Справа № 825/1857/14
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2014 року Чернігів
Справа №
825/1857/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Лобана Д.В.,

при секретарі
Романенко Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, без фіксування його за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу в порядку ст. 41 КАС
України, в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Головного управління Міндоходів в
Чернігівській області про визнання
протиправними та скасування вимог та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним
позовом про визнання протиправними та
скасування вимог від 18.02.2014 № Ф-740, від
21.05.2014 № Ф-740 про сплату боргу (недоїмки),
зобов'язання Державної податкової
інспекції у м. Чернігові Головного
управління Міндоходів в Чернігівській
області внести відомості до картки
особового рахунку платника фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про
відсутність заборгованості зі сплати
єдиного соціального внеску станом на
час прийняття рішення по даній справі.

Позивач свої позовні вимоги
обґрунтовує тим, що він, як фізична
особа-підприємець, який обрав спрощену
систему оподаткування та пенсіонер,
звільняється з 07.04.2010 від сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.
Стверджує, що від 07.04.2010, відповідно
пенсійного посвідчення від 07.04.2010 №
НОМЕР_1 та згідно чинного законодавства
отримав гарантоване право на вихід на
пенсію за віком.

Позивач у судове засідання повторно не
з'явилась, але через канцелярію суду
подала заяву про розгляд справи за її
відсутності.

Представник відповідача через
канцелярію суду подав заперечення на
позов (а. с. 26-28), в яких зазначено, що
згідно ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Представник відповідача посилається
на ч. 4. ст. 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», яка
передбачає, що особи, зазначені у
пункті 4 частини першої цієї статті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

На думку відповідача ОСОБА_1 не досяг
пенсійного віку в розумінні ст. 26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» і не може бути звільнений
від сплати єдиного внеску.

Дослідивши матеріали справи, доводи
позовної заяви та заперечень на неї,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1),
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, про що 28.07.2009 внесено
відповідний запис до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, що
підтверджується копією свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця серії НОМЕР_2 (а. с. 7) та
знаходиться на спрощеній системі
оподаткування, що підтверджується
свідоцтвом платника єдиного податку
серії НОМЕР_3 (а. с. 8), є пенсіонером за
віком, що підтверджується копією
пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а. с.
9), є учасником ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році,
що підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_4 (а. с. 10) та довідкою управління
Пенсійного фонду України № 249 від 28.11.2013
(а. с. 11).

Судом встановлено, що позивачу
призначена пенсія за віком з 14.01.2010 -
довічно, як потерпілий внаслідок
аварії на ЧАЄС, що підтверджується
копією пенсійного посвідчення №
НОМЕР_1 (а. с. 9), довідкою управління
Пенсійного фонду України № 249 від 28.11.2013
(а. с. 11), посвідченням серії НОМЕР_4 (а. с.
10).

Відповідачем 01.07.2013 сформовано вимогу
№ Ф-2023 про сплату суми недоїмки зі
сплати єдиного внеску, штрафів та пені
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 5766,45
грн (а. с. 12). Постановою Чернігівського
окружного адміністративного суду від
18.11.2013 по справі № 825/4107/13-а (а. с. 13-14)
вищезазначену вимогу визнано
протиправною та скасовано, ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.04.2014 (а. с.
15-16) апеляційна скарга залишена без
задоволення, а постанова
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 18.11.2013 без
змін.

Однак, 18.02.2014 № Ф-740 сформовано нову
вимогу про сплату суми недоїмки зі
сплати єдиного внеску, штрафів та пені
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 9205,18
грн (а. с. 17).

Вимога від 18.02.2014 № Ф-740 була оскаржена
до Міністерства доходів і зборів, за
результатом розгляду даної скарги було
прийнято рішення від 30.04.2014 №
2780/С/99-99-10-07-07-15 (а. с. 18-19), яким вимогу
залишено без змін, а скаргу без
задоволення.

