Справа № 826/5616/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1Вн. № 1/144
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 червня 2014 року 13:37
№ 826/5616/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В., при
секретарі судового засідання
Висоцькій Ю.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
визнання дій протиправними, скасування
постанови ВП № 40605467 від 12.11.2013 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, зобов'язання вчинити дії,
за участі представників сторін:

позивач ОСОБА_1;

представник відповідача Бялий М.Г.,

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 05 червня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві (далі -
відповідач, УДВС ГУЮ у м. Києві) про
визнання дій протиправними, скасування
постанови ВП № 40605467 від 12.11.2013 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, зобов'язання вчинити
певні дії.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 29.04.2014 позовну
заяву у справі № 826/5616/14 було залишено
без руху та позивачу було встановлено
строк до 29.05.2014 для усунення недоліків,
про які вказано в ухвалі, шляхом
уточнення позовних вимог до належного
відповідача, згідно п. 4 ч. 1 ст. 106
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України).

На виконання вимог ухвали суду від
29.04.2014 про залишення позовної заяви у
справі № 826/5616/14 без руху позивачем було
подано до відділу документального
обігу та контролю суду заяву про
уточнення позовних вимог. Позовні
вимоги в останній редакції викладено
наступним чином:

- визнати дії УДВС ГУЮ у м. Києві щодо
винесення постанови ВП № 465467 від 12.11.2013
про відмову у відкритті виконавчого
провадження - протиправними;

- постанову ВП № 465467 від 12.11.2013 УДВС ГУЮ
у м. Києві про відмову у відкритті
виконавчого провадження - скасувати;

- зобов'язати УДВС ГУЮ у м. Києві
відкрити виконавче провадження по
виконавчому листу від 26.09.2013 по
адміністративній справі № 826/5820/13-а і
виконати вимоги виконавчого листа;

- зобов'язати УДВС Головного управління
юстиції у м. Києві подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 29.05.2014 відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 826/5616/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 29.05.2014 закінчено
підготовче провадження в
адміністративній справі № 826/5616/14 і
призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги з підстав, викладених у
позовній заяві, та просив задовольнити
позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив відмовити у задоволенні позову.
При цьому, письмових заперечень на
позов суду не надав.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
встановив наступне.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17.06.2013 у справі № 826/5820/13-а позовні
вимоги ОСОБА_1 до Державного
реєстратора Головного управління
юстиції у м. Києві Малишева М.С.
задоволено; визнано протиправним
рішення Державного реєстратора
Головного управління юстиції у м. Києві
Малишева М.С. щодо реєстрації права
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_4 та ОСОБА_1;
скасовано рішення Державного
реєстратора Головного управління
юстиції у м. Києві Малишева М.С. щодо
реєстрації права спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1, за
ОСОБА_4 та ОСОБА_1

За даною постановою, яка набрала
законної сили 27.08.2013, позивачу 26.09.2013
видано виконавчий лист.

Постановою УДВС ГУЮ у м. Києві від 12.11.2013
ВП № 40605467 відмовлено у відкритті
виконавчого провадження при
примусовому виконанні виконавчого
листа № 826/5820/13-а, виданого 26.09.2013
Окружним адміністративним судом міста
Києва, про визнання протиправним
рішення Державного реєстратора
Головного управління юстиції у м. Києві
Малишева М.С. щодо реєстрації права
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_4 та ОСОБА_1;
скасування рішення Державного
реєстратора Головного управління
юстиції у м. Києві Малишева М.С. щодо
реєстрації права спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1, за
ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Стосовно позовних вимог про визнання
протиправними дій УДВС ГУЮ у м. Києві
щодо винесення постанови ВП № 40605467 від
12.11.2013 про відмову у відкритті
виконавчого провадження та скасування
постанови ВП № 40605467 від 12.11.2013 УДВС ГУЮ
у м. Києві про відмову у відкритті
виконавчого провадження суд зазначає
наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону
України "Про виконавче провадження" від
21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV)
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.
Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи,
зокрема, виконавчі листи, що видаються
судами, і накази господарських судів, у
тому числі на підставі рішень
третейського суду та рішень
Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Статтею 1 Закону № 606-XIV передбачено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону № 606-XIV державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі: 1)
пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання; 2)
неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом; 3) якщо
рішення, на підставі якого видано
виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання; 4) пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення; 5)
якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; 6)
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону; 6 1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури; 7) якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів; 8) наявності
інших передбачених законом обставин,
що виключають здійснення виконавчого
провадження.

Відмовляючи в прийнятті до провадження
виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження, відповідач
керувався пунктом 8 ч. 1 ст. 26 Закону №
606-XIV, зазначивши, що виконавчий лист №
826/5820/13-а, виданий 26.09.2013 Окружним
адміністративним судом міста Києва, не
передбачає заходів примусового
виконання, а констатує факт визнання
протиправними дій Державного
реєстратора Головного управління
юстиції у м. Києві Малишева М.С. та
скасування рішення щодо реєстрації
права спільної сумісної власності на
квартиру.

Враховуючи наведене, відповідач дійшов
помилкового висновку, що відсутні
підстави для відкриття виконавчого
провадження по виконанню
вищевказаного виконавчого документа.

При цьому, суд звертає увагу, що
відповідачем не конкретизовано, які
саме наявні передбачені законом
обставини, що виключають здійснення
виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 606-XIV
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону № 606-XIV
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 8 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право звертатися до суду, який
видав виконавчий документ, із заявою
про роз'яснення рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону № 606-XIV у
разі якщо викладена у виконавчому
документі резолютивна частина рішення
є незрозумілою, державний виконавець
або сторони виконавчого провадження
мають право звернутися до суду, який
видав виконавчий документ, із заявою
про роз'яснення відповідного рішення.

Враховуючи вищевказані норми Закону №
606-XIV, суд вважає доцільним зазначити, що
відповідачем не було вжито
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання виконавчого
листа № 826/5820/13-а, виданого 26.09.2013
Окружним адміністративним судом міста
Києва, та не було здійснено заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
у такому виконавчому листі, зокрема,
відповідач не звернувся до суду, який
видав виконавчий документ, із заявою
про роз'яснення відповідного рішення.

Більше того, відповідач - суб'єкт
владних повноважень зобов'язаний був
діяти із врахуванням приписів частини 2
ст. 26 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV,
згідно якої у разі скасування на
підставі рішення суду рішення про
державну реєстрацію прав до Державного
реєстру прав вноситься запис про
скасування державної реєстрації прав.

Відтак, суд критично ставиться до
твердження відповідача про те, що
виконавчий лист № 826/5820/13-а, виданий
26.09.2013 Окружним адміністративним судом
міста Києва, не передбачає заходів
примусового виконання.

Частиною 1 ст. 25 Закону № 606-XIV
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Так, судом встановлено, що строк
пред'явлення виконавчого листа №
826/5820/13-а, виданого 26.09.2013 Окружним
адміністративним судом міста Києва, не
закінчився (строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання -
28.08.2014, а позивач подав відповідачу до
виконання вказаний виконавчий лист
06.11.2013), вказаний виконавчий лист
відповідає вимогам, передбаченим
Законом № 606-XIV, і він пред'явлений до
виконання до відповідного органу
державної виконавчої служби.

З наведеного вбачається, що у
відповідача були відсутні підстави для
відмови у відкритті виконавчого
провадження при примусовому виконанні
виконавчого листа № 826/5820/13-а, виданого
26.09.2013 Окружним адміністративним судом
міста Києва.

Більше того, суд звертає увагу, що
відповідачем було порушено вимоги
частини 2 ст. 26 Закону № 606-XIV, якою
передбачено, що про відмову у відкритті
виконавчого провадження державний
виконавець виносить постанову
протягом трьох робочих днів і не
пізніше наступного дня надсилає її
заявникові разом з виконавчим
документом, та порушено вимоги частини
1 ст. 31 Закону № 606-XIV, якою передбачено,
що копії постанов державного виконавця
та інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Представником відповідача було
зазначено, що постанова про відмову у
відкритті виконавчого провадження ВП
№ 40605467 від 12.11.2013 надсилалася на адресу
позивача супровідним листом від 12.11.2013
№ 1240/7 (Т. 1, арк. 36), який було направлено
22.11.2013 згідно реєстру на відправлення
рекомендованої кореспонденції за
21.11.2013 через поштове відділення Київ-56,
на підтвердження чого відповідач надав
копію фіскальних чеків та вказаного
реєстру (Т. 1, арк. 26 - 28).

