Справа № 872/12724/13
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 червня 2014 рокусправа № 2а/0470/5895/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Уханенка С.А.

суддів:
Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 26
липня 2012 р. по справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Роменський завод
продовольчих товарів" до Державної
податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області про визнання незаконним та
скасування податкового
повідомлення-рішення ,-

в с т а н о в и в:

У травні 2012 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
незаконним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська від 12.03.2012 № ,
яким позивачу визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 46 867 грн., у т.ч. за
основним платежем 46 866 грн. та штрафних
санкцій 1 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 26
липня 2012 р. адміністративний позов
задоволено повністю. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська від 12 березня 2012 року
№ на суму 46867,00 грн. (сорок шість
тисяч вісімсот шістдесят сім грн. 00
коп.).

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що товариство з
обмеженою відповідальністю
"Роменський завод продовольчих
товарів" 01.06.1998 року зареєстроване як
юридична особа виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради, що
підтверджується довідкою з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України Серії АА № 535439.

На підставі наказу Державної
податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська від 14.02.2012 року № 156
посадовою особою податкового органу,
було проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ТОВ
"Роменський завод продовольчих
товарів" з питань дотримання вимог
податкового законодавства України з
податку на додану вартість при
здійсненні взаємовідносин з ТОВ
"Торговий Дім "Нові перспективи" за
квітень 2011 року, за результатами якої
складено акт № 610/23- від 22.02.2012
року.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення - рішення № від
12.03.2012 р., яким ТОВ "Торговий Дім "Нові
перспективи" визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 46 867,00 грн., у т.ч. за
основним платежем 46 866 грн. та штрафних
санкцій 1 грн.

Відповідно до висновку вказаного акту
податковим органом встановлено
допущені позивачем наступні порушення:
п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п.200.2 ст.200 ПК України
від 02.12.2010 р. № 2755-IV (із змінами та
доповненнями) ТОВ "Торговий Дім "Нові
перспективи" завищено податковий
кредит на суму 46 866 грн., а саме у
декларації з податку на додану
вартість за квітень 2011 року на суму 46 866
грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції дійшов висновку, що
реальність господарських операцій
позивача з ТОВ «Торговий Дім «Нові
перспективи» за квітень 2011 року
підтверджується відповідними
документами.

Такий висновок суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та нормам
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини.

Згідно пп. 138.2, 138.4 ст.138 Податкового
кодексу України, витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. Витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг,
визнаються витратами того звітного
періоду, в якому визнано доходи від
реалізації таких товарів, виконаних
робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат: витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Таким чином, у разі, якщо платник
податку здійснив певні витрати на
придбання товарів (робіт, послуг) для їх
подальшого використання у власній
господарській діяльності і ці витрати
підтверджуються відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, він має право віднести
такі витрати до складу валових витрат.

Відповідно до п.198.1. ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій,
зокрема, з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пунктів 198.2, 198.3. ст.198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 93.1 статті 193 цього
Кодексу, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
позивач у періоді, що перевірявся мав
фінансово-господарські
взаємовідносини з ТОВ «Торговий Дім
«Нові перспективи».

Так, між ТОВ "Роменський завод
продовольчих товарів" та ТОВ "Торговий
дім "Нові перспективи" було укладено
угоду № 4-18/03/11 від 18.03.2011 року,
відповідно до якої ТОВ "Торговий дім
"Нові перспективи" зобов'язується
поставляти ТОВ "Роменський завод
продовольчих товарів" товар згідно
асортименту та кількості визначених,
визначених покупцем. Документом, що
визначає асортимент, кількість та ціну
товару є накладна постачальника з
відміткою (підписом) покупця про
отримання. Виконання вищезазначеної
угоди підтверджуються видатковими
накладними, податковими накладними та
актами отримання вантажу
вантажоотримувачем, що знаходяться в
матеріалах справи, які оформлені у
відповідності до норм чинного
законодавства.

Крім того, позивачем використаний
товар, що отриманий за договором №
4-18/03/11 від 18.03.2011 року, у власній
господарській діяльності, що
підтверджується матеріалами справи.

Податкові накладні, відповідають
вимогам чинного законодавства щодо
форми та порядку їх оформлення, що не
заперечується актом перевірки.

Таким чином, враховуючи наведене,
реальне здійснення позивачем
господарських операцій
підтверджується відповідними
первинними документами, тому посилання
податкового органу на не надання
товарно-транспортних накладних є
безпідставним.

Крім того, висновками акту перевірки не
встановлено дефекту будь-якого
первинного документу або обставин, які
б свідчили про нереальність укладеної
позивачем з його контрагентами угоди.

При цьому, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити, що
відповідно до акту перевірки, висновки
податкового органу ґрунтуються на
підставі акту ДПІ у у Городоцькому
районі від 11.07.2011р. №291/23/37304247 про
результати докуме6тальної невиїзної
перевірки товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім «Нові
перспективи» з питання правомірності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість за квітень 2011 року, у
висновку якого зазначено, що угоди ТОВ
«Торговий дім «Нові перспективи» з
контрагентами за квітень 2011 року не
спричиняють реального настання
правових наслідків, а отже є нікчемними
по ланцюгу «вигодонабувача».

Тобто, сутність спору зводиться до
правомірності застосування податковим
органом висновків інших актів.

За висновками суду апеляційної
інстанції, формування суб'єктом
господарювання податкового кредиту не
може ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами, законодавство
України, не ставить в залежність
виникнення у платника податку на
додану вартість права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальності
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування та
має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Чинне законодавство не зобов'язує
платника податків перевіряти
безпосереднього контрагента на
предмет виконання ним вимог
податкового законодавства перед тим,
як відносити відповідні суми витрат до
валових витрат.

Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення з боку його
контрагента.

Таким чином, висновки податкового
органу, мають характер припущень та є
необґрунтованими, а відтак, не можуть
бути покладені в основу спірних
податкового повідомлення-рішення.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, у зв'язку чим суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби -
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 26
липня 2012 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з моменту її
виготовлення в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала виготовлена
04.06.2014 року.

Головуючий:
С.А. Уханенко

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
Ю.М. Дадим