Справа № 821/534/14
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/534/14

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції:
Кисильова О.Й.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 19 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до управління Державної
пенітенціарної служби України в
Херсонській області про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 (надалі -
позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду із
адміністративним позовом, в якому
просив стягнути з управління Державної
пенітенціарної служби України в
Херсонській області (надалі -
відповідач, УДПС України в Херсонській
області) середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні у
розмірі 9022,85 грн. та моральну шкоду в
розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позивач зазначив, що
оскільки нормами спеціального
законодавства, яке регулює порядок
проходження служби, виплату грошового
забезпечення та звільнення зі служби,
не визначено строки остаточного
розрахунку при звільненні та
відповідальності за його затримку, то
до даних правовідносин необхідно
застосовувати ст. ст.116 та 117 КЗпП
України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо
стягнення моральної шкоди у розмірі 5000
грн., позивач вказував на те, що
бездіяльність відповідача щодо
тривалої невиплати йому компенсації за
невикористані дні відпустки призвела
до душевного неспокою та хвилювань з
приводу порушеного права щодо
своєчасного отримання заробітної
плати, що вимагало додаткових зусиль
для організації життя позивача.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 19 березня
2014 року в задоволенні
адміністративного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться
питання про скасування судового
рішення у зв'язку з порушенням судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи та
постановлення нового рішення про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

Так, апелянт зазначив, що суд першої
інстанції проігнорував положення ч.7
ст. 43 Конституції України, в якому
зазначено, що право на своєчасне
одержання винагороди за працю,
захищається законом.

Апелянт надав до суду клопотання про
розгляд справи за його відсутності.

Сторони в судове засідання до суду
апеляційної інстанції не з'явилися, про
день, час та місце розгляду справи,
сповіщалися належним чином.

Суд апеляційної інстанції розглянув
справу у відповідності до положень ст.
197 КАС України.

З'ясувавши обставини справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції було
встановлено, що 20 березня 2013 року
наказом начальника управління
Державної пенітенціарної служби
України в Херсонській області №
13 звільнено з посади інспектора
Білозерського підрозділу
Дніпровського міжрайонного відділу
кримінально-виконавчої інспекції
управління ДДУ ПВП в Херсонській
області ОСОБА_1 з 25 березня 2014 року за п.
64 «ж» Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України - за
власним бажанням.

02 липня 2013 року відповідачем виплачено
ОСОБА_1 компенсацію за невикористану
відпустку за 2005 рік тривалістю 7 діб у
розмірі 423,01 грн.

Позивач стверджує, що оскільки
відповідач не виплатив компенсацію за
невикористану відпустку, тобто не
провів повного розрахунку при
звільненні, то несе відповідальність
за таку затримку у вигляді стягнення на
його користь середнього заробітку за
час затримки у розмірі 9022,85 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що дії відповідача були цілком
обґрунтованими та не порушили ані прав
позивача, ані нормативно-правових
актів, які регулюють спірні
правовідносини.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України,
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова
позиція суду першої інстанції, яка
викладена у судовому рішенні,
відповідає вимогам ст.159 КАС України,
виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи встановлено, що
грошовий атестат від 18 вересня 2006 року
№ 4, отриманий позивачем у вересні 2006
року при переведенні до Білозерського
РП Дніпровського міжрайонного відділу
кримінально-виконавчої інспекції, не
містить даних про невикористані ОСОБА_1
дні відпустки.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 07 листопада 2007
року № 1294 «Про упорядкування
структури та умов грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб рядового і начальницького складу»
і з метою визначення порядку та умов
виплати грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
Державної кримінально-виконавчої
служби України Державним
департаментом України з питань
виконання покарань 07 жовтня 2009 року
винесено наказ № 222, яким затверджено
Інструкцію про порядок виплати
грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
Державної кримінально-виконавчої
служби України, зареєстровану в
Міністерстві юстиції України 5
листопада 2009 р. за № 1040/17056 (надалі -
Інструкція № 222), яка визначає порядок
та умови виплати грошового
забезпечення особам рядового і
начальницького складу Державної
кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до пунктів 20.1, 20.3, 20.4
Інструкції № 222 при переміщенні,
переведенні, відрядженні до органів
виконавчої влади та інших цивільних
установ, а також при звільненні зі
служби осіб рядового і начальницького
складу фінансова служба (бухгалтерія)
зобов'язана, зокрема, видати грошовий
атестат.

Грошовий атестат видається під
розписку в особовій картці на грошове
забезпечення. Грошові атестати
підписуються керівником органу або
установи та начальником фінансової
служби (бухгалтерії), скріплюються
печаткою.

Грошовий атестат має бути підписаний
його власником, що підтверджує
правильність записів у ньому.

Вказаний атестат підписаний позивачем
без зауважень.

Відповідно до частини 2 статті 23 Закону
України «Про Державну
кримінально-виконавчу службу України»
від 23 червня 2005 року № 2713-IV (далі - Закон
№ 2713) умови грошового і матеріального
забезпечення осіб рядового і
начальницького складу та оплата праці
працівників кримінально-виконавчої
служби визначаються законодавством.
При цьому, пунктом 5 вказаної статті
визначено, що на осіб рядового і
начальницького складу
кримінально-виконавчої служби
поширюється дія статей 22 і 23 Закону
України «Про міліцію», а, також, порядок
і умови проходження служби та
грошового забезпечення, передбачені
для працівників органів внутрішніх
справ.

Пунктом 17.4. Інструкції № 222 визначено,
що особам середнього, старшого і вищого
начальницького складу, яким при
звільненні зі служби чергова відпустка
за поточний рік не надавалась, до
звільнення, на їхнє бажання, на
підставі довідки кадрового апарату
надається відпустка або виплачується
компенсація за невикористану
відпустку відповідно до законодавства.
Розрахунок тривалості невикористаної
чергової відпустки за поточний рік, за
яку виплачується грошова компенсація,
визначається пропорційно часу
перебування на службі в році
звільнення за кожний повний місяць
служби з розрахунку однієї дванадцятої
частини належної відпустки за кожний
повний місяць служби в році звільнення.

Особам рядового і начальницького
складу, які звільняються зі служби, за
невикористані ними дні щорічної
відпустки за всі попередні роки та
невикористану в році звільнення
відпустку виплачується грошова
компенсація виходячи з грошового
забезпечення (окладів за останніми
штатними посадами, займаними перед
звільненням, окладів за спеціальними
званнями, а також щомісячних
додаткових видів грошового
забезпечення постійного характеру
(надбавок, доплат) та премій (обчислених
як середньомісячна сума за попередні
повні дванадцять календарних місяців),
крім одноразових додаткових видів
грошового забезпечення), яке зазначені
особи отримували на день звільнення
(пункт 17.5. Інструкції № 222).

Отже, особам, які звільняються зі
служби, виплачується грошова
компенсація за невикористані дні
щорічної відпустки за всі попередні
роки.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачу така компенсація виплачена.

Аналізуючи наведене вище, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову про стягнення
компенсації за несвоєчасний
розрахунок при звільненні, оскільки
вищезазначеними нормативно-правовими
актами не передбачено стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Посилання апелянта на статті 116-117
Кодексу законів про працю України
судом апеляційної інстанції до уваги
не приймаються, оскільки спеціальним
законодавством врегульовані спірні
правовідносини таким чином, що виплата
компенсації за затримку виплати
розрахунку при звільненні осіб, які
проходили службу ОВС не передбачена.

Відтак, норми Кодексу законів про працю
України на дані правовідносини не
поширюються.

Враховуючи наведене, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують і не
дають підстав вважати, що судом при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 19 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до управління Державної
пенітенціарної служби України в
Херсонській області про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та моральної шкоди -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку ст. 254 КАС України та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя
І.О.Турецька

суддя Л.В.
Стас

суддя І.П.
Косцова

Повний текст ухвали складено 24.06.2014
року.