Разом з тим, суд звертає увагу, що з
наданих відповідачем доказів не
вбачається, що постанова про відмову у
відкритті виконавчого провадження ВП
№ 40605467 від 12.11.2013 дійсно надсилалася на
адресу позивача 22.11.2013, оскільки
відповідачем не надано
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення,
внаслідок чого суд дійшов висновку про
відсутність факту надіслання 22.11.2013 на
адресу позивача вищевказаної
постанови. Позивач також підтвердив, що
він не отримував у 2013 році вказану
постанову.

Крім цього, ймовірне надіслання
відповідачем постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження ВП
№ 40605467 від 12.11.2013 лише 22.11.2013 свідчить
про те, що відповідачем в порушення
вимог ч. 2 ст. 26 Закону № 606-XIV не було
надіслано позивачу постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження ВП № 40605467 від 12.11.2013 разом з
виконавчим документом на наступний
день від дня її винесення.

Позивачем було зазначено, що постанову
про відмову у відкритті виконавчого
провадження ВП № 40605467 від 12.11.2013 він
отримав лише 18.04.2014, яка була направлена
на адресу позивача 16.04.2014,
підтвердженням чого є надані
відповідачем копії фіскальних чеків та
реєстру на відправлення
рекомендованої кореспонденції за
16.04.2014 (Т. 1, арк. 29 - 32), що знову ж таки
свідчить про порушення відповідачем
вимог ч. 2 ст. 26 Закону № 606-XIV.

Враховуючи все вищевикладене у своїй
сукупності, суд дійшов висновку, що дії
відповідача щодо винесення постанови
про відмову у відкритті виконавчого
провадження ВП № 40605467 від 12.11.2013 є
протиправними, а постанова про відмову
у відкритті виконавчого провадження ВП
№ 40605467 від 12.11.2013 такою, що підлягає
скасуванню.

Стосовно позовної вимоги про
зобов'язання УДВС ГУЮ у м. Києві
відкрити виконавче провадження по
виконавчому листу від 26.09.2013 по
адміністративній справі № 826/5820/13-а і
виконати вимоги виконавчого листа суд
зазначає наступне.

Згідно ч. 7 ст. 83 Закону № 606-XIV
забороняється втручання інших
державних або недержавних органів та
їх посадових осіб у виконавче
провадження, крім випадків,
передбачених цим Законом.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R
(80) 2 Комітету Міністрів державам-членам
стосовно реалізації адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень від 11.03.1980 під дискреційним
повноваженням слід розуміти
повноваження, яке адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 ст. 2 КАС України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням
суд розуміє таке повноваження, яке
надає певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
які визначені законом,
адміністративний орган має можливість
самостійно (на власний розсуд) вибрати
один з кількох варіантів рішення.

Суд не може замінити установлену
законом процедуру відкриття
виконавчого провадження та виконання
вимог виконавчого листа, перебираючи
на себе функції державного виконавця.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необґрунтованість та
безпідставність позовної вимоги в цій
частині, а відтак, відсутність підстави
для її задоволення.

Стосовно позовної вимоги про
зобов'язати УДВС Головного управління
юстиції у м. Києві подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд,
який ухвалив судове рішення в
адміністративній справі, має право
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

З аналізу вищевказаної норми КАС
України вбачається, що суд наділений
правом зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення, однак таке
зобов'язання не є обов'язком суду.

Водночас, суд не вбачає підстав для
зобов'язання УДВС Головного управління
юстиції у м. Києві подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення, оскільки
позовні вимоги підлягають задоволенню
лише в частині визнання протиправними
дій та постанови, а в частині
зобов'язання вчинити дії позовні
вимоги задоволенню не підлягають.
Відтак, позовна вимога в цій частині
також не підлягає задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене у своїй
сукупності, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позову.

Частиною 3 ст. 94 КАС України
передбачено, що якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 181, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві щодо
винесення постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження ВП
№ 40605467 від 12.11.2013.

3. Визнати протиправною та скасувати
постанову управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
відмову у відкритті виконавчого
провадження ВП № 40605467 від 12.11.2013.

4. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

5. Стягнути судові витрати в сумі 24,00
грн. (двадцять чотири грн. 00 коп.) на
користь ОСОБА_1 із Державного бюджету
України.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
Н.В. Клочкова