Справа № 822/2212/14
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2212/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіФелонюк Д.Л.
при секретаріТимчишину В. М. за
участі:представника позивача - Гащака
Б.В. за довіреністю №3759/01-10 від 04.12.2013
представника відповідача - Малашиної
Ю.Б. за довіреністю №51/1-12/2879 від 09.10.2013
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства "Славутський
комбінат "Будфарфор" до Хмельницької
митниці Міндоходів про визнання
протиправними і скасування рішення та
картки відмови, -

У судовому засіданні проголошено
вступну і резолютивну частини
постанови згідно ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Славутський комбінат "Будфарфор" (далі
- позивач, декларант, ПАТ "Славутський
комбінат "Будфарфор") звернулось в суд з
позовом до Хмельницької митниці
Міндоходів (далі - відповідач,
Хмельницька митниця) про визнання
протиправними та скасування рішення
від 05.12.2013 №400000004/2013/100051/2 про
коригування митної вартості товару та
картки відмови у митному оформленні
товару №400040000/2013/00077 від 05.12.2013.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що декларантом ПАТ
"Славутський комбінат "Будфарфор"
подано митну декларацію форми МД-2 від
03.12.2013 №400040000/2013/006614 для митного
оформлення товару, поставленого за
контрактом на поставку №І 13/20 від 22.05.2013
з наданням усіх необхідних документів
на підтвердження заявленої митної
вартості товару за основним (першим)
методом, а саме за ціною договору
(контракту) щодо товарів, що
імпортуються, додавши до фактурної
вартості витрати на транспортування
товару.

Позивач не погоджується з винесеними
Хмельницькою митницею рішенням від
05.12.2013 №400000004/2013/100051/2 про коригування
митної вартості товару та картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №400040000/2013/00077
від 05.12.2013, оскільки вважає, що
декларантом надані всі документи і
дотримані всі умови, визначені ст.53
Митного кодексу України (далі - МК
України), необхідні для визначення
митної вартості за основним методом.

Зазначає, що єдиною підставою відмови у
митному оформленні є висновки
відповідача щодо відсутності
можливості пересвідчитись у
правильності визначення митної
вартості товару, а саме наявність
розбіжностей в частині включення до
митної вартості складової щодо витрат
на навантаження, вивантаження та
обробку оцінюваних товарів, пов'язаних
з їх транспортуванням до аеропорту,
порту або іншого місця ввезення на
митну територію України. Вказує на
невідповідність зазначених висновків
дійсності, оскільки витрати на
навантаження та вивантаження
позивачем (покупцем) не передбачались
умовами контракту, а правила FCA
покладають на продавця такий обов'язок,
відтак, подані позивачем документи не
можуть містити розбіжності, оскільки
витрати на навантаження не були додані
до фактурної вартості товару у зв'язку
з їх відсутністю.

Звертає увагу на необґрунтованість
твердження відповідача щодо наявності
розбіжностей в частині включення до
митної вартості складової, щодо
"обробки" оцінюваних товарів,
пов'язаних з їх транспортуванням,
оскільки ані контрактом, ані умовами FCA
не передбачений обов'язок позивача
(покупця) щодо оплати вартості робіт,
пов'язаних із обробкою оцінюваних
товарів, ані як складової ціни товару,
ані додатково, то ненадання позивачем
документів, що підтверджують вартість
цих робіт та послуг не може слугувати
підставою для відмови в митному
оформленні товару, що надійшов
відповідно до згаданого контракту.

