Справа № 823/1054/14
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
справа № 823/1054/14

м. Черкаси

17 год. 50 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.

за участю секретаря судового засідання
Цаплі І.Ю.,

представника позивача - Забровця С.В.
(за довіреністю),

представника відповідача - Радченко
О.П. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
іноземного підприємства «Агро-Вільд
Україна» до Уманської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Черкаській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

встановив:

22 квітня 2014 року до суду з позовною
заявою звернулося іноземне
підприємство «Агро-Вільд Україна», в
якій просить визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 11.04.2014,
винесене Уманською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів в
Черкаській області, яким іноземному
підприємству «Агро-Вільд Україна»
встановлено суму грошового
зобов'язання у розмірі 1 649 901, 00 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з
16.12.2013 по 30.01.2014 відповідачем проведено
документальну планову виїзну
перевірку з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2012 по
30.09.2013, за результатами якої складено
акт перевірки від 06.02.2014 №155/23-05-22/33353730, в
якому містяться висновки про наступні
порушення: п.44.1 ст. 44, п.198.2, п.198.3, п.198.6
ст.198 ПКУ, п.2.4, 2.16 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
внаслідок чого занижено податок на
додану вартість за жовтень 2012 на 307922
грн, травень 2013 на 361574 грн, липень 2013 на
330760 грн, за серпень 2013 на 6818 грн. У
зв'язку з незгодою з даним актом
перевірки позивач подав заперечення на
даний акт і копії документів. Після
отримання заперечень на акт та копій
документів відповідачем проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства в
частині своєчасності та правомірності
сплати податку на додану вартість та
податку на доходи фізичних осіб, за
результатами якої складено акт від
27.03.2014 №610/23-05-22/33353730, висновки акту
позапланової перевірки є незмінними та
відповідають висновкам акту планової
перевірки.

15.04.2014 позивач отримав податкове
повідомлення-рішення № від 11.04.2014,
яким визначено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі 1
649 901 грн., з яких 1 099 934 грн. - основний
платіж, 549967 грн. - штрафна санкція.
Позивач вважає, що рішення є
протиправним та підлягає скасуванню,
оскільки воно суперечить нормам
законодавства України.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, просив суд визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення - рішення.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечувала з
підстав, викладених у письмових
запереченнях.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, оцінивши їх в сукупності,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини ,на яких
ґрунтується позов, судом встановлено
наступне.

З 16.12.2013 по 30.01.2014 уповноваженими
представниками відповідача проведена
документальна планова виїзна
перевірка фінансово-господарської
діяльності іноземного підприємства
«Агро-Вільд Україна» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2012 по 30.09.2013, за
результатами якої складено акт
перевірки від 06.02.2014 №155/23-05-22/33353730. У
висновках вказаного акту перевірки,
зокрема, зазначено про порушення ІП
«Агро-Вільд Україна»:

- п.44.1 ст. 44, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПКУ,
п.2.4, 2.16 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
внаслідок чого занижено податок на
додану вартість за жовтень 2012 р. на 307922
грн., травень 2013р. на 361574 грн., липень 2013
на 330760 грн., за серпень 2013р. на 6818 грн.,
(спецдекларація).

- п. 198.2, п.198.3, п. 198.6 ст. 198 ПКУ, в
результаті занижений податок на додану
вартість за травень 2013 на суму 92860 грн.
(загальна декларація.)

Позивачем 17.02.2014 подано заперечення на
акт перевірки від 06.02.2014 №155/23-05-22/33353730.

Після отримання заперечень
представниками відповідача проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства в
частині своєчасності та правомірності
сплати податку на додану вартість та
податку на доходи фізичних осіб, за
результатами якої складено акт від
27.03.2014 №610/23-05-22/33353730, висновки акту
позапланової перевірки є незмінними та
відповідають висновкам акту планової
перевірки.

11.04.2014 відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення №, яким
визначено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі 1
649 901 грн., з яких 1 099 934 грн. - основний
платіж, 549967 грн. - штрафна санкція.

Cудом встановлено, що позивачем, в
порушення п.198.3. ст. 198 ПКУ включено до
складу податкового кредиту суму
податку на додану вартість з вартості
дизельного пального, запасних частин,
мастил, шин, придбаних у вітчизняних
постачальників, які використані не в
господарській діяльності за період
жовтень-грудень 2012 року та січень 2013
року.

Так, відповідно до оборотно-сальдових
відомостей по рахунку №203 «Паливо» за
період з 10.2012 по 01.02.2013, актів на
списання по водіях про використані
дизельне пальне, запчастини, мастило та
оливу на поточний ремонт з жовтня по
грудень 2012 та січень 2013, переліку
транспортних засобів та кілометраж з
жовтня по грудень 2012 та січень 2013, в
якому наведені витрати дизельного
палива по вищезазначених транспортних
засобах за період з жовтня 2012 по
грудень 2012 та за січень 2013 та пояснення
головного бухгалтера позивача
встановлено, що на виконання умов
Додаткової угоди від 15.02.2010 року до
договору доручення на виконання
договору поставки продукції №038 від
20.05.2008 року, актів приймання-передачі
(внутрішнього переміщення) основних
засобів від 25.01.2013 - сідельний тягач
MERCEDES-BENZ в кількості 5 одиниць та
видаткових накладних від 25.01.2013 р.
вищевказана техніка (сідельний тягач
MERCEDES-BENZ) отримана 25 січня 2013 року та
рахується на балансі ІП «Агро-Вільд
Україна» з 25.01.2013, а витрати на її
експлуатацію, поточний ремонт
здійснювались протягом жовтня-грудня
2012 та січня 2013.

Надані під час проведення виїзної
позапланової перевірки договори
оренди вказаних транспортних засобів
також не спростовують доводів
перевіряючих з огляду на відсутність
правових підстав використання
вказаного транспорту та відповідно
списання ПМП, запасних частин за
січень 2013 року.

В ході проведення документальної
планової виїзної перевірки позивача
встановлено, що підприємство
використовує техніку, яка не
облікована на балансі, та несе прямі
витрати по її експлуатації та ремонту.

З метою з'ясування наявної техніки, її
використання в господарській
діяльності та відповідно понесення
витрат на її утримання та експлуатацію,
позивачем направлено запит на
проведення інвентаризації основних
фондів підприємства, а саме рухомого
майна.

Для проведення інвентаризації техніки
підприємства за адресою с. Острожани,
Жашківського району, Черкаської
області з перевіркою їх фактичної
наявності станом на 28.01.2014 позивачем
роздруковано інвентаризаційний опис
№251.

Так, інвентаризація техніки
підприємства за адресою: с. Острожани,
Жашківського району, Черкаської
області здійснювалась головним
інженером Дорошенком А.А. та
перевіряючим Уманської ОДПІ Коренюк
М.А. Суд зазначає, що інвентаризаційний
опис до кінця не оформлено: не виведено
надлишки техніки та недостачі, які
виявлені в ході фактичної перевірки
наявності майна.

В інвентаризаційному опису №251 станом
на 28.01.2014 року зазначені відмітки про
відсутність техніки, яка знаходиться
на балансі підприємства, а саме:
зерносушарка Delux DPSL, ЗІЛ -130,ЗІЛ ММЗ 585М .

В ході проведення інвентаризації
встановлено наявність транспортних
одиниць, які не знаходяться на балансі
відповідача (відсутні в
інвентаризаційному описі).

Враховуючи викладене, перевіряючими
направлено до платника численні запити
з вимогою надати докази використання
ПММ та подорожніх листів, які містять
необхідну інформацію та доказову базу.

Суд зазначає, що основними документами
первинного обліку роботи вантажного
автомобіля є ТТН та подорожній лист.

Подорожній лист вантажного автомобіля
- первинний документ, що всебічно
характеризує роботу автомобіля і водія
з моменту їх виїзду і до повернення на
підприємство згідно з Правилами
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджені
наказом Мінтрансу України від 14.10.1997
№363.

Як випливає з п. 2 наказу Мінтрансу
України «Про затвердження типових форм
первинного обліку роботи вантажного
автомобіля» від 29.12.1995 №488/346 (далі -
Наказ №488/346), названа форма первинного
обліку є обов'язковою до застосування
всіма суб'єктами господарської
діяльності.

