Справа № 2а-772/11/1070
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

04 березня 2014 року м.
Київ В/800/488/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії: Головчук С.В.
(суддя-доповідач), Іваненко Я.Л.,
Кобилянського М.Г., Кочана В.М.,
Ліпського Д.В., перевіривши заяву
ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 19
грудня 2013 року у справі за позовом
Білоцерківського міськрайонного
центру зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття до ОСОБА_6 про
стягнення отриманої допомоги по
безробіттю,

в с т а н о в и в:

29 січня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
Верховного Суду України через Вищий
адміністративний суд України з заявою
про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 19
грудня 2013 року у зазначеній справі.

У заяві про перегляд судового рішення
Верховним Судом України з підстав,
передбачених пунктом 1 частини 1 статті
237 КАС, заявник просить скасувати
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 19 грудня 2013 року та
ухвалити нове судове рішення про
відмову у задоволенні позову. ОСОБА_6
посилається на неоднакове
застосування касаційним судом у
подібних правовідносинах положень
статей 1,2 Закону України «Про
зайнятість населення» при вирішенні
справ щодо стягнення отриманої
допомоги по безробіттю з особи, яка має
статус фізичної особи-підприємця.

На обґрунтування заяви додано ухвалу
Вищого адміністративного суду України
від 07 червня 2011 року №К/800/13240/11, в якій
касаційний суд, на її думку, по іншому
застосував вказану норму права.

Дослідивши надані матеріали, суд
вважає, що заява підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно із статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів: 1)
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; 2) встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Так, у справі за позовом
Білоцерківського міськрайонного
центру зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття до ОСОБА_6 про
стягнення отриманої допомоги по
безробіттю, суд касаційної інстанції,
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 19 грудня 2013 року, залишив
без змін постанову Київського
окружного адміністративного суду від 02
березня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 07 липня 2011 року, якими задоволено
позовні вимоги. Переглядаючи в
касаційному порядку вказані судові
рішення, Вищий адміністративний суд
України з посиланням на статті 1, 2
Закону України «Про зайнятість
населення» погодився з висновками
судів, що відповідач на час перебування
на обліку в центрі зайнятості в період
з 23 жовтня 2008 року по 06 липня 2009 року
була зареєстрована як фізична
особа-підприємець, тобто відносилася
до зайнятого населення, а тому не мала
права перебувати на обліку як
безробітна та отримувати допомогу по
безробіттю. Тобто, підставою
повернення коштів, визначено
реєстрацію особи, як суб'єкта
підприємницької діяльності.

Разом з тим, ухвалою від 07 червня 2011
року (справа №К/9991/13240/11), на яку
посилається заявник, Вищий
адміністративний суд України,
застосувавши одні й ті ж самі норми
матеріального права (статей 1, 2 Закону
України «Про зайнятість населення»),
погодився з висновками судів, які
відмовили у задоволенні позову, з
посиланням на те, що відповідач на
момент звернення до центру зайнятості
з заявою про надання статусу
безробітного мав право на отримання
відповідної допомоги по безробіттю, як
не зайнята фізична особа-суб'єкт
підприємницької діяльності, оскільки
відсутні докази її працевлаштування і
отримання доходу з часу реєстрації та
протягом перебування на обліку в
центрі зайнятості.

Прийняті за результатами розгляду
вказаних справ рішення є різними за
змістом.

Таким чином вбачається неоднакове
застосування судами касаційних
інстанцій одних і тих самих норм
матеріального права, а саме: статей 1, 2
Закону України «Про зайнятість
населення», що відповідно до пункту 1
частини 1 статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для допуску справи до
провадження у Верховному Суді України.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Допустити до провадження у Верховному
Суді України справу за позовом
Білоцерківського міськрайонного
центру зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття до ОСОБА_6 про
стягнення отриманої допомоги по
безробіттю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

С.В. Головчук

Я.Л. Іваненко

М.Г. Кобилянський

В.М. Кочан

Д.В. Ліпський