Справа № 826/7350/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1Вн. № 1/153
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 червня 2014 року 14:23
№ 826/7350/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В., при
секретарі судового засідання Тур Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Виробнича
проектно-будівельна фірма "Атлант" до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
17.02.2014 № та від 19.06.2014 № , за
участі представників сторін:

представник позивача Сенько А.В.;

представник відповідача Зломинога Т.М.,

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 19 червня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
"Виробнича проектно-будівельна фірма
"Атлант" (далі - позивач, ПрАТ "ВПБФ
"Атлант") звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (далі - відповідач, ДПІ у
Дніпровському р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києві) про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 17.02.2014 №
(далі - ППР № ) та від 19.06.2014 №
(далі - ППР № ).

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30.05.2014 відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 826/7350/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30.05.2014 закінчено
підготовче провадження в
адміністративній справі № 826/7350/14 і
призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача подав клопотання про зміну
позовних вимог. Позовні вимоги в
останній редакції викладено наступним
чином:

- визнати нечинним з моменту прийняття
та скасувати податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві за № від 17.02.2014;

- визнати нечинним з моменту прийняття
та скасувати податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві за № від 19.06.2014.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги з підстав, викладених у
позовній заяві, та просив задовольнити
позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
просила відмовити у задоволенні
позову з підстав, викладених у
запереченнях до адміністративного
позову.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
встановив наступне.

ПрАТ "ВПБФ "Атлант" (ідентифікаційний
код 19016506) зареєстровано 04.07.2002 Головним
управлінням юстиції у м. Києві
(свідоцтво про державну реєстрацію №
07362 від 04.07.2002).

ПрАТ "ВПБФ "Атлант" взято на податковий
облік в органах державної податкової
служби за № 07386 від 09.08.2002 та перебуває
на обліку в ДПІ у Дніпровському р-ні ГУ
Міндоходів у м. Києві.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість №
100332024 від 19.04.2011 позивач є платником
податку на додану вартість
(індивідуальний податковий номер
50).

Основним видом діяльності позивача
відповідно до КВЕД є: 25.11 Виробництво
будівельних металевих конструкцій і
частин конструкцій; 46.90
Неспеціалізована оптова торгівля; 71.12
Діяльність у сфері інжинірингу,
геології та геодезії, надання послуг
технічного консультування в цих
сферах; 41.20 Будівництво житлових і
нежитлових будівель.

Основним видом діяльності контрагента
позивача - товариства з обмеженою
відповідальністю "Фарт Буд" (далі - ТОВ
"Фарт Буд") відповідно до КВЕД є: 43.29 Інші
будівельно-монтажні роботи; 43.31
Штукатурні роботи; 43.34 Малярні роботи
та скління; 43.99 Інші спеціалізовані
будівельні роботи, н. в. і. у.; 71.12
Діяльність у сфері інжинірингу,
геології та геодезії, надання послуг
технічного консультування в цих
сферах; 41.20 Будівництво житлових і
нежитлових будівель.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ
у Дніпровському р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києві на підставі наказу № 95 від 16.01.2014,
згідно пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань правильності
нарахування та своєчасності сплати
податку на додану вартість та податку
на прибуток за грудень 2010 року та
липень 2011 року по взаємовідносинах з
ТОВ "Фарт Буд" (), за
результатами якої складено акт від
30.01.2014 № 121/26-53-22-05-21/19016506 (далі - акт
перевірки від 30.01.2014 № 121/26-53-22-05-21/19016506).

За результатами перевірки, на думку
податкового органу, встановлено, що
операції між позивачем та ТОВ "Фарт Буд"
фактично не відбувались, а тому позивач
не мав відображати у складі
податкового кредиту податкові
накладні з реквізитами вказаного
контрагента-постачальника. У зв'язку з
чим відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 17.02.2014 №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств на суму 237 956,00
грн. (за основним платежем - 211 926,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями - 26
030,00 грн.), та прийнято ППР № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму 117
179,00 грн. (за основним платежем - 93 743,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 23 436,00 грн.).