Згідно з п.11.3 Наказу №363, без цього
документа перевезення вантажів не
допускається. подорожній лист
вантажного автомобіля видається водію
при відпуску автомобіля на лінію (з
гаражу на роботу).

Після перевезення вантажу подорожній
лист передається на обробку до
відповідного відділу підприємства (до
фінансового відділу, до бухгалтерії)
для проведення подальших розрахунків,
обліку транспортної роботи, визначення
її вартості та заповнення розділу
«Результати роботи автомобіля і
причепів». На підставі дорожнього
листа проводиться облік руху та
списання пального, придбаного та
витраченого для роботи вантажного
автомобіля.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (зі змінами та
доповненнями), бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовуються
грунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Надані подорожні листи вантажних
автомобілів та подорожні листи
трактористів заповнені друкованим
способом, включаючи і час виїзду із
гаража, час повернення в гараж, залишок
пального при поверненні, кількість
годин у дорозі, фактичну витрату
пального, пробіг автомобіля та причепа,
в т.ч. з вантажем тощо. Дані відомості не
можуть бути відомі особі, яка виписує
подорожній лист у момент його виписки.
Ця інформація заповнюється після
повернення автомобіля на підприємство
власноручно водієм.

Для перевірки позивачем надано до
заперечення копії лише першої сторони
подорожніх листів вантажних
автомобілів, згідно якої неможливо
встановити послідовність виконання
завдання (№ прикладених
товарно-транспортних накладних і
талонів замовника, кількість
перевезеного вантажу, кількість
виконаних ткм, маршрут руху), витрату
пального за нормою та фактичну тощо.

Відповідно даних листа Департаменту
автомобільного транспорту
Міністерства інфраструктури
автомобіля від 20.11.2012 р. N 25/3717-12,
Подорожній лист як первинний документ
застосовується для бухгалтерського та
податкового обліку господарських
операцій, пов'язаних з перевезенням
вантажів. Відповідно до п. 138.2 ст. 138
Податкового кодексу України на основі
первинних документів визнаються
витрати платника податку. Подорожній
лист підтверджує витрати, пов'язані із
здійсненням перевезень, зокрема
витрати на пально-мастильні матеріали.

Відповідно даних листа Державної
служби України з питань регуляторної
політики та розвитку підприємництва
від 16.08.2013 №7443, на даний час є діючими
норми щодо обов'язковості наявності
дорожнього листа при перевезенні
вантажів, передбачені Переліком
документів, необхідних для здійснення
перевезення вантажу автомобільним
транспортом у внутрішньому сполученні,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 25.02.2009 № 207, та
спільного наказу Міністерства
транспорту України та Міністерства
статистики України від 29.12.95 № 488/346 «Про
затвердження типових форм первинного
обліку роботи вантажного автомобіля».

Враховуючи вищевикладене, на порушення
вимог п.44.1 ст. 44, п. 198.2, п.198.3, ст. 198 п.209.15
ПКУ встановлено завищення
задекларованих позивачем показників у
рядку 10.1 (рядок 8.1 до 01.03.2013) Декларації
«Підлягають оподаткуванню за ставкою 20
відсотків та нульовою ставкою» за
жовтень 2012 на 265990, за листопад 2012 на 400441
грн, за грудень 2012 на 154919 грн, за січень
2013р. на 39785 грн.

Перевіркою взаємовідносин позивача з
ТОВ «Техно-Торг», встановлено
розбіжності згідно атоматизованої
системи співставлень податкового
кредиту та податкових зобов'язань
контрагентів на рівні Міндоходів
України між податковим кредитом
позивача та податковим зобов'язанням
ТОВ «Техно-Торг» за жовтень 2012 року в
сумі 1293,59 грн.

Під час проведення перевірки платником
надано такі первинні документи:

- податкову накладну від 03.10.2012 №762;

- видаткову накладну від 03.10.2012 №29385;

- виписки банку за 03.10.2012 року;

- рахунок-фактуру від 03.10.2012 №СФ-0029385.

Оплату проведено в безготівковій формі
шляхом перерахування 7 761,56 грн. через

банківську установу ПАТ "КРЕДI АГРIКОЛЬ
БАНК", МФО 300614, на рахунок ТОВ
«Техно-Торг».

Суд зазначає, що платником не надано
документів, що підтверджують
транспортування продукції, книги
реєстрації доручень та ін.

Крім того, Уманською ОДПІ отримано акт
від 11.10.2013р. №385/3-22-08-35791183 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «ТЕХНО-ТОРГ» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за 2012 рік ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві.

Зустрічну звірку неможливо провести у
зв'язку з тим, що ТОВ «ТЕХНО-ТОРГ» не
знаходиться за юридичною та фактичною
адресами.

В ході проведення перевірки не
встановлено факту передачі товарів
(послуг) від ТОВ «ТЕХНО-ТОРГ» до
контрагентів-покупців, у зв'язку з
відсутністю (не наданням для перевірки)
актів приймання-передачі товару,
довіреностей, документів, що
засвідчують транспортування,
зберігання товарів, а також інших
первинних документів.

В результаті вищевикладеного, на
порушення вимог п.198.3, п.198.6 ст.198, п 201.1
статті 201 Податкового кодексу України,
а також статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» позивачем
завищено податковий кредит за жовтень
2012 року в сумі 1 294 грн. (товар -
телевізори/Samsung UE-32EH5007, 2 шт.).

Судом встановлено, що відповідно до
облікового реєстру ВМД за 2013 рік,
згідно до яких включено до податкового
кредиту суми ПДВ та відображено в
деклараціях р.12.1.Б «Податок на додану
вартість, сплачений митним органам»,
відображено суми ПДВ, сплачені митним
органам, на імпортну техніку та
обладнання.

Проте, позивачем суми ПДВ, які сплачені
митним органам, за імпортований товар,
а саме за липень 2013 року в розмірі 323 749
грн. самостійно не включено до р.12.1. Б
спец. декларації за липень 2013р., як
товар, який не відноситься на
господарські потреби, пов'язані з
сільськогосподарським виробництвом,
по таких видам товарів, а саме:

- брус просочений, ВМД №011193 від 19.07. 2013 ,
сума ПДВ -9650,44 грн.;

- алюмінієві двері для тераси, ВМД №011147
від 19.07. 2013, сума ПДВ -28555,73 грн.;

- профільовані листи, ВМД №010965 від 17.07.
2013, сума ПДВ -75022,78 грн.;

- саморіз, ВМД №010945 від 17.07. 2013, сума ПДВ
-12366,92 грн.;

- металеве вікно зі склом з захистом від
сонця, ВМД №010913 від 17.07. 2013, сума ПДВ
-114088,92 грн.;

- профільовані листи, ВМД №010983 від 17.07.
2013, сума ПДВ -66290,85 грн.;

- керамічна черепиця для покриття даху ,
ВМД №011192 від 19.07.2013, сума ПДВ -5895,59 грн.;

- туби зі швом, оцинковані для
водовідводу, ВМД №010929 від 17.07.2013, сума
ПДВ -11877,56 грн.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України «податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 розділу І цього
Кодексу, та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього розділу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку….».

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Враховуючи вищевикладене, на порушення
вимог п.44.1 ст. 44, п. 198.2, п.198.3, ст. 198 ПКУ
завищений податковий кредит за
листопад 2012р. на 51893 грн. відповідно до
операції з придбання від ТОВ «Аграр
Технік Центр-Жашків» черепиці
керамічної для покриття даху марки
Koramic, плити з деревного волокна для
тепло-і звукоізоляції, алюмієвого
кліпа для кріплення, кріплення для
дахової черепиці до брусу, які
використані для реконструкції будинку
механізатора в с. Острожани,
Жашківського району.

Проведеною перевіркою щодо
відображеного показника за період з
01.10.2012 по 30.09.2013 в сумі 479 1391 грн на
підставі накладних, податкових
накладних, даних бухгалтерських
рахунків 377 «Розрахунки з дебіторами»,
644 «Податковий кредит», 311
«Розрахунковий рахунок» встановлено
завищення задекларованої суми
податкового кредиту позивача у рядку
10.1 Декларації «Підлягають
оподаткуванню за ставкою 20 відсотків
та нульовою ставкою» за травень 2013 року
на суму 92 860 грн.

Судом встановлено, що в ході проведення
перевірки позивача отримано відповідь
№35 від 21.01.2014, де зазначено: «До
податкового кредиту по загальній
декларації за травень 2013 року
помилково була включена податкова
накладна №1/2 від 31.05.2013 р. про придбання
ярого ячменю урожаю 2012 року, а
необхідно було включити дану ПН до
спецдекларації, так як даний ячмінь
було використано на посів ячменю».

Відповідно до п.209.2 ст.209 Податкового
кодексу України згідно із спеціальним
режимом оподаткування сума податку на
додану вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
не підлягає сплаті до бюджету та
повністю залишається в розпорядженні
такого сільськогосподарського
підприємства для відшкодування суми
податку, сплаченої (нарахованої)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, а за наявності
залишку такої суми податку - для інших
виробничих цілей.

Враховуючи вищевикладене, на порушення
вимог п.44.1 ст. 44, п. 198.2, п.198.3, ст. 198 ПКУ
завищений податковий кредит за травень
2013р. на 92860 грн. відповідно до операції з
придбання ярого ячменю урожаю 2012 року
від ТОВ «Вікторія», згідно податкової
накладної №1/2 від 31.05.2013, згідно
пояснення головного бухгалтера
позивача сума ПДВ помилково включена
до податкового кредиту по загальній
декларації за травень 2013, а необхідно
було включити дану суму до
спецдекларації, так як даний ячмінь
було використано на посів.

Суд зазначає, що твердження про
самостійне коригування податкового
кредиту «наприкінці січня та на
початку лютого 2014» не містить
конкретної інформації з посиланням на
відповідні документи та не
підтверджується доданими до позову
матеріалами.

Крім того, в акті планової перевірки
від 06.02.2014 року №155/23-005-22/33353730 зазначено
період, протягом якого проводилася
перевірка, а саме з 16.12.2013 по 30.01.2014.

Відповідно до п.50.2 ст.50 Податкового
кодексу України платник податків під
час проведення документальних
планових та позапланових перевірок не
має права подавати уточнюючі
розрахунки до поданих ним раніше
податкових декларацій за будь-який
звітний (податковий) період з
відповідного податку і збору, який
перевіряється контролюючим органом.

Таким чином, самостійне коригування
платником податків податкових
зобов'язань під час проведення
перевірки заборонено Податковим
кодексом України, відповідно такі
уточнюючі розрахунки не враховуються
під час проведення перевірки та не
впливають на висновки акту перевірки.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та фінансової звітності в
Україні визначаються Законом України
від 16 липня 1999 року № 996-ХІV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена пп.1.2 п.1, пп.2.1. п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 25.05.1995 №88 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
№168/704), де зазначено, що первинні
документи це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.99 № 996-ХІV
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Суд зауважує, що проведення будь-якої
господарської операції товариства
фіксується та підтверджується
первинними документами, на основі яких
і ведеться бухгалтерська звітність. У
свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 3
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.99 р. № 996-ХІУ на даних
бухгалтерської звітності базуються
фінансова, податкова та інші види
звітності. Тобто первинні документи є
основою і для податкового обліку.

Якщо певна господарська операція не
відбулася чи відбулася не за тим її
змістом, який відображений в укладених
платником податку договорах, то це є
підставою для застосування
відповідних наслідків у податковому
обліку.

Суд зазначає, що згідно з п.44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодекс) чи не підтвердженні митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Обов'язок доведення обставин, які стали
підставою для прийняття спірних рішень
покладено на відповідача.

В даному випадку відповідач довів
правомірність прийняття ним
податкового повідомлення - рішення.

Таким чином суд приходить до висновку,
що оскаржуване податкове повідомлення
- рішення винесене на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
тому вимоги позивача є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 56, 58, 86, 94, 159, 162, 163, 254
КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Стягнути з іноземного підприємства
«Агро-Вільд Україна» (ідентифікаційний
номер 33353730) до Державного бюджету
України 4384 (чотири тисячі триста
вісімдесят чотири) грн 80 коп. судового
збору.

Постанова набирає законної сили
відповідно до вимог статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Черкаський окружний
адміністративний суд у строки та
порядку, передбачені статтями 185-187
цього Кодексу

Суддя
В.П. Тимошенко

Повний текст складений та підписаний 17
червня 2014 року