Справа № 820/8504/14
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
вул. Мар'їнська, 18-Б-3 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 820/8504/14
Харківський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді -
за участі секретаря - Браварець К.В.,
за участі представника позивача -
Камишанової М.С. (довіреність №
ХМЦЗ-02-7510-22/13 від 12.04.2013р.);
відповідача - ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1),
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття в особі
Харківського міського центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
Позивач звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
зазначеним позовом та просить суд
стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_2-
ідентифікаційний номер, адреса:
АДРЕСА_1) вартість матеріального
забезпечення у сумі 39 521 грн. 79 коп.
(тридцять дев'ять тисяч п'ятсот
двадцять одна гривня 79 коп.) на користь
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття в особі
Харківського міського центру
В обґрунтування позову зазначивши, що
ОСОБА_2 звернувся за сприянням у
працевлаштуванні до Харківського
міського центру зайнятості, де і був
зареєстрований з відкриттям
персональної картки. За його заявою
відповідачу надано статус
безробітного та призначено виплату
допомоги по безробіттю . В порушення
норм діючого законодавства,
перебуваючи на обліку у центрі
зайнятості як безробітний, відповідач
одночасно зареєстрований в якості
фізичної особи - підприємця та
отримував при цьому матеріальне
забезпечення. У зв"язку з цим
Харківським міським центром
зайнятості прийнято наказ про
повернення коштів, виплачених , як
допомога по безробіттю ОСОБА_2 та
направлено лист-претензію відповідачу
щодо повернення коштів, виплачених як
матеріальне забезпечення.
Суд зазначає, що позивач звернувся до
суду з позовом в межах строку,
встановленого законодавством,
оскільки позивачем встановлено
обставини для звернення з зазначеним
позовом під час розслідування
Харківським міським центром
зайнятості, за результатами якого
складено акт розслідування №73 від
13.03.14р. відносно відповідача, а позивач
звернувся з позовом до суду 13.05.14р.
Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі та просив суд
задовольнити позов .
Відповідач у судовому засіданні
заперечував проти позову у повному
обсязі та просив у його задоволенні
відмовити. У своєму письмовому
запереченні обґрунтовував
необхідність відмовити в задоволенні
позову тим, що він не знав про те, що
його підприємницька діяльність не
припинена, оскільки отримав Витяг з
Єдиного державного реєстру, в якому
зазначено, що в реєстрі записів не
знайдено. Також відповідач повідомив,
що підприємницькою діяльністю він не
займається та доходів не отримував .
Заслухавши представника позивача та
відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2
зареєстрований у Харківському
міському центрі зайнятості, як особа,
що шукає роботу з відкриттям
року по 13.03.2014 року , що підтверджується
Витягом із наказів про прийняті
рішення по відповідачу .

30.07.12 р. перевірено, що ОСОБА_2 станом на
30.07.12р. в базі даних ЄІАС відсутній
запис про реєстрацію його, як суб"єкта
підприємницької діяльності. (а.с.23).

06.08.2012 року відповідачем до
Харківського міського центру
зайнятості подана заява про надання
статусу безробітного (а.с.24), в якій
повідомлено, що відповідач не
зареєстрований, як фізична особа -
підприємець .

Наказом № НТ120806 від 06.08.2012 року ОСОБА_2
надано статус безробітного і
призначено виплату допомоги по
безробіттю у розмірі, встановленому
законодавством з 06.08.12р. (а.с.4).

Харківським міським центром
зайнятості складено акт розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення №73
ФОП від 13 березня 2014 року , яким
встановлено, що при проведенні
повторної перевірки бази ЄІАС
особистим консультантом виявлено факт
реєстрації ОСОБА_2 як ФОП (а.с.8) та
зазначена інформація в базі додана
28.02.14 року (дата останньої зміни), також
отримано витяг з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців , згідно якого
відповідач зареєстрований як ФОП з
04.06.03р.

Наказом № НТ140313 знято з обліку
відповідача у зв"язку з встановленням
факту подання особою недостовірних
даних та документів , на підставі яких
прийнято рішення про надання статусу
безробітного та призначено виплату
матеріального забезпечення на випадок
безробіття відповідно до абз.19 пп.1 п.37
Порядкую з 13.03.14 року.

На підставі акту розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення №73
ФОП директором Харківського міського
центру зайнятості прийнято наказ від
19.03.2014 року №501 про повернення коштів,
виплачених як допомога по безробіттю
ОСОБА_2 за період з 06.08.2012 року по 12.03.2014
року в сумі 42192,49 грн.

