Справа № 808/2608/14
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

16 червня 2014 року (11 год. 40 хв.) Справа №
808/2608/14 м.Запоріжжя Запорізький
окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого судді Киселя Р.В.,

при секретарі судового засідання
Мащенко Д.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Токмацької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
податкового боргу.

14.04.2014 до Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Токмацької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області (далі
- позивач) до ОСОБА_1, в якому позивач
просить: стягнути з ФОП ОСОБА_1 кошти у
сумі податкового боргу - 1605,80 грн. по
єдиному податку з фізичних осіб.

Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що
відповідач, згідно даних обліку та
звітності,має податковий борг по
сплаті єдиного податку з фізичних
осіб-підприємців в сумі 1605,80 грн.
Просить суд стягнути з відповідача
заборгованість по єдиному податку в
сумі 1605,80 грн.

Ухвалою судді від 16.04.2014 у зв'язку з
невідповідністю позову вимогам ст. 106
КАС України його було залишено без
руху, надано позивачу строк для
усунення недоліків позову до 30.04.2014.

Ухвалою від 05.05.2014 позивачу був
продовжений строк для усунення
недоліків позову до 19.05.2014.

У визначений судом строк позивач
усунув недоліки позову.

Ухвалою від 20.05.2014 провадження у справі
було відкрите, судове засідання
призначене на 03.06.2014.

У судове засідання, призначене на
03.06.2014, представники сторін, належним
чином повідомлених про дату, час та
місце судового засідання, не прибули.

03.06.2014 від позивача до суду надійшло
клопотання про відкладення судового
розгляду, обґрунтоване неможливістю
прибуття уповноваженого представника
позивача у судове засідання.

Ухвалою від 03.06.2014 розгляд справи було
відкладено на 16.06.2014.

16.06.2014 від позивача до суду надійшло
клопотання про розгляд справи за
відсутності його представника, на
задоволенні позовних вимог наполягає.

У судове засідання, призначене на 16.06.2014
відповідач, належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання не прибув.

Поштові відправлення, які містили
повістки про виклик до суду, які
надсилались в адресу відповідача,
повернулись до суду без вручення
адресату із позначкою пошти «за
зазначеною адресою не проживає» та «за
закінченням терміну зберігання».

Судові повістки надсилались
відповідачу в адресу зазначену в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

За приписами ч. 4 ст. 33 КАС України у разі
ненадання особами, які беруть участь у
справі, інформації щодо їх поштової
адреси судовий виклик або судове
повідомлення надсилаються юридичним
особам та фізичним особам - підприємцям
- за адресою місцезнаходження (місця
проживання), що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до ч. 11 ст. 35 КАС України у
разі повернення поштового
відправлення із повісткою, яка не
вручена адресату з незалежних від суду
причин, вважається, що така повістка
вручена належним чином.

Відтак, відповідач є таким, що належним
чином повідомлений про дату, час та
місце судового засідання.

За приписами ч. 4 ст. 128 КАС України у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

За приписами ч. 4 ст. 122 КАС України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності.

Враховуючи вимоги вищенаведених норм
права, судовий розгляд даної справи
було здійснено за відсутності сторін
на підставі наявних у справі
матеріалів.

Враховуючи неприбуття у судове
засідання представників сторін, суд на
підставі вимог ч. 1 ст. 41 КАС України не
здійснював фіксування судового
засідання технічними засобами.

Суд, розглянувши матеріали і з'ясувавши
обставини адміністративної справи,
дослідивши наявні у справі докази у їх
сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців 11.02.2013
відповідач зареєстрований в якості
фізичної особи - підприємця.

На підставі заяви про право
застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності від
19.02.2013 з 01.03.2013 відповідача було
переведено на спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності, як
платника єдиного податку другої групи
(ставка у відсотках доходу - 20%), вид
діяльності відповідачем визначений як
неспеціалізована оптова торгівля (код
згідно КВЕД 46.90), діяльність
посередників у торгівлі товарами
широкого асортименту (код згідно КВЕД
46.19).

Ставка єдиного податку для зазначеного
виду діяльності становила 229,40 грн.

Податковий борг виник внаслідок
несплати відповідачем єдиного податку
з 20.03.2013 по 20.09.2013 (щомісячна сума сплати
- 229,40 грн.).

Згідно даних облікової картки
відповідача та довідки про податковий
борг станом на 02.06.2014 за ним
обліковується заборгованість зі
сплати єдиного податку з 20.03.2013 по
20.09.2013, яка складає 229,40 грн. х 7 (місяців
несплати) = 1605,80 грн.

Отже, сума заборгованості відповідача
по єдиному податку становить 1605,80 грн.

У зв'язку з несплатою відповідачем
узгодженого податкового зобов'язання з
єдиного податку йому надсилалась
податкова вимога від 12.09.2013 №1466-17, яка
направлялась на адресу відповідача та
була отримана відповідачем 14.09.2013, про
що свідчить підпис наявний на
рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення.

Надаючи оцінку обставинам справи, суд
виходить з наступного.

За приписами п. 291.2 ст. 291 Податкового
кодексу України спрощена система
оподаткування, обліку та звітності -
особливий механізм справляння
податків і зборів, що встановлює заміну
сплати окремих податків і зборів,
встановлених пунктом 297.1 статті 297
цього Кодексу, на сплату єдиного
податку в порядку та на умовах,
визначених цією главою, з одночасним
веденням спрощеного обліку та
звітності.

Пунктом 291.3 ст. 291 Податкового кодексу
України визначено, що юридична особа чи
фізична особа - підприємець може
самостійно обрати спрощену систему
оподаткування, якщо така особа
відповідає вимогам, встановленим цією
главою, та реєструється платником
єдиного податку в порядку, визначеному
цією главою.

Підпунктом 2 п. 291.4 ст. 291 Податкового
кодексу України до другої групи
суб'єктів господарювання, які
застосовують спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності,
відносяться фізичні особи - підприємці,
які здійснюють господарську
діяльність з надання послуг, у тому
числі побутових, платникам єдиного
податку та/або населенню, виробництво
та/або продаж товарів, діяльність у
сфері ресторанного господарства, за
умови, що протягом календарного року
відповідають сукупності таких
критеріїв:не використовують працю
найманих осіб або кількість осіб, які
перебувають з ними у трудових
відносинах, одночасно не перевищує 10
осіб;обсяг доходу не перевищує 1000000
гривень.

Відповідно до п. 293.1 ст. 293 Податкового
кодексу України ставки єдиного податку
встановлюються у відсотках (фіксовані
ставки) до розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня податкового (звітного) року
(далі у цій главі - мінімальна заробітна
плата), та у відсотках до доходу
(відсоткові ставки).

Згідно із пп. 2 п. 293.2 ст. 293 Податкового
кодексу України фіксовані ставки
єдиного податку встановлюються
сільськими, селищними та міськими
радами для фізичних осіб - підприємців,
які здійснюють господарську
діяльність, залежно від виду
господарської діяльності, з розрахунку
на календарний місяць для другої групи
платників єдиного податку - у межах від
2 до 20 відсотків розміру мінімальної
заробітної плати.

Пунктами 295.1, 295.2 ст. 295 Податкового
кодексу України визначено, що платники
єдиного податку першої і другої груп
сплачують єдиний податок шляхом
здійснення авансового внеску не
пізніше 20 числа (включно) поточного
місяця.

Нарахування авансових внесків для
платників єдиного податку першої і
другої груп здійснюється органами
державної податкової служби на
підставі заяви такого платника єдиного
податку щодо розміру обраної ставки
єдиного податку, заяви щодо періоду
щорічної відпустки та/або заяви щодо
терміну тимчасової втрати
працездатності.

Пунктом 295.4 ст. 295 Податкового кодексу
України визначено, що сплата єдиного
податку здійснюється за місцем
податкової адреси.

Згідно із п. 295.8 ст. 295 Податкового
кодексу України, у разі припинення
платником єдиного податку провадження
господарської діяльності податкові
зобов'язання із сплати єдиного податку
нараховуються такому платнику до
останнього дня (включно) календарного
місяця, в якому до органу державної
податкової служби подано заяву щодо
відмови від спрощеної системи
оподаткування у зв'язку з припиненням
провадження господарської діяльності.

Пунктом 300.1 ст. 300 Податкового кодексу
України визначено, що платники єдиного
податку несуть відповідальність
відповідно до цього Кодексу за
правильність обчислення, своєчасність
та повноту сплати сум єдиного податку,
а також за своєчасність подання
податкових декларацій.

Як вбачається з наведених норм,
обов'язок зі сплати єдиного податку
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ставиться в залежність
лише від належної реєстрації такої
особи як суб'єкта підприємницької
діяльності та застосування ним
спрощеної системи оподаткування у
відповідності з вимогами
законодавства.

Судом встановлено, що в порушення
зазначених норм, відповідач не
сплачував вчасно встановленого
розміру ставки єдиного податку,
внаслідок чого у нього утворилася
заборгованість зі сплати єдиного
податку перед бюджетом в сумі 1605,80 грн.

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий борг - сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Оскільки податкове зобов'язання
відповідача не сплачено в установлені
строки, таке податкове зобов'язання
визнається податковим боргом.

За приписами п. 59.1 ст. 59 Податкового
кодексу України, у разі коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

Судом встановлено, що у зв'язку з
несплатою податкових зобов'язань
відповідачу 12.09.2013 було направлено
податкову вимогу №1466-17, яка
направлялась на адресу відповідача та
була отримана відповідачем 14.09.2013, про
що свідчить підпис наявний на
рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення.

Пунктом 60.1 ст. 60 Податкового кодексу
України визначені обставини за
наявності яких податкова вимога
вважається відкликаною.

Оскільки відповідач не надав
заперечень проти вимог заявленого
позову, то у суду відсутні підстави
вважати податкову вимогу від 12.09.2013
№1466-17 відкликаною. Крім того, наданою
позивачем обліковою карткою
відповідача підтверджується, що
податковий борг з моменту направлення
вказаної податкової вимоги збільшився,
але повністю не погашений. Відтак,
податкова вимога позивача від 12.09.2013
№1466-17 є чинною.

Згідно зі ст. 67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів, які б спростовували доводи
позивача, відповідач суду не надав.

Згідно п.п. 20.1.28 п. 20.1 ст. 20 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
стягувати до бюджетів та державних
цільових фондів суми грошових
зобов'язань та/або податкового боргу у
випадках, порядку та розмірі,
встановлених цим Кодексом.

Суд зазначає, що відповідач не надав до
суду жодних заперечень проти позову та
доказів, які б спростовували вимоги
позивача. Разом з тим, судом
встановлена правомірність заявлених
позивачем вимог.

З наведених підстав суд дійшов
висновку, що адміністративний позов є
обґрунтованим та підлягає задоволенню
в повному обсязі.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 94 КАС
України у справах, в яких позивачем є
суб'єкт владних повноважень, а
відповідачем фізична чи юридична
особа, судові витрати, здійснені
позивачем, з відповідача не стягуються.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Токмацької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення податкового боргу -
задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1,
який зареєстрований: АДРЕСА_1)
заборгованість по сплаті єдиного
податку з фізичних осіб-підприємців у
розмірі 1605,80 грн. (одна тисяча шістсот
п'ять гривень 80 коп.) на рахунок
отримувача - Токмацьке УК, р/р 0014,
код отримувача - 37942194 в ГУДКСУ у
Запорізькій області, МФО 813015, код
платежу 18050400.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль