Справа № 2-а-1851/11/1417
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-1851/11/1417

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Войнарівський М.М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Миколаївському районі
Миколаївської області на постанову
Миколаївського районного суду
Миколаївської області від 30 серпня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївському районі Миколаївської
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Миколаївському районі Миколаївської
області про визнання протиправними дій
відповідача щодо проведення
перерахунку додаткової пенсії з
порушеннями норм законодавства як
особі, що постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

В обгрунтування позову зазначено, що
він є постраждалим в наслідок
катастрофи Чорнобильської АЕС 1
категорії, громадянином, захворювання
якого пов'язане з наслідками
Чорнобильської катастрофи, інвалідом
3-ої групи. Згідно статей 50 та 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
йому повинно бути призначено щомісячну
додаткову пенсію у розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком та основну
пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій
за віком. Однак, починаючи з 01.06.2008 року,
такі пенсії виплачуються йому в
розмірі меншому, чим передбачено цими
статтями, у його зверненні про
перерахунок пенсій було відмовлено,
тому просить суд визнати дії
відповідача у відмові в нарахуванні
йому основної та додаткової пенсії
неправомірними, зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок
пенсії згідно статей 50 та 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
починаючи з 01 червня 2008 року,
зобов'язати відповідача нараховувати
та виплачувати йому щомісячну основну
та додаткову пенсію відповідно до
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»і надалі.

Постановою Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 30
серпня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено. Визнано неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Миколаївському районі Миколаївської
області у відмові ОСОБА_1 у нарахуванні
пенсії та додаткової пенсії відповідно
до вимог п.4 ст. 54, ст. 50 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Миколаївському районі
Миколаївської області здійснити
нарахування та виплати пенсії та
додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно до
вимог п.4 ст. 54, ст. 50 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи
із мінімальної пенсії за віком,
встановленої відповідно до ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
починаючи з 01.06.2008 року, із вирахуванням
сум, які були виплачені ОСОБА_1 з 01.06.2008
року.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, відповідач в
апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
постанови суду першої інстанції з
винесенням нової постанови про відмову
у задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.
Враховуючи, що зазначених клопотань не
надходило, колегія суддів вважає, що
справа може бути розглянута в порядку
письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду в межах
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильської
АЕС, інвалідом 3 групи, та відноситься
до 1 категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи
(а.с. 4-5).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що позивач має право на
нарахування та виплату пенсії по
інвалідності у розмірах, визначених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 49 названого Закону
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно ст. 50 зазначеного Закону (в
редакції до 28 грудня 2007 року), особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами III групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 %
процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»у вказаній
редакції встановлено, що розмір пенсії
для інвалідів другої групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, в усіх випадках не може
бути нижчим 6 мінімальних пенсій за
віком.

Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»статтю 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» викладено в новій
редакції, відповідно до якої особам,
віднесеним до категорії 1 - інвалідам III
групи, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 50 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Цим же
Законом викладено в новій редакції і
статтю 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», відповідно до якої у всіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими для інвалідів, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою по III групі інвалідності -
180 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10 рп/2008 від 22 травня 2008 року положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
що стосуються виплат, встановлених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) та втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Із врахуванням викладеного позивач, як
постраждалий від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії та
інвалід ІІI групи, з 22 травня 2008 року мав
право на отримання державної пенсії в
розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій
за віком, передбаченому ч. 4 ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(в редакції до 28 грудня 2007 року), та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 15% від прожиткового
мінімуму, встановленого для осіб, які
втратили працездатність.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Також, слід зазначити, що при
обчисленні пенсії та додаткової пенсії
згідно положень Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за основу
береться розмір мінімальної пенсії за
віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. Крім того,
мінімальна пенсія за віком не може бути
нижчою ніж прожитковий мінімум і
відповідно до вимог ст. 46 Конституції
України.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого частиною першою цієї
статті тільки стосовно визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, не є перешкодою для
застосування даної величини
(мінімального розміру пенсії за віком)
для обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Разом з тим, судом першої інстанції
встановлено, що позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом 14 липня 2011
року, та оскаржує дії відповідача
починаючи з червня 2008 року.

Як на час подання цього позову, так і на
момент прийняття судом першої
інстанції оскаржуваного рішення,
відповідно до частини першої статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті визначено,
що для звернення за захистом прав,
свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

За таких підстав, апеляційний суд
вважає, що права позивача підлягають
захисту з 15 січня 2011 року, тобто в межах
шестимісячного строку звернення до
суду з адміністративним позовом, однак
позивач такі вимоги не заявляв. Таким
чином позов в частині вимог за 01 червня
2008 року по 14 січня 2011 року необхідно
залишити без розгляду.

Відтак, апеляційна скарга Управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївському районі Миколаївської
області підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст.184, 195, 198, 203, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївському районі Миколаївської
області - задовольнити частково.

Постанову Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 30
серпня 2011 року в частині задоволення
позовних вимог за період з 01 червня 2008
року по 14 січня 2011 року - скасувати, а
позовні вимоги ОСОБА_1 у вказаній
частині - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову
Миколаївського районного суду
Миколаївської області від 30 серпня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий
В.О.Скрипченко

Суддя
О.С.Золотніков

Суддя
Ю.В.Осіпов