Наказ Харківського міського центру
зайнятості № 501 разом з листом-
претензією від 20.03.2014 року № ХМЦЗ-02-6786 з
вимогою в добровільному порядку
сплатити суму боргу в розмірі 42192,49 грн.
направлено відповідачу.

Зазначений наказ та лист - претензія
направлено відповідачу поштою, але
поштова кореспонденція повернулась на
адресу позивача з довідкою пошти, в
якій зазначено: за закінченням терміну
зберігання.

З довідки по ОСОБА_2 про нараховане та
перераховане матеріальне
забезпечення, яке підлягає поверненню,
вбачається, що відповідачу здійснено
виплати за період з 06.08.12р. по 12.03.14р. на
загальну суму 42 192,49 грн.

Згідно ст. 36 до Закону України
"Про загальнообов"язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Згідно ч. ст. 1 Закону України "Про
зайнятість населення" № 803-XII в
редакції, яка діяла на момент надання
відповідачу статусу безробітного,
зайнятість - це діяльність громадян,
пов'язана із задоволенням особистих та
суспільних потреб і така, що, як
правило, приносить їм доход у грошовій
або іншій формі.

Зайнятість населення, що проживає на
території України, забезпечується
державою шляхом проведення активної
соціально-економічної політики,
спрямованої на задоволення його потреб
у добровільному виборі виду
діяльності, стимулювання створення
нових робочих місць і розвитку
підприємництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону
України "Про зайнятість населення" №
803-XII в редакції, яка діяла на момент
надання відповідачу статусу
безробітного, безробітними визнаються
працездатні громадяни працездатного
віку, які через відсутність роботи не
мають заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

З 01.01.13 року набрав чинності Закон
України "Про зайнятість населення" №
5067-VI.

Згідно п.1,2, 7 ч.1 ст. 1 Закону
України "Про зайнятість населення" №
5067-VI безробіття - соціально-економічне
явище, за якого частина осіб не має
змоги реалізувати своє право на працю
та отримання заробітної плати
(винагороди) як джерела існування;
безробітний - особа віком від 15 до 70
років, яка через відсутність роботи не
має заробітку або інших передбачених
законодавством доходів як джерела
існування, готова та здатна приступити
до роботи; зайнятість - не заборонена
законодавством діяльність осіб,
пов'язана із задоволенням їх особистих
та суспільних потреб з метою одержання
доходу (заробітної плати) у грошовій
або іншій формі, а також діяльність
членів однієї сім'ї, які здійснюють
господарську діяльність або працюють у
суб'єктів господарювання, заснованих
на їх власності, у тому числі
безоплатно.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону
України "Про зайнятість населення" №
5067-VI до зайнятого населення належать
особи, які працюють за наймом на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством, особи, які
забезпечують себе роботою самостійно
(у тому числі члени особистих
селянських господарств), проходять
військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

Згідно 3 4. 2, З ст. 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", обов"язковою підставою для
стягнення з застрахованої особи суми
виплаченого забезпечення є умисне
невиконання особою своїх обов'язків та
зловживання ними.

Відповідач у судовому засіданні
повідомив суду, що не знав , що він є
зареєстрованим в якості фізичної особи
- підприємця, оскільки на момент
подання заяви про надання йому статусу
безробітнього він керувався Довідкою з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців, з
якої вбачається, що в Єдиному реєстрі
не знайдено записів по відповідачу, та
подав зазначену Довідку для надання
йому статусу безробітного.

Представник позивача підтвердив
інформацію про те, що отримав Довідку з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців, з
якої вбачається, що в Єдиному реєстрі
не знайдено записів відносно ОСОБА_2,
разом з заявою про надання відповідачу
статусу безробітного.

Більш того, судом встановлено, що 30.07.12
р. перевірено, що ОСОБА_2 станом на
30.07.12р. в базі даних ЄІАС відсутній
запис про реєстрацію його, як суб"єкта
підприємницької діяльності. (а.с.23).

З акту розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення №73 ФОП від
13 березня 2014 року вбачається, що при
проведенні повторної перевірки бази
ЄІАС особистим консультантом виявлено
факт реєстрації ОСОБА_2 як ФОП (а.с.8) та
зазначена інформація в базі додана
28.02.14 року (дата останньої зміни).

З Довідки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців №208000 станом на 01.08.12 р.
вбачається, що в Єдиному реєстрі не
знайдено записів про проведення
реєстраційних дій ОСОБА_2.(а.с.51). З
Витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців №714848 станом на 07.03.14 року
також не знайдено записів по
відповідачу (а.с.52).

Зі Спеціального витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (а.с.53-54)
вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований в
якості фізичної особи - підприємця з
04.06.2003 року та перебуває в стані
припинення за власним рішенням з 25.03.14
року (після проведення позивачем
перевірки відносного нього).