Рішенням Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 17.04.2014 №
3511/10/26-15-10-04-04 скасовано податкове
повідомлення-рішення від 17.02.2014 №
в частині визначення грошового
зобов'язання з податку на прибуток:
основного платежу - 104 121,00 грн. та
штрафної (фінансової) санкції - 26 030,00
грн., а ППР № залишено без змін.

На підставі акта перевірки від 30.01.2014 №
121/26-53-22-05-21/19016506 та рішення Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
17.04.2014 № 3511/10/26-15-10-04-04 відповідачем
прийнято ППР № , яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств на
суму 107 805,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з ППР №
та ППР № , звернувся за їх
скасуванням до суду.

Податковим органом, без наявних на те
повноважень, зроблено припущення про
встановлення відсутності виконання
комплексу робіт по влаштуванню
цегляної кладки перегородок, комплексу
робіт по зовнішньому утепленню та
оздобленню фасадів будинку БПО № 8 по
вул. Милославській у м. Києві; комплексу
робіт по зовнішньому утепленню та
оздобленню фасадів житлового будинку
№ 8-б по вул. Красовського в м. Бровари
Київської обл., а також укладення угод
без мети настання реальних наслідків.
Без аналізу первинних документів та
фактичних обставин зроблено висновок
про те, що відсутні як база, так і об'єкт
оподаткування податком на додану
вартість.

На підставі низки припущень податковий
орган дійшов висновку, що
задекларований позивачем податковий
кредит, сформований за рахунок
податкових накладних, виписаних ТОВ
"Фарт Буд" в розмірі 93 743,00 грн., повинен
бути зменшений до 0 грн., в т.ч. за липень
2011 року, а також що позивач повинен бути
позбавлений права включення до складу
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування у 2011 році, суми у
розмірі 107 805,00 грн.

Таких висновків податковий орган
дійшов, використавши інформацію ДПІ у
Деснянському р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києві, яку отримав в порядку, не
передбаченому ПК України.

У якості доказу було використано
висновки акту про результати
документальної невиїзної перевірки
ТОВ "Фарт Буд" ДПІ у Деснянському р-ні ГУ
Міндоходів у м. Києві від 01.04.2011 №
2419/23-2/34635545 та довідки про проведення
зустрічної звірки ТОВ "Фарт Буд" ДПІ у
Деснянському р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києві від 01.02.2013 № 54/22-50/34635545, згідно
яких ТОВ "Фарт Буд" має ознаки
фіктивності, а саме: відсутність
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень та
транспортних засобів.

Так, відповідач дійшов до помилкового
висновку, що не підтверджено отримання
ПрАТ "ВПБФ "Атлант" комплексу робіт по
влаштуванню цегляної кладки
перегородок на будівництві, комплексу
робіт по зовнішньому утепленню та
оздобленню фасадів будинку БПО № 8 по
вул. Милославській у м. Києві; комплексу
робіт по зовнішньому утепленню та
оздобленню фасадів житлового будинку
№ 8-б по вул. Красовського в м. Бровари
Київської обл. від ТОВ "Фарт Буд" в
перевіряємому періоді, а правочини,
укладені ПрАТ "ВПБФ "Атлант" з вказаним
контрагентом, не спричинили реального
настання правових наслідків, крім тих,
що пов'язані з їх недійсністю.

Разом з тим, суд вважає доцільним
зазначити, що не може бути підставою як
для відмови ПрАТ "ВПБФ "Атлант" у праві
на податковий кредит, так і у праві
включення до складу витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, відповідної суми
порушення податкової дисципліни з боку
ТОВ "Фарт Буд", оскільки, як встановлено
судом, дії позивача свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції реальні та
відповідають дійсному економічному
змісту, підтвердженням чого є наявні в
матеріалах справи належним чином
оформлені первинні документи, зокрема,
податкові накладні.

