Справа № 688/1630/14-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 688/1630/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Головко Н.П.
Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Мельник-Томенко Ж.
М.

суддів: Курка О. П. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
місті Шепетівці та Шепетівському
районі Хмельницької області на
постанову Шепетівського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 12 травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Шепетівці та Шепетівському
районі Хмельницької області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання провести перерахунок
пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в м. Шепетівці
та Шепетівському районі Хмельницької
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання провести перерахунок
пенсії.

Постановою Шепетівського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 12 травня 2014 року позов
задоволено частково, а саме: визнано
протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Шепетівці
в Хмельницькій області та
Шепетівському районі щодо відмови у
зарахуванні ОСОБА_2 періоду роботи з
24.04.1956 р. по 01.03.1960 року та з 01.03.1960 року
29.07.1993 року до пільгового стажу та
перерахунку пенсії, зобов'язано
управління Пенсійного фонду України у
м. Шепетівка та Шепетівському районі
Хмельницької області провести
перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 1 квітня 2014
року з урахуванням кратності 1 рік за 2
роки пільгового стажу за період з 24.04.1956
року по 01.03.1960 року та з урахуванням
кратності 1 рік за 1 рік 6 місяців
пільгового стажу за період з 01.03.1960 року
по 01.01.1991 року, в решті позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову про
відмову в задоволенні позову. В
обґрунтування апеляційної скарги
скаржник вказав, що у довідках наданих
позивачем до управління ПФУ про
періоди роботи в місцевостях
прирівняних до районів Крайньої
Півночі відсутні відомості про те, що
позивач уклала письмові трудові
договори та користувалася пільгами
передбаченими нормативно-правовими
актами, що діяли на той час.

Сторони в судове засідання не з'явились
про дату, час та місце розгляду справи
були повідомлені завчасно та належним
чином.

Враховуючи те, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до п.п. 1,
2 ч. 1 ст. 197 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2 з 01.08.2012 року призначено пенсію
за віком згідно Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», при призначенні пенсії
було враховано страховий стаж понад 30
років.

У період з 24.04.1956 р. по 29.07.1993 р. позивачка
працювала санітаркою, лаборантом,
фельдшером-лаборантом центральної
лікарні на комбінаті «Воркутавуголь» в
м. Воркуті Російської Федерації, що
підтверджується записами №1-6 у
трудовій книжці та довідкою №320 від
11.08.2005 року виданої адміністрацією
муніципального утворення «місто
Воркута» Республіки Комі Російської
Федерації, довідкою Воркутинської
інфекційної лікарні №14 від 05.09.2012 року.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги вказав на
протиправність відмови органу
Пенсійного фонду та наявність правових
підстав для зобов'язання відповідача
зарахувати стаж роботи позивача в
районах Крайньої Півночі.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції із
наступних підстав.

Згідно з п. 5 розділу ХV Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" період роботи до 1 січня
1991 року в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР,
а також на острові Шпіцберген
зараховується до страхового стажу в
порядку і на умовах, передбачених
законодавством, що діяло до 1 січня 1991
року.

Пільгове обчислення страхового стажу
застосовується для осіб, які працювали
в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, та на яких
поширювалися пільги, передбачені для
працюючих в районах Крайньої Півночі
та місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, відповідно до Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10
лютого 1960 року "Про впорядкування пільг
для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі", постанови Ради Міністрів
Союзу РСР від 10 лютого 1960 року N 148
"Про порядок застосування Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10
лютого 1960 року "Про впорядкування
пільг для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі", Указу Президії Верховної
Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року
"Про розширення пільг для осіб, які
працюють в районах Крайньої Півночі і
в місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу
провадиться на підставі трудової
книжки, або письмового трудового
договору, або довідки, в яких зазначено
період роботи в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, та
користування пільгами, передбаченими
вищезазначеними нормативно-правовими
актами.

Згідно з п. 5 розділу ХV "Прикінцевих
положень" Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" пільгове обчислення
страхового стажу проводиться на
підставі трудової книжки, або
письмового договору, або довідки, в
яких зазначено період роботи в районах
Крайньої Півночі та місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі, та користування пільгами,
передбаченими вищезазначеними
нормативно - правовими актами. Тобто
для пільгового обчислення страхового
стажу вказана норма надає особі
можливість надавати вказані документи
за її вибором.

Відповідно з п. 1 розділу першого
Інструкції про порядок надання пільг
особам, що працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, затвердженої
постановою Державного комітету Ради
Міністрів СРСР з питань праці і
заробітної платні, Президії ВЦРПС від
16.12.1967 р. № 530/П-28: пільги, встановлені
Указами Президії Верховної Ради СРСР
від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування
пільг для осіб, що працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі» і від 26 вересня 1967 року "Про
розширення пільг для осіб, що працюють
з районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі", надаються всім
робочим і службовцям (зокрема місцевим
жителям і іншим особам, прийнятим на
роботу на місці) державних,
кооперативних і громадських
підприємств, установ, організацій, що
знаходяться в районах Крайньої Півночі
і в місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі».

Згідно з п. 2 розділу першого вказаної
Інструкції: пільги, передбачені
статтями 1, 2, 3, 4 Указу від 10 лютого 1960
року, з врахуванням змін та доповнень,
внесених Указом від 26 вересня 1967 р.
надаються незалежно від наявності
письмового строкового трудового
договору.

Відповідно до п. 43 вказаної Інструкції:
загальний стаж роботи, який надає право
на отримання пенсії, нараховується за
період роботи в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, в наступному
порядку: а) пенсії за віком та по
інвалідності - за період з 1 березня 1960р.
один рік роботи зараховується за один
рік і шість місяців роботи особам,
зазначеним в пунктах 2, 3 та 4 цієї
Інструкції.

З наявної в матеріалах справи, трудової
книжки та довідок, встановлено, що
позивач дійсно працювала санітаркою,
лаборантом, фельдшером лаборантом
центральної лікарні на комбінаті
«Воркутавуголь» в м. Воркуті
Республіки Комі Російської Федерації.
Крім того, у вказаних довідках є
посилання на те, що позивачка
користувалася пільгами для осіб, які
працюють в районах Крайньої Півночі.

Крім того, місцевість де працювала
позивачка у спірний період, згідно
Переліку районів Крайньої Півночі і
місцевостей, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, затвердженого
Постановою Ради Міністрів СРСР від 10
листопада 1967 року №1029, відноситься до
районів Крайньої Півночі.

Посилання відповідача, що пільги,
встановлені вказаними нормативними
актами, не розповсюджуються на
позивачку, оскільки остання не
укладала з роботодавцем строковий
трудовий договір, суд вважає
безпідставними, оскільки факт
укладання трудового договору з
роботодавцем підтверджується записами
у трудовій книжці. Крім того такі
посилання не ґрунтуються на законі та
суперечать положенням ст. 62 Закону
України "Про пенсійне забезпечення", де
зазначено, що основним документом, що
підтверджує стаж роботи, є трудова
книжка.

Щодо посилань на те, що в довідках та
трудовій книжці не вказано про пільги
які надавались позивачці, колегія
суддів вважає, що дана обставина не
може слугувати підставою для відмови в
зарахуванню пільгового (кратного)
обчислення трудового стажу
передбаченого наведеними нормами
законодавства.

Зважаючи на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про законність вимог
позивача визнавши протиправними дії та
зобов'язавши відповідача провести
перерахунок спірного стажу.

Щодо твердження органу Пенсійного
фонду, що судом першої інстанції під
час розподілу судових витрат не
враховано ч.1 ст. 94 КАС України та
неправомірно стягнуто судовий збір
шляхом безспірного списання з
розрахункових рахунків відповідача,
суд апеляційної інстанції зазначає
наступне.

Відповідно до підпункту 3 пункту 9
розділу VI Прикінцевих та перехідних
положень Бюджетного кодексу України у
разі безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Водночас пунктом 19 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ встановлено, що безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

Під час прийняття постанови суд,
зокрема, вирішує, як розподілити між
сторонами судові витрати (стаття 161
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа) (частина перша статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України).

З огляду на викладене та з урахуванням
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами судам у
резолютивній частині такого судового
рішення слід зазначати обов'язок
органу Державної казначейської служби
України стягнути судові витрати із
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання із рахунка
суб'єкта владних повноважень -
відповідача.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції при ухваленні оскаржуваної
постанови вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому відсутні підстави для її
скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в місті
Шепетівці та Шепетівському районі
Хмельницької області, - залишити без
задоволення, а постанову Шепетівського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 12 травня 2014 року, - без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Мельник-Томенко Ж. М.

Судді
Курко О. П.

Сторчак В. Ю.