Справа № 872/8822/13
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 рокусправа № 804/15/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Чепурко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю «КОМФОРТ-СІТІ» на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 20
лютого 2013 року у справі №804/15/13-а за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «КОМФОРТ-СІТІ» до
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «КОМФОРТ-СІТІ» (далі -
ТОВ «КОМФОРТ-СІТІ») 2 січня 2013 року
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби,
правонаступником якої є Державна
податкова інспекція у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області, згідно якого, просить визнати
протиправними та скасувати прийняте
відповідачем податкове
повідомлення-рішення № від 18.06.2012
року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що вказане податкове
повідомлення-рішення повинно бути
скасовано, оскільки висновки
відповідача про завищення позивачем
від'ємного значення податку на додану
вартість, викладені у акті №766/152/33668281
від 29 травня 2012 року (далі - акт
перевірки), на підставі якого його було
прийнято є безпідставними та
необґрунтованими.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 20
лютого 2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що судом
не встановлено факту порушення спірним
податковим повідомленням-рішенням
прав позивача у сфері
публічно-правових відносин.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції позивач оскаржив її
до апеляційного суду з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права. Просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позов в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що
висновки відповідача викладені в акті
перевірки з якими погодився суд першої
інстанції є необґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача,
який заперечував, щодо задоволення
апеляційної скарги позивача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечень на неї, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло підтвердження під час розгляду
апеляційної скарги, що відповідачем
було проведено камеральну перевірку
даних, задекларованих у податковій
звітності з податку на додану вартість
за квітень 2012 року.

За результатами вказаної перевірки
відповідачем було складено акт
№766/152/33668281 від 29 травня 2012 року в якому
зроблено висновок про порушення
позивачем положень: п.198.3 ст. 198
Податкового кодексу України.

В ході перевірки контролюючим органом
було встановлено, що розмір від'ємного
значення (рядки 21.2, 22 та 24) в декларації
з ПДВ за квітень 2012 року не відповідає
результатам перевірки, оскільки
підприємством в Додатку 2 до декларації
відображена сума від'ємного значення у
розмірі 18 590 грн. як фактично не
сплачена постачальником товарів у
попередніх періодах з терміном
виникнення червень - вересень 2008 року,
із спливом терміну позовної давності,
що свідчить про порушення вимог п. 198.3
ст. 198 Податкового кодексу України,
враховуючи строки подання заяви про
повернення надміру сплачених грошових
зобов'язань або про їх відшкодування,
встановленому п. 102.5 ст. 102 Податкового
кодексу України, у зв'язку з чим
зменшується залишок від'ємного
значення (рядок 24 декларації) у розмірі
18 590 грн. по декларації з ПДВ за квітень
2012 року.

На підставі акта перевірки
відповідачем 18.06.2012 року прийнято
податкове повідомлення-рішення
№, якими позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 18 590 грн. (а.с.
14).

Заперечення позивача до акта перевірки
відповідачем залишено без задоволення.

За результатами адміністративного
оскарження вищевказане податкове
повідомлення-рішення залишено без
змін.

Правомірність та обґрунтованість
вказаