Справа № 2а-726/10
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
Справа №
17678/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Кузнецовської міської ради
Рівненської області на постанову
Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 27 листопада 2010
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Кузнецовської міської ради
Рівненської області про зобов'язання
нарахувати і виплатити допомогу на
оздоровлення, -

В С Т А Н О В И В:

08.11.2010 року позивач - ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Кузнецовської
міської ради Рівненської області, в
якому просить визнати протиправною
бездіяльність відповідача щодо
перерахунку щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі 4 мінімальних
заробітних плат; визнати її право на
отримання щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі 4 мінімальних
заробітних плат за 2006-2010 роки та
отримувати допомогу довіку; збов'язати
відповідача зробити перерахунок
призначеної їй щорічної допомоги на
оздоровлення та донарахування
щорічної допомоги на оздоровлення за
2006-2010 роки виходячи з розрахунку 4
мінімальних заробітних плат,
передбачених ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
застосувавши розмір мінімальної
заробітної плати на момент виплати, і
виплатити їй недоотримані за вказані
періоди суми щорічної допомоги на
оздоровлення.

Ухвалою Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 11 листопада 2010
року позов ОСОБА_1 до управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Кузнецовської
міської ради Рівненської області про
зобов'язання нарахувати і виплатити
допомогу на оздоровлення в частині
вимог за період з 2006 року по 7 травня 2010
року залишено без розгляду.

Постановою Кузнецовського міського
суду Рівненської області від 27
листопада 2010 року позов задоволено.
Визнано неправомірними дії управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Кузнецовської
міської ради щодо нарахування та
виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на
оздоровлення, передбаченої ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», як
інваліду III групи захворювання,
пов'язаного з наслідками
Чорнобильської катастрофи, у розмірі,
встановленому постановою Кабінету
Міністрів України № 562 від 12 липня 2005
року «Про щорічні допомогу на
оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Визнано за ОСОБА_1 право на одержання
щорічної допомоги на оздоровлення як
інвалідом III групи захворювання,
пов'язаного з наслідками
Чорнобильської катастрофи, відповідно
до ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист осіб, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
у розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат. Зобов'язано
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Кузнецовської міської ради
здійснили перерахунок щорічної
допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за 2010
рік як інваліду ІІІ групи захворювання,
пов'язаного з наслідками
Чорнобильської катастрофи, у
передбачену ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» розмірі, що дорівнює
чотирьом мінімальним заробітним
платам.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною та прийнятою з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, відповідач оскаржив її в
апеляційному порядку. У апеляційній
скарзі просить скасувати постанову
Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 27 листопада 2010
року та в задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, апелянт зазначає, що відповідно
до ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», розміри одноразової
допомоги на оздоровлення визначені не
в конкретних грошових розмірах, а
виходячи з мінімальних розмірів
заробітної плати. Апелянт зазначає, що
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005р. №562 «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визначено суми щорічних
допомог на оздоровлення і ця Постанова
не суперечить Закону та видана на його
виконання. Кошторисні призначенння за
відповідними статтями видатків
передбачені Законами України «Про
державний бюджет України» і, зокрема,
на 2010 рік, виходячи з розмірів
компенсацій, передбачених
вищевказаною Постановою. На даний
момент зміни до цієї Постанови щодо
розміру щорічної допомоги на
оздоровлення постраждалим громадянам
не вносилися.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього
Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Безспірно встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є
потерпілою від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії,
інвалідом 3-ої групи, що стверджується
відповідним посвідченням та довідкою
огляду МСЕК, має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення
відповідно до вимог ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
і перебуває на обліку в управлінні
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Кузнецовської
міської ради Рівненської області.

Відповідно до вимог ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
передбачено виплату щорічної допомоги
на оздоровлення, яка для інвалідів 3-ої
групи складається з чотирьох
мінімальних заробітних плат.

Встановлено, що 12.05.2010 року ОСОБА_1
управлінням праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Кузнецовської міської ради
Рівненської області виплачено 90 грн.
щорічної допомоги на оздоровлення як
інваліду 3-ої групи. При нарахуванні
зазначених виплат відповідач
керувався Постановою Кабінету
Міністрів України №562 від 12 липня 2005
року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
з моменту прийняття вищезазначеної
постанови Кабінету Міністрів України
№562 встановлені нею розміри щорічної
допомоги на оздоровлення залишались
незмінними в той час, як неодноразово
змінювався розмір мінімальної
заробітної плати.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції вказує на те, що
в даній спірній ситуації слід
керуватися вимогами ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
оскільки закон має вищу юридичну силу
ніж постанова Кабінету Міністрів
України №562 від 12.07.2005 року.

Щодо стягнення допомоги на
оздоровлення за 2010 рік, то розмір
виплати такої допомоги не обмежувалась
Законом України «Про Державний бюджет
на 2010 рік» і тому виплата допомоги на
оздоровлення в 2010 році у меншому
розмірі, ніж це передбачено ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
є неправомірною.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції вважає обґрунтованими
позовні вимоги ОСОБА_1 щодо нарахування
та виплати їй заборгованості з виплати
одноразової щорічної допомоги на
оздоровлення за 2010 рік.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» розмірів щорічної
грошової допомоги на оздоровлення як
на причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Кечко проти України").

Доводи апеляційної скарги в частині
відсутності права позивача на
отримання допомоги на оздоровлення в
повному розмірі, спростовуються
нормами матеріального права,
наведеними вище, наявними в справі
доказами, тому підставою для
задоволення апеляційної скарги бути не
можуть.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, п.3 ч.1 ст.197, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Кузнецовської
міської ради Рівненської області
залишити без задоволення, а постанову
Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 27 листопада 2010
року у справі № 2-а-726/10 за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Кузнецовської
міської ради Рівненської області про
зобов'язання нарахувати і виплатити
допомогу на оздоровлення - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженнюне підлягає.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник