Справа № К/9991/72103/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/72103/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду (далі - УПФ) України в
Зміївському районі Харківської
області про визнання неправомірними
дій та зобов'язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 5 вересня 2011
року, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд
із позовом до УПФ України в Зміївському
районі Харківської області про
поновлення пропущеного строку
звернення до суду, визнання дій
відповідача неправомірними і
зобов'язання його здійснити йому як
дитині війни перерахунок та виплату
недоплаченого підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
у відповідності до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни».

Постановою Зміївського районного суду
Харківської області від 31.12.2010р. позов
задоволено частково. Визнано
протиправною бездіяльність УПФ
України в Зміївському районі
Харківської області щодо непроведення
позивачеві підвищення до пенсії на 30%
мінімальної пенсії за віком у
відповідності до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» за
періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р.
по день розгляду справи. Зобов'язано
відповідача здійснити ОСОБА_4 доплату
до пенсії в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1

ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р.
та з 22.05.2008р. по 31.12.2010р. В іншій частині
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання щодо судових витрат.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 05.09.2011р.
апеляційну скаргу УПФ України в
Зміївському районі Харківської
області задоволено частково, постанову
Зміївського районного суду
Харківської області від 31.12.2010р.
скасовано в частині задоволення позову
ОСОБА_4 до УПФ України в Зміївському
районі Харківської області про
визнання протиправною бездіяльність
та зобов'язання відповідача здійснити
позивачеві доплату до пенсії в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком з
розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р.
по 08.12.2009р. Адміністративний позов
ОСОБА_4 до УПФ України в Зміївському
районі Харківської області про
визнання протиправною бездіяльність
та зобов'язання відповідача здійснити
позивачеві доплату до пенсії в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком з
розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
відповідно до

ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» за періоди з
09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по
08.12.2009р. - залишено без розгляду. В іншій
частині постанову суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 05.09.2011р. та прийняти нове рішення
про задоволення позову в повному
обсязі.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства
(далі - КАС) України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» від
18.11.2004р. №2195-IV дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30% мінімальної пенсії
за віком.

Судами встановлено, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною війни в
розумінні ст.1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» і має
право на державну соціальну підтримку,
зокрема, відповідно до ст.6 цього Закону
- на підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Згідно п.1 розділу IV «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», цей
Закон набрав чинності з 01.01.2006р.

Пунктом 17 ст.77 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» від
20.12.2005р. №3235-IV з метою проведення
окремих норм законів у відповідність
із цим Законом зупинено на 2006 рік дію
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

Законом України від 19.01.2006р. №3367-IV до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» внесені зміни,
відповідно до яких п.17 ст.77 виключено, а
ст.110 викладена в такій редакції:
«Установити, що пільги дітям війни,
передбачені абзацом сьомим ст.5 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», запроваджуються з 01.01.2006р., а
ст.6, - у 2006 році поетапно, за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету».

Закони України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» від 20.12.2005р. та «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» від
19.01.2006р. не були визнані
неконституційними і діяли протягом 2006
року.

Оскільки до 19.01.2006р. дію ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» було зупинено, а пізніше Кабінет
Міністрів України так і не визначив
порядку виплати 30% надбавки до пенсії
дітям війни й ці пільги фактично
запроваджені не були, то у 2006 році
відповідач не мав підстав проводити
виплату підвищення до пенсії у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно з п.12 ст.71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» від
19.12.2006р. №489-V з метою приведення окремих
норм законів у відповідність із цим
Законом зупинено на 2007 рік дію ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», з урахуванням ст.111 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік».

Статтею 111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007
рік» встановлено, що у 2007 році
підвищення до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, яка
виплачується замість пенсії,
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
виплачується особам, які є інвалідами
(крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту»), у розмірі 50% від розміру
надбавки, встановленої для учасників
війни.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007р. №6-рп/2007 визнано такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними), зокрема, положення
п.12 ст.71 та ст.111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік».

Відповідно до пп.2 п.41 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від
28.12.2007р. №107-VI текст ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
викладено в наступній редакції: «Дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту») до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни. Ветеранам війни, які мають право
на отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» дане підвищення провадиться
за їх вибором згідно з одним із
законів».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008р. №10-рп/2008 визнано такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними), зокрема, положення
пп.2 п.41 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Зазначені рішення Конституційного
Суду України є обов'язковими до
виконання на території України,
остаточними і не можуть бути оскаржені,
крім того, вони мають
преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, оскільки з моменту
ухвалення Конституційним Судом
України рішень щодо
неконституційності п.12 ст.71, ст.111
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» і пп.2 п.41 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
указані правові норми втратили
чинність застосуванню не підлягали, то
відповідач з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з
22.05.2008р. по 31.12.2008р. повинен був
нараховувати і виплачувати позивачеві
підвищення до пенсії, передбачене ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком.

Статтями 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на

2009 рік» від 26.12.2008р. №835-VI та 70 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» від 27.04.2010р. №2154-VI Кабінету
Міністрів України було надано право у
2009 та 2010 роках встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Варто звернути увагу, що названі норми
передбачають встановлення в
абсолютних сумах розміри лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно їхня дія не
поширюється на спірні відносини,
оскільки розмір зазначених соціальних
виплат згідно із Законом України «Про
соціальний захист дітей війни»
залежить від розміру мінімальної
пенсії за віком, а не від розміру
мінімальної заробітної плати.

Отже, нарахування та виплата у 2009 та 2010
роках дітям війни підвищення до пенсії
повинні були здійснюватися в розмірі,
встановленому відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Державна соціальна підтримка дітей
війни у вигляді підвищення до пенсії,
встановленого ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», за
своєю правовою природою є окремим
джерелом доходу дітей війни та не є
складовою їхньої пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги.

Тому, під час вирішення спорів за
позовами дітей війни строки звернення
до суду визначаються за правилами ст.99
КАС України. Приписи ст.87 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» та
ст.46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», якими встановлено строки
виплати нарахованих, але неотриманих
сум пенсій за минулий час, не
поширюються на ці правовідносини, а
тому не можуть застосовуватися судами
під час розгляду зазначених спорів.

До 30.07.2010р. ч.2 ст.99 КАС України було
передбачено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Частиною 2 ст.99 КАС України (у редакції,
яка діє з 30.07.2010р.) встановлено, що для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України (у редакції,
яка діє з 30.07.2010р.) адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд за
заявою особи, яка його подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Оскільки ОСОБА_4 звернувся до суду
09.12.2010р., тобто залишок річного строку
звернення до суду після 30.07.2010р. не
перевищує шести місяців, то з
урахуваннях усіх обставин колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про залишення
без розгляду позовних вимог ОСОБА_4 до
09.12.2009р.

Суд апеляційної інстанції
обґрунтовано не застосував до даних
правовідносин положення ст.268
Цивільного кодексу України, так як,
дані правовідносини регулюються не
нормами Цивільного кодексу України, а
нормами спеціального законодавства. У
зв'язку з цим до таких вимог правила
позовної давності, встановлені главою
19 Цивільного кодексу України, не
застосовуються.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком встановлюється
в розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків суду та
встановлених обставин справи.

Згідно ст.224 КАС України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення судом норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 5 вересня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Зміївському районі Харківської
області про визнання неправомірними
дій та зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.