Представник позивача в судовому
засіданні та додаткових поясненнях до
адміністративного позову (вх.№18156 від
18.06.2014) позов підтримав та підтвердив
обставини на які позивач посилається у
позовній заяві, просить суд задоволити
позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні та поданих письмових
запереченнях (вх.№18157 від 18.06.2014)
просить відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.
Зазначає, що під час аналізу
документів, поданих позивачем до
митного оформлення по митній
декларації від 03.12.2013 №400040000/2013/006614,
відповідачем було встановлено, що
документи, зазначені у п.2 ст.53 МК
України містять розбіжності в частині
включення до митної вартості складової
щодо витрат на навантаження,
вивантаження та обробку оцінюваних
товарів, пов'язаних з їх
транспортуванням до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України. Вказує, що згідно ч.10
ст.58 МК України при визначені митної
вартості до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари, якщо вони не
включалися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті,
додаються такі витрати (складові
митної вартості): витрати на
навантаження, вивантаження та обробку
оцінюваних товарів, пов'язані з їх
транспортуванням до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України. Відповідно до ч.3
ст.53 МК України, якщо документи, які
підтверджують митну вартість товарів,
містять розбіжності, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) додаткові документи.
Всупереч зазначеному, витребувані
відповідачем документи, конкретний
перелік яких міститься в розділі 33
оскаржуваного рішення, декларантом не
надано, що зумовило відсутність
документів, які підтверджують складові
митної вартості у відповідності до
ч.ч.2, 8, 9 ст.52 та ч.ч.2, 3 ст.53 МК України, а,
відтак і прийняття оскаржуваних
рішення та катки.

Заслухавши представника позивача,
представника відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази в їх
взаємному зв'язку і сукупності, суд
вважає, що позов належить до
задоволення на підставі наведеного
нижче.

Публічне акціонерне товариство
"Славутський комбінат "Будфарфор" як
суб'єкт підприємницької діяльності -
юридична особа зареєстроване 07.03.2003
(), що підтверджується
копією витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АБ №297882.

22.05.2013 між позивачем (покупець) та
компанією "DEFTRANS" (Польща) (продавець)
укладено Контракт №І 13/20, відповідно до
якого, продавець приймає на себе
зобов'язання поставити, а покупець
приймає на себе зобов'язання прийняти
товари, вказані в специфікації (№1, і
т.д.), які є невід'ємною частиною даного
контракту (п.1.1 контракту); товари
повинні бути запаковані і упаковка
повинна забезпечувати збереження
товарів від будь-яких пошкоджень під
час транспортування та складування
(п.3.1 контракту); поставка товарів по
цьому контракту повинна виконуватись
по кожному окремому замовленню покупця
на умовах, вказаних в кожній
специфікації до цього контракту (ICC
INCOTERMS 2010) (п.4.1 контракту); асортимент,
кількість, строк поставки та вартість
продукції, яка поставляється
вказуються в специфікаціях (№1, … і
т.д.), які є невід'ємною частиною цього
контракту (п.5.1 контракту).

На виконання контракту, відповідно
специфікації №15 до контракту, на
адресу позивача у листопаді 2013 року
направлено товар ("Фрея" шкафчик
високий білий (12 шт.); "Фрея" шкафчик під
умивальник білий (90 шт.); "Руна" шкафчик
високий білий/венне (24 шт.); "Руна"
шкафчик під умивальник білий венне (90
шт); євро піддон (33 шт.)) відповідно до
рахунку-фактури (інвойсу) від 28.11.2013
року № FE/0000036/2013.

З метою митного оформлення товару,
передбаченого рахунком-фактурою,
позивачем була заповнена та подана до
підрозділу відповідача - митного посту
"Славута" митна декларація від 03.12.2013
№400040000/2013/006614, в якій товар був
задекларований у митний режим "імпорт".
Ціна Товару визначена на рівні 6804,54
євро, а митна вартість - 7616,15 євро.
Визначення митної вартості товару
позивач здійснив за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, додавши до
фактурної вартості витрати на
транспортування товару.

Разом з митною декларацією позивач
надав митному органу контракт №І 13/20
від 22.05.2013; специфікацію №15 від 01.11.2013;
рахунок-фактуру (інвойс) №FE/0000036/2013 від
28.11.2013; договір доручення про надання
транспортно-експедиторських послуг з
організації перевезень вантажів
автомобільним транспортом у
міжнародному сполученні №627 від 31.07.2012;
договір №02.06.09//06-61 ТП від 02.06.2009; довідку
про транспортно-експедиторські
витрати при перевезенні вантажу
автомобільним транспортом №1884-1312331 від
02.12.2013; митну декларації країни
відправлення 13PL394020Е0057158 від 29.11.2013;
міжнародну товарно-транспортну
накладну - (CMR) від 28.11.2013; прайс-лист
виробника №б/н від 22.05.2013; калькуляцію
№б/н від 03.06.2013.