Таким чином, наданий суду доказ - Акт
перевірки позивача, сформовано
бездоказово. Висновок про
невідповідність первинних документів
про виконання комплексу робіт по
влаштуванню цегляної кладки
перегородок, комплексу робіт по
зовнішньому утепленню та оздобленню
фасадів будинку БПО № 8 по вул.
Милославській у м. Києві; комплексу
робіт по зовнішньому утепленню та
оздобленню фасадів житлового будинку
№ 8-б по вул. Красовського в м. Бровари
Київської обл. зроблено безпідставно.

Відтак, суд вважає вищевказані
висновки відповідача такими, що
суперечать вимогам закону. Згідно ч. 2
ст. 215 Цивільного кодексу України (далі -
ЦК України) недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин), зокрема у разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього
Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК
України).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

В свою чергу, державним податковим
інспекціям надано право подавати до
судів позови до підприємств, установ,
організацій та громадян про визнання
угод недійсними і стягнення в доход
держави коштів, одержаних ними за
такими угодами (ст. 10 Закону України
"Про державну податкову службу в
Україні" від 04.12.1990 № 509-XII).

З наведеного чітко вбачається, що
відповідач, у разі необхідності, має
право звернутися до суду з метою
визнання нікчемним правочину, а не
самостійно вирішувати дане питання.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України № К-1470/09 від 15.04.2009.

Також судом взято до уваги лист
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва № 7319 від 16.09.2011, де
зазначено, що головною підставою
вважати правочин нікчемним являється
його недійсність, встановлена законом,
а не актами податкової перевірки.
Вказані ж в актах податкових органів
недоліки, допущені суб'єктами
господарювання при укладенні та
виконанні договорів, не є підставою для
визнання правочинів нікчемними,
оскільки чинне законодавство не
встановлює таких підстав нікчемності
правочину.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, відповідач, визнавши
договори, укладені між позивачем і його
контрагентом, нереальними
господарськими операціями, зазначив
інформацію, яка не відповідає
дійсності та не підтверджена належними
доказами.

Разом з тим, суд зауважує, що також
перевіряючі вдалися до невластивих
податковому органу функцій оцінки
господарської діяльності
підприємства, що призвело до порушення
прав позивача. Акт перевірки не містить
логічно ув'язаного зв'язку між
отриманою інформацією про відсутність
будь-яких засобів та кінцевою метою,
спрямуванням дій на правомірну або
протиправну мету.

Доводи відповідача щодо неможливості
здійснення позивачем господарської
діяльності у зв'язку з відсутністю у
підприємства основних засобів та
трудових ресурсів для здійснення такої
діяльності є необґрунтованими тому, що
чинним цивільним та господарським
кодексами дійсність і реальність
договорів та правомірність виписаних
за ними, зокрема, рахунків-фактур,
видаткових та податкових накладних не
обумовлені наявністю матеріальних та
трудових ресурсів для здійснення
фінансово-господарської діяльності.

Суд, керуючись ч. 1 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), оцінює докази, які є
у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Згідно п. 1.1 ст. 1 ПК України відносини,
що виникають у сфері справляння
податків і зборів, зокрема, вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
регулюються Податковим кодексом
України.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України
органи державної податкової служби
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою згідно із
пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Проаналізувавши зміст акту перевірки
від 30.01.2014 № 121/26-53-22-05-21/19016506, суд
встановив, що висновки відповідача про
відсутність господарських операцій є
необґрунтованими, оскільки ним не
наведено жодної підстави та не надано
належних доказів вважати укладені
позивачем угоди нереальними
господарськими операціями.

Як вбачається з акту перевірки від
30.01.2014 № 121/26-53-22-05-21/19016506, у грудні 2010
року та у липні 2011 року ПрАТ "ВПБФ
"Атлант" сформовано податковий кредит
за рахунок податкових накладних,
виписаних ТОВ "Фарт Буд", у розмірі 178
071,00 грн. та віднесено до складу витрат
суму витрат у розмірі 890 355,00 грн.

Судом встановлено, що між ПрАТ "ВПБФ
"Атлант" (Замовник) та ТОВ "Фарт Буд"
(Підрядник) було укладено договори
підряду № 06/07/10-04 від 06.07.2010 (Т. 1, арк. 71 -
73), № 21/06/10-3 від 21.06.2010 (Т. 1, арк. 79 - 81),
згідно умов яких Замовник доручав, а
Підрядник приймав на себе виконання
власними і залученими силами і
засобами комплексу робіт по
влаштуванню цегляної кладки
перегородок, комплексу робіт по
зовнішньому утепленню та оздобленню
фасадів будинку БПО № 8 по вул.
Милославській у м. Києві.

Також між ПрАТ "ВПБФ "Атлант" (Замовник)
та ТОВ "Фарт Буд" (Підрядник) було
укладено договір підряду № 6 від 11.06.2009
(Т. 1, арк. 88 - 90), згідно умов якого
Замовник доручав, а Підрядник приймав
на себе виконання власними і
залученими силами і засобами комплексу
робіт по зовнішньому утепленню та
оздобленню фасадів житлового будинку
№ 8-б по вул. Красовського в м. Бровари
Київської обл.

Суд зауважує, що серед умов договорів
відсутні положення, які суперечать
моральним засадам суспільства,
порушують публічний порядок, або
спрямовані на заволодіння майном
держави у дохідній частині бюджету.

Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

На виконання умов договорів підряду №
06/07/10-04 від 06.07.2010, № 21/06/10-3 від 21.06.2010 та №
6 від 11.06.2009 факт виконання комплексу
робіт по влаштуванню цегляної кладки
перегородок, комплексу робіт по
зовнішньому утепленню та оздобленню
фасадів будинку БПО № 8 по вул.
Милославській у м. Києві; комплексу
робіт по зовнішньому утепленню та
оздобленню фасадів житлового будинку
№ 8-б по вул. Красовського в м. Бровари
Київської обл. товариством з обмеженою
відповідальністю "Фарт Буд" було
оформлено та підтверджено
оборотно-сальдовими відомостями по
рахунку; платіжними дорученнями;
видатковою накладною; довіреністю;
довідкою; реєстрами отриманих та
виданих податкових накладних;
довідками про вартість виконаних
будівельних робіт/та витрати; актами
приймання виконаних будівельних робіт;
ліцензією Міністерства будівництва,
архітектури та житлово-комунального
господарства України стосовно
контрагента позивача; актом здачі -
прийняття робіт (надання послуг);
переліком основних засобів, які
знаходяться на балансі позивача (Т. 1,
арк. 57 - 62, 64, 68 - 70, 74 - 77, 82 - 86, 91 - 96, 98 - 102, 104 -
108, 110 - 113, 126 - 130), ТОВ "Фарт Буд" було
виписано податкові накладні на
загальну суму ПДВ 178 071,00 грн. (Т. 1, арк. 78,
87, 97, 103), що також не заперечувалось
податковим органом при проведенні
перевірки.

Слід зазначити, що в акті перевірки не
вказано на наявність недоліків в
оформленні податкових накладних від
імені контрагента позивача, на
підставі яких сформовано податковий
кредит.

Судом не встановлено та відповідач не
надав доказів на підтвердження факту
анулювання свідоцтва платника податку
на додану вартість контрагента
позивача на момент укладення договорів
та видачі податкових накладних.