Також, 21.05.2014 за № Ф-740 податковим
органом складено вимогу про сплату
суми недоїмки зі сплати єдиного внеску,
штрафів та пені на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в
розмірі 10473,13 грн (а. с. 20).

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходить з
наступного.

Спірні правовідносини даного
адміністративного позову регулюються
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
08.07.2010 № 2464 та Законом України "Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні" від 16.12.1993 № 3721,
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 № 1058.

Згідно пункту 2 частини першої статті 1
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" (далі -
Закон) єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону
передбачено, що платниками єдиного
внеску є фізичні особи - підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

Особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (частина
четверта статті 4 Закону, набрала
чинності 06.08.2011).

Тобто, зазначеною статтею визначені
необхідні умови для звільнення від
сплати єдиного внеску, а саме: особа
обрала спрощену систему оподаткування
і є пенсіонером за віком або інвалідом
та отримує відповідно до закону пенсію
або соціальну допомогу.

Відповідно до статті 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" особи мають
право на призначення пенсії за віком
після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

Статтею 9 вказаного Закону визначено,
що за рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до пункту "а" частини першої
статті 13 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" на пільгових умовах
мають право на пенсію за віком,
незалежно від місця останньої роботи
працівники, зайняті повний робочий
день на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці, - за списком N 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць: чоловіки -
після досягнення 50 років і при стажі
роботи не менше 20 років, з них не менше 10
років на зазначених роботах; жінки -
після досягнення 45 років і при стажі
роботи не менше 15 років, з них не менше 7
років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше
половини стажу роботи з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці, пенсії на пільгових умовах
призначаються із зменшенням віку,
передбаченого статтею 12 цього Закону,
на 1 рік за кожний повний рік такої
роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці -
жінкам.

З наведених правових норм вбачається,
що пенсія за віком може бути надана
особі, яка не досягла пенсійного віку,
встановленого Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", також на пільгових
умовах.

Таким чином, суд вважає, що позивач є
пенсіонером за віком у розумінні
наведених норм права.

Судом не приймаються до уваги
посилання відповідача про те, що до
позивача не може бути застосовано
положення частини четвертої статті 4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", у
зв'язку з не досягненням позивачем
пенсійного віку згідно статті 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
оскільки вказана норма не пов'язує
звільнення від сплати єдиного внеску
із досягненням особою певного віку, а
передбачає звільнення від сплати
внеску всіх пенсіонерів за віком.
Також, зазначеною нормою законодавець
не виключив осіб, які є пенсіонерами,
проте отримують пенсію за віком на
вищезазначених умовах.

Згідно ч. 2. ст. 161 КАС України при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Аналогічна правова позиція наведена у
постановах Верховного Суду України від
13.05.2014 (а. с. 35-36), від 20.05.2014 (а. с. 37-39).

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірність
винесення оскаржуваних вимог від 18.02.2014
№ Ф-740, від 21.05.2014 № Ф-740.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, -
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
вимоги до Державної податкової
інспекції у м. Чернігові Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області про сплату боргу (недоїмки) від
18.02.2014 № Ф-740, від 21.05.2014 № Ф-740.

Зобов'язати Державну податкову
інспекцію у м. Чернігові Головного
управління Міндоходів в Чернігівській
області внести відомості до картки
особового рахунку платника фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1)
про відсутність заборгованості зі
сплати єдиного соціального внеску
станом на 24.07.2014.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 судові витрати в сумі 182 (сто
вісімдесят дві) грн 70 коп.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України
апеляційна скарга подається через
Чернігівський окружний
адміністративний суд, а її копія
надсилається апелянтом до суду
апеляційної інстанції, протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, а у
разі проголошення її вступної та
резолютивної частин, або прийняття її у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.
Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано,
або її подано з пропуском строку, у
поновленні якого було відмовлено, а у
разі вчасного подання апеляційної
скарги, з набранням законної сили
рішенням апеляційної інстанції, якщо
оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя
Д.В. Лобан