Під час аналізу документів, поданих для
митного оформлення за митною
декларацією від 03.12.2013 №400040000/2013/006614
відповідачем встановлено, що подані до
митного оформлення документи,
зазначені у п.2 ст.53 МК України, містять
розбіжності в частині включення до
митної вартості складової щодо витрати
на навантаження, вивантаження та
обробку оцінюваних товарів, пов'язані з
їх транспортуванням до аеропорту,
порту або іншого місця ввезення на
митну територію України.

У зв'язку з цим митним органом 05.12.2013
прийнято рішення №400000004/2013/100051/2 про
коригування митної вартості товару,
внаслідок цього митну вартість товару
було збільшено з 7616,15 євро до 13182,84 євро
та картку відмови у митному оформленні
товару №400040000/2013/00077 від 05.12.2013 з підстав
неподання документів, що підтверджують
складові митної вартості товару.

Досліджуючи правомірність висновків
відповідача, суд враховує наступне.

Відносини, пов'язані із справлянням
митних платежів, регулюються цим
Кодексом, Податковим кодексом України
та іншими законами України з питань
оподаткування (ч.2 ст.1 МК України)

Згідно з ч.1 ст.7 МК України, встановлені
порядок і умови переміщення товарів
через митний кордон України, їх митний
контроль та митне оформлення,
застосування механізмів тарифного і
нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності,
справляння митних платежів, ведення
митної статистики, обмін митною
інформацією, ведення Української
класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності,
здійснення відповідно до закону
державного контролю нехарчової
продукції при її ввезенні на митну
територію України, запобігання та
протидія контрабанді, боротьба з
порушеннями митних правил, організація
і забезпечення діяльності органів
доходів і зборів та інші заходи,
спрямовані на реалізацію державної
політики у сфері державної митної
справи, становлять державну митну
справу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.318 МК України
митному контролю підлягають усі
товари, транспортні засоби
комерційного призначення, які
переміщуються через митний кордон
України.

Митний контроль здійснюється виключно
органами доходів і зборів відповідно
до цього Кодексу та інших законів
України.

Суд встановив, що підставою прийняття
оскаржуваних рішень слугував висновок
митного органу про недостатність
поданих позивачем документів для
підтвердження митної вартості товару.

Митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари (ст.49
МК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 53 МК України, у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає органу доходів і
зборів документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Згідно ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

В рішенні про коригування митної
вартості товарів зазначено, що
документи визначені у п.2 ст.53 МК
України містять розбіжності в частині
включення до митної вартості складової
щодо витрат на навантаження,
вивантаження та обробку оцінюваних
товарів, пов'язаних з їх
транспортуванням до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України. В зв'язку з цим
згідно ч.3 ст.53 МК України зобов'язано
позивача подати додаткові документи.

Суд враховує, що згідно з ч.3 ст.53 МК
України, право митного органу на
витребування у декларанта додаткових
документів наявне, зокрема, у випадку,
якщо документи не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів. Проте висновок митного органу
щодо наявності даних обставин повинен
бути обґрунтованим.

Щодо твердження відповідача, про
наявність розбіжностей в частині
включення до митної вартості
складової, щодо витрат на навантаження,
вивантаження оцінюваних товарів,
пов'язаних з їх транспортуванням до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України
суд бере до уваги наступне.

Розділом 4 Контракту, позивач та
продавець визначили, що положення ІСС
Incoterms 2010 (далі Інкотермс 2010) є
обов'язковими для них.

Згідно із умовами FСА Інкотермс 2010 (абз.2
п.А4) поставка вважається здійсненою:

А) якщо транспорт надається покупцем:
коли товар завантажений на
транспортний засіб покупця якщо
названим місцем є площі продавця.