Отримані позивачем роботи по
влаштуванню цегляної кладки
перегородок, комплексу робіт по
зовнішньому утепленню та оздобленню
фасадів будинку БПО № 8 по вул.
Милославській у м. Києві; комплексу
робіт по зовнішньому утепленню та
оздобленню фасадів житлового будинку
№ 8-б по вул. Красовського в м. Бровари
Київської обл. призначені були не для
власних потреб позивача, а на виконання
інвестиційно-підрядного договору на
забудову земельної ділянки об'єктами
соціальної сфери на вул. Милославській
у Деснянському районі м. Києва від
18.10.2005 № 1/261, укладеного з комунальним
підприємством з питань будівництва
житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ"
та на виконання договору простого
товариства від 31.10.2008 № 12/10, укладеного
з відділом капітального будівництва
виконавчого комітету Броварської
міської ради, що і являється основним
видом господарської діяльності ПрАТ
"ВПБФ "Атлант". Отже, як вбачається з
матеріалів справи, позивачем
здійснювалась господарська діяльність
з будівництва житлових і нежитлових
будівель, та на підставі виписаних
накладних своїм контрагентам
позивачем було сформовано та
відображено податкові зобов'язання з
ПДВ. При цьому, подальша реалізація
отриманих позивачем від ТОВ "Фарт Буд"
підрядних робіт іншим контрагентам
підтверджується належними доказами,
наявними у справі договорами,
ліцензією ІДАБК у м. Києві,
сертифікатом, декларацією про
готовність об'єкта до експлуатації (Т. 1,
арк. 131 - 146, 236 - 241).

Отже, податкові зобов'язання
підтверджені належним чином
оформленими первинними документами, що
підтверджують факт здійснення
відповідних господарських операцій.

Згідно пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" від 28.12.1994 № 334/94-ВР (далі -
Закон № 334/94-ВР) до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №
334/94-ВР не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Аналогічно згідно пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону України "Про
податок на додану вартість" від 03.04.1997 №
168/97-ВР (далі - Закон № 168/97-ВР) податковий
кредит - сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону №
168/97-ВР податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу
валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту будь-які витрати зі сплати
податку, які не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а у разі імпорту робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).

При цьому підпунктом 7.5.1 п. 7.5 ст. 7
Закону № 168/97-ВР передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів із банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека)
-в разі розрахунків із використанням
кредитних дебетових карток чи
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Аналогічно згідно п. 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

При цьому, відповідно до п. 201.8 ст. 201 ПК
України право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковим кредитом є сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно розділу V цього
Кодексу.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Положеннями пункту 201.10 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання товарів
(послуг), на вимогу їх покупця, та є
підставою для нарахування податкового
кредиту.

Законом України "Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні"
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку (який основою
будь-якого іншого обліку)
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження
включення витрат на оплату поставки
товару та надання робіт до складу
валових витрат підприємства, а також
для підтвердження включення сум
сплаченого податку на додану вартість
у складі ціни за поставлений товар та
отримані послуги до складу податкового
кредиту, необхідні первинні документи
(платіжні доручення, податкові
накладні, акти виконаних робіт тощо),
оформлені відповідно до вимог статті 1
та статті 9 Закону України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні".

Пунктом 6.2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 № 1379, передбачено, що
податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку.

Господарська діяльність ТОВ "Фарт Буд"
на момент здійснення правочинів не
була припинена, що не заперечувалось
податковим органом, воно було
платником податку, а тому податкові
накладні складені належними особами та
не суперечать приписам норм чинного
законодавства.

Крім того, суд звертає увагу на
положення інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
20.07.2010 № 1112/11/13-10 щодо принципу
персональної податкової
відповідальності в спорах про податок
на додану вартість та принципу
добросовісності платника податків,
якими визначено, що сама по собі
несплата податку продавцем (серед
іншого й внаслідок ухилення від сплати)
у разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та суму бюджетного
відшкодування. Відповідальна за сплату
податку на додану вартість особа, що
формує дані податкового обліку з цього
податку, а не контрагент такої особи.

Якщо дії платника податку свідчать про
його добросовісність, а вчинені ним
господарські операції реальні та
відповідають дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних. Не
будуть підставою для відмови у праві на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни з боку його контрагентів,
припинення чи анулювання статусу
платника податку на додану вартість,
припинення юридичної особи.

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми та обставини справи,
суд дійшов висновку, що позивачем,
контрагент якого на момент здійснення
господарських операцій був належним
чином зареєстрований як платник
податку на додану вартість, мав
договори, які не були визнані в
судовому порядку недійсними, а також
підтверджені виданими ним податковими
накладними, правомірно сформовано та
задекларовано податковий кредит.

При цьому, хоча сам факт оплати вже є
достатньою та правомірною підставою
для формування на підставі податкових
накладних податкового кредиту, суд
вважає за необхідне зазначити, що
сукупність досліджених під час
розгляду справи вищенаведених
документів за відносинами позивача з
його безпосереднім контрагентом, які
зазвичай супроводжують виконання
операцій такого роду, у взаємозв'язку з
наведеним - договори і первинні
документи щодо подальшої реалізації
отриманих робіт по влаштуванню
цегляної кладки перегородок, по
зовнішньому утепленню та оздобленню
фасадів будинку БПО № 8 по вул.
Милославській у м. Києві; робіт по
зовнішньому утепленню та оздобленню
фасадів житлового будинку № 8-б по вул.
Красовського в м. Бровари Київської
обл., не дають підстав для висновку про
нездійснення операцій виконання
вказаних підрядних робіт, щодо яких
була здійснена оплата у грудні 2010 року
та у липні 2011 року, або здійснення
операцій без мети використання їх
результатів у власній господарській
діяльності позивача, та відповідачем
не надано належних та допустимих
доказів, які б спростовували виконання
спірних операцій. Підтвердження
фактичного руху наданих підрядних
робіт по ланцюгу зазначених ДПІ осіб
вказує, крім іншого, на спрямованість
угод на реальне настання наслідків,
передбачених зазначеними вище угодами,
та зв'язок здійсненої оплати з
господарською діяльністю позивача.

Вищезгадані податкові накладні видані
контрагентом позивача за
оподатковуваними операціями за
ставкою 20%, що відповідає наведеним
вище положенням податкового
законодавства стосовно порядку
оформлення та підстав їх видачі,
наведені в них дані відповідають та
кореспондуються з відомостями
первинних/платіжних документів.

Суд зазначає, що відповідачем під час
розгляду справи не надано жодних
доказів та не наведено жодних обставин,
які б свідчили про невідповідність
господарських операцій цілям та
завданням статутної діяльності
позивача, незвичності цих операцій для
цих осіб, збитковості здійснених
операцій, або інших обставин, які б
окремо або в сукупності могли свідчити
про не пов'язаність операцій
(здійсненої передоплати) з
господарською діяльністю позивача, про
невчинення операцій, про відсутність
факту надання вищевказаних підрядних
робіт, а також про те, що вчинення
зазначених операцій не було обумовлено
розумними економічними причинами
(цілями ділового характеру), а дії
позивача та його контрагента були
спрямовані на отримання
необґрунтованої податкової вигоди.

При цьому, суд враховує, що можливі
порушення податкового законодавства з
боку ТОВ "Фарт Буд" не є підставою для
висновку про порушення позивачем
податкового законодавства, про
відсутність у покупця права на
формування податкового кредиту з ПДВ
за фактом оплати та про відсутність
права включення до складу витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, відповідної суми.

Згідно ч. 1 ст. 138 КАС України предметом
доказування є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказами в адміністративному
судочинстві відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС
України є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Суд враховує той факт, що відповідачем
не надано вироку у кримінальній справі,
яким би встановлювались обставини
протиправної діяльності позивача, його
контрагента, його посадових осіб, а
також контрагента позивача (його
посадових осіб), з яких би вбачався
зв'язок та обізнаність позивача щодо
можливої протиправної діяльності
певного підприємства та щодо можливої
спрямованості певних угод на ухилення
від сплати податків, який би набрав
законної сили.

