія суддів вважає
помилковими посилання суду першої
інстанції на Закон України «Про
заставу» та на виникнення у позивача
права застави, оскільки норма ч.8 ст. 54
Закону України «Про виконавче
провадження» має чітку відсилку до
спеціального Закону «Про іпотеку»,
який повністю регулює спірні
правовідносини і після набрання ним
чинності Розділ ІІ «Іпотека» було
виключено з Закону України «Про
заставу».

Крім того, колегія суддів, на підставі
ч.2 ст. 11 КАС України, вважає необхідним
вийти за межі позовних вимог стосовно:
«Зобов'язання Другого Київського ВДВС
Одеського МУЮ скасувати постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження ВП 29943685 від
04 квітня 2012 року в частині накладення
арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1» та
ухвалити постанову, якою скасувати
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
ВП 29943685 від 04 квітня 2012 року.

Враховуючи, що судом першої інстанції
порушені норми матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, колегія суддів, керуючись п.4 ч.1
ст. 202 КАС України вважає необхідним,
скасовуючи постанову суду першої
інстанції, прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_4 до Другого Київського ВДВС
Одеського МУЮ про визнання
протиправною постанови, зобов'язання
вчинити певні дії.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.3 ч.1 ст. 198; п.4 ч.1
ст. 202; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 14 квітня 2014
року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_4 -
задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову державного виконавця
Другого Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження ВП №29943685 від 04 квітня
2012 року.

Зобов'язати Другий Київський відділ
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції скасувати
арешт, накладений постановою ВП №29943685
від 04 квітня 2012 року на квартиру
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Л Л.П. Шеметенко Суддя:
С.Д. Домусчі Суддя: О.О. Кравець