Б) якщо транспорт надається продавцем:
коли товар готовий до розвантаження у
будь-якому іншому разі.

Виходячи із вищенаведеного, продавець
зобов'язаний, з урахуванням положень п.
В.6 правил FСА, нести всі витрати,
пов'язані з товаром, до моменту
здійснення його поставки.

Оскільки в даному випадку був
застосований варіант, передбачений у
вищезазначеному п."А" правил FCA, то
продавець згідно Інкотермс 2010
відповідає за навантаження.

Крім того, виконання продавцем свого
обов'язку щодо навантаження, також
підтверджується довідкою ДТЕП
"ІСТ-ЗАХІД" про
транспортно-експедиторські витрати
при перевезенні вантажу автомобільним
транспортом №1884-1312331 від 02.12.2013, в якій
зазначено, що навантаження здійснено
за рахунок вантажовідправника.

Суд вважає не обґрунтованими
твердження відповідача, щодо наявності
розбіжностей в частині включення до
митної вартості складової, щодо
обробки оцінюваних товарів, пов'язаних
з їх транспортуванням з огляду на
наступне.

Частиною ч.1 ст.35 Конвенції ООН "Про
договори міжнародної купівлі-продажу
товарів" від 11.04.1980, яка набула чинності
для України 01.02.1991, визначено, що
продавець повинен поставити товар,
який за кількістю, якістю й описанням
відповідає вимогам договору і який
затарований чи упакований так, як це
вимагається за договором.

Згідно правил FСА, продавець
зобов'язаний, нести всі витрати,
пов'язані з товаром, до здійснення його
поставки.

Як вже зазначалось, згідно із п.3.1
контракту, товари повинні бути
запаковані і упаковка повинна
забезпечувати збереження товарів від
будь-яких пошкоджень під час
транспортування та складування.

Крім того, положеннями п.2 ст.53 МК
України, не передбачено вимог щодо
надання інформації щодо обробки
товарів у зв'язку із тим, що не можливо
здійснити обробку товару під час
навантаження, перевезення та всіх
інших дій пов'язаних із доставкою
товару.

Оскільки, ані Контрактом, ані умовами
поставки FСА не передбачений обов'язок
позивача (покупця) щодо оплати вартості
робіт, пов'язаних із обробкою
оцінюваних товарів, ані, як складової
ціни товару, ані додатково, то
ненадання позивачем документів, що
підтверджують вартість цих робіт та
послуг, не може слугувати підставою для
відмови в митному оформленні товару, що
надійшов відповідно до контракту №І
13/20 від 22.05.2013.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що твердження
відповідача щодо наявності
розбіжностей в частині включення до
митної вартості складової щодо витрат
на навантаження, вивантаження та
обробку оцінюваних товарів, пов'язаних
з їх транспортуванням до аеропорту,
порту або іншого місця ввезення на
митну територію України не відповідає
дійсності, оскільки: витрати на
навантаження та вивантаження
позивачем (покупцем) не передбачались
умовами контракту №І 13/20 від 22.05.2013, а
правила FCA, в свою чергу, покладають
такий обов'язок на продавця; витрати на
обробку не були додані до фактурної
вартості товару (дані платежі не
входять до митної вартості товару) у
зв'язку з їх відсутністю та не
можливістю здійснити обробку товару
під час навантаження, перевезення та
всіх інших дій пов'язаних із доставкою
товару.

Зважаючи на вищезазначене, подані
позивачем документи не можуть містити
розбіжності, оскільки спірні витрати
не були додані до фактурної вартості
товару у зв'язку з їх відсутністю.

Положення ч.2 ст.71 КАС України
передбачають, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
тягар доказування в спорі покладається
на відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати суду всі матеріали,
які свідчать про його правомірні дії.

Всупереч наведеній нормі відповідачем,
як суб'єктом владних повноважень, не
доведено здійснення або обумовленість
здійснення позивачем спірних витрат.
Отже, суд приходить до висновку, що
витрати на навантаження, вивантаження
та обробку товарів позивачем понесено
не було.