Відносини, які виникають у сфері
державної реєстрації юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, регулюються
Законом України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», який набрав
чинності 1 липня 2004 року.

Так, пунктом 2 Прикінцевих положень
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" (в редакції на
момент прийняття) передбачалося, що
державний реєстратор протягом 2004-2005
років при надходженні від юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
реєстраційної картки, відповідно до
вимог статті 19 цього Закону,
зобов'язаний провести заміну раніше
виданих їм свідоцтв про державну
реєстрацію на свідоцтва про державну
реєстрацію єдиного зразка.

03.03.2011 року набрав чинності Закон
України ««Про внесення змін до Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців» щодо спрощення механізму
державної реєстрації припинення
суб'єктів господарювання» від 01.07. 2010
року №2390-VI (надалі - Закон №2390). Пунктом
2 Прикінцевих та перехідних положень
цього Закону визначено, що процес
включення до Єдиного державного
реєстру відомостей про юридичних осіб
та фізичних осіб - підприємців,
зареєстрованих до 1 липня 2004 року,
завершується через рік, починаючи з дня
набрання чинності цим Законом. Отже,
процес включення до Єдиного державного
реєстру, відповідно до Закону №2390
закінчився 04.03.2012 року.

Крім того, пунктом 4 Закону №2390
визначено, що свідоцтва про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, оформлені з
використанням бланків старого зразка
та видані до 1 липня 2004 року, після
настання встановленого пунктом 2 цього
розділу строку вважаються недійсними.

Таким чином, у випадку не включення до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
відомостей про особу до 04.03.2012 року,
така особа фактично позбавляється
права на підприємницьку діяльність,
оскільки втрачає чинність свідоцтво
про реєстрацію та відсутні відомості в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

До матеріалів справи надано Довідку
Західної ОДПІ м.Харкова ГУ Міндоходів у
Харківській області №1265/Д/17-01 від 26.05.14
р. по ОСОБА_2, з якої вбачається, що
відповідач за період з 04.06.03р. по 01.05.14р.
перебував на загальній системі
оподаткування та доходів не отримував
за цей період.

Також позивачем не надано суду доказів,
що відповідач знав про наявність у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
станом на час звернення до позивача із
заявою про надання йому статусу
безробітного запису про нього як про
суб'єкта підприємницької діяльності і
навмисно, зловживаючи своїми
обов'язками та не виконуючи їх, не
повідомив про цей факт Центр
зайнятості.

Таким чином , судом не встановлено
умисного невиконання відповідачем
своїх обов'язків , які встановлені
законодавством для застрахованих осіб,
та, або зловживання ними, оскільки
судом не встановлено, що відповідач
знав, що він є зареєстрованим в якості
фізичної особи - підприємця та це
відображено в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців на момент подання
заяви про надання йому статусу
безробітного та знаходження на обліку,
також не встановлено, що відповідач
отримував дохід за період знаходження
на обліку в центрі зайнятості та
отримання допомоги по безробіттю.

Суд зазначає, що наказ про повернення
коштів, виплачених як допомога по
безробіттю №501 відповідачем не
оскаржувався в судовому порядку , проте
відповідач в своїх запереченнях на
позовну заяву посилається на
неправомірність його винесення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 161 КАС України
під час прийняття постанови суд
вирішує, чи мали місце обставини , якими
обґрунтовується вимоги і заперечення ,
та якими доказами вони
підтверджуються.

Оскільки заперечення на позов містять
посилання відповідача на
правомірність своїх дій та
необґрунтованість висновків ,
зроблених позивачем під час
розслідування відносно нього, суд
вважає за необхідне на підставі п.1 ч. 1
ст. 161 КАС України перевірити наявність
фактів порушення відповідачем
законодавства та дотримання позивачем
вимог приписів ч.3 ст. 2 КАС України.

Суд зазначає, що позивачем не було
враховане зазначене вище та не було
з"ясовано всіх обставин для прийняття
наказу про повернення коштів
відповідачем, через що його позовні
вимоги про стягнення з відповідача
коштів є безпідставними та не
відповідають нормам діючого
законодавства..

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд , прийшов
до висновку, про те, що відсутні
підстави для задоволення позову.

Відповідно до п. 4 ст.94 КАС України
судові витрати з відповідача не
стягуються.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 94, 160-163, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття в особі
Харківського міського центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості -відмовити у повному
обсязі.

Постанова може бути оскаржена.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення протягом десяти днів з дня її
проголошення, у разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного
провадження.

Повний текст постанови виготовлено 23
червня 2014 року.

Суддя
Шляхова О.М.