Також, на час розгляду даної справи не
встановлено наявність умислу у
директора ПрАТ "ВПБФ "Атлант" на
укладення угод, спрямованих на
ухилення від сплати податків або з
іншою протиправною метою.

В контексті викладених в Акті
перевірки доводів ДПІ щодо фіктивності
ТОВ "Фарт Буд", фіктивності правочинів,
укладених між цією юридичною особою та
позивачем, суд також зазначає, що під
час розгляду справи з боку ДПІ не
надано рішення суду, яке б набрало
законної сили та яке б було прийнято в
порядку ст. 551 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) ("Фіктивна
діяльність суб'єкта господарювання"),
яким би встановлювалась реєстрація
учасників спірних операцій, на
підроблені, втрачені документи або
реєстрація на підставних осіб, на осіб,
які не мали наміру провадити
фінансово-господарську діяльність або
реалізовувати повноваження.

Також, слід додати, що під час розгляду
справи не надано доказів проведення в
рамках кримінальної справи або
ініційованої ДПІ в порядку ст. 84 ПК
України експертизи щодо можливої
підробки підписів на первинних
документах по операціях з оплати
вищевказаних підрядних робіт, що
свідчить про відсутність підстав для
висновку про юридичну дефектність
угод, первинних документів, податкових
накладних по взаємовідносинам
позивача з ТОВ "Фарт Буд" та підставою
для висновку про вчинення позивачем та
його контрагентом порушень
податкового законодавства.

Складений відповідачем акт перевірки
не містить жодних фактичних даних, які
б засвідчували наявність в діяльності
позивача обставин, котрі передбачені ч.
3 ст. 228 ЦК України.

Окрім того, під час розгляду справи ДПІ
не надано рішення суду, яке б набрало
законної сили, прийнятого в порядку ст.
234 ЦК України щодо визнання судом
фіктивними правочинів, укладених між
позивачем та його контрагентом, тобто
їх вчинення без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цими правочинами.

Під час розгляду справи ДПІ також не
надано рішення суду, яке б набрало
законної сили та було прийнято в
порядку ст. 207 ГК України щодо визнання
недійсними спірних операцій з підстав
невідповідності спірних операцій
вимогам закону, або вчинення їх з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства.

Судом під час розгляду справи також не
встановлено обставин, які б свідчили
про нікчемність правочинів, укладених
між позивачем та його контрагентом.

Посилання представника відповідача на
ту обставину, що посадові особи
контрагента позивача виступали від
імені підприємства, не усвідомлюючи
юридичних наслідків своїх дій, не
свідчить про нікчемність чи то
безтоварність правочинів.

Отже, при розгляді справи, судом
встановлено, що ППР № та ППР №
, прийняті за результатами даної
перевірки, не відповідають вимогам
чинного законодавства, ґрунтуються на
припущеннях та без системного
викладення порушень вимог чинного
податкового законодавства.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, сукупність вищенаведених
встановлених обставин підтверджено
документально, що дає суду підстави
визнати позовні вимоги щодо визнання
протиправними та скасування № та
ППР № обґрунтованими, доведеними
матеріалами справи, і такими, що
підлягають задоволенню. Відтак,
позовна заява підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов приватного акціонерного
товариства "Виробнича
проектно-будівельна фірма "Атлант"
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
17.02.2014 № .

3. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
19.06.2014 № .

4. Стягнути судові витрати в сумі 449,98
грн. (чотириста сорок дев'ять грн. 98 коп.)
на користь приватного акціонерного
товариства "Виробнича
проектно-будівельна фірма "Атлант" () із Державного бюджету
України.

4. Стягнути решту суми судового збору у
розмірі 4 049,71 грн. (чотири тисячі сорок
дев'ять грн. 71 коп.) на розрахунковий
рахунок № 4007 у ГУ ДКСУ у місті
Києві, код 38004897, МФО 820019, код
класифікації доходів бюджету 22030001 із
Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
Н.В. Клочкова

Повний текст рішення складено та
підписано 23.06.2014.