Суд звертає увагу на те, що відповідно
до ч.1 ст.57 МК України, основний метод
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Згідно з ч.2 ст.58 МК України метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у п.2 ч.1 ст.57 цього Кодексу (ч.3
ст.58 МК України).

Відповідно до п.2 ч.6 ст.54 МК України,
митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів,
зокрема, у разі неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Під час розгляду справи судом не
встановлено та відповідачем не
доведено: неповноти чи недостатності
наданих позивачем з митною декларацією
документів та наведених в них
відомостей для цілей застосування 1
методу; наявності визначених ч. 1-2 ст.58
МК України обмежень для застосування
першого методу та наявності обставин,
визначених ч.6 ст.54 МК України для
відмови у митному оформленні товару із
застосуванням першого методу, а тому і
підстав для застосування положень ч.3
ст.58 МК України, а саме - підстав для
застосування шостого методу при
недоведеності неможливості
застосування попередніх методів у
митного органу не було.

Крім цього, суд також зазначає, що не
завжди ненадання на вимогу митного
органу зазначених ним документів надає
право митному органу визначити митну
вартість товару за іншим методом.
Визначення митним органом як
обов'язкових для надання додаткових
документів залежить також від
можливості їх надання декларантом.

Завданням адміністративного
судочинства, згідно ч.1 ст.2 КАС України,
є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставах, в межах та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст.ст.11, 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до підпункту 3 п.9 розділу VI
Прикінцевих та перехідних положень
Бюджетного кодексу України у разі
безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, відображає в обліку
відповідні бюджетні зобов'язання
розпорядника бюджетних коштів, з вини
якого виникли такі зобов'язання.
Погашення таких бюджетних зобов'язань
здійснюється виключно за рахунок
бюджетних асигнувань цього
розпорядника бюджетних коштів.
Одночасно розпорядник бюджетних
коштів зобов'язаний привести у
відповідність з бюджетними
асигнуваннями інші взяті бюджетні
зобов'язання.

Водночас п.19 Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 №845 (у
редакції постанови Кабінету Міністрів
України від 30.01.2013 №45) встановлено, що
безспірне списання коштів державного
та місцевих бюджетів і їх
перерахування на рахунок, зазначений у
виконавчому документі про стягнення
надходжень бюджету або у заяві про
виконання рішення про стягнення
надходжень бюджету, здійснюються
органами Казначейства з відповідного
рахунка, на який такі кошти зараховані,
шляхом оформлення розрахункових
документів.

Під час прийняття постанови суд,
зокрема, вирішує, як розподілити між
сторонами судові витрати (ст.161 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України).

Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа) (ч.1 ст.94 КАС України).

З огляду на викладене та з урахуванням
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами судам у
резолютивній частині такого судового
рішення слід зазначати обов'язок
органу Державної казначейської служби
України стягнути судові витрати із
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання із рахунка
суб'єкта владних повноважень -
відповідача.

З огляду на викладене, позовні вимоги
позивача є обґрунтованими,
підтвердженими належними доказами,
відповідають вимогам чинного
законодавства, а тому належать до
задоволення.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 8, 9, 11, 14, 71, 86, 94, 104,
158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Хмельницької митниці
Міндоходів №400000004/2013/100051/2 від 05 грудня
2013 року про коригування митної
вартості товарів.

Визнати протиправною та скасувати
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№400040000/2013/00077 складену 05 грудня 2013 року
Хмельницькою митницею Міндоходів
(митний пост "Славута").

Присудити на користь публічного
акціонерного товариства "Славутський
комбінат "Будфарфор" судові витрати у
розмірі 255,78 грн. (двісті п'ятдесят п'ять
гривень 78 коп.), які підлягають
обов'язковому стягненню органами
Державної казначейської служби
України із Державного бюджету України
шляхом їх безспірного списання із
рахунка Хмельницької митниці
Міндоходів.

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 20
червня 2014 року

Суддя/підпис/ "Згідно з оригіналом"
Суддя Д.Л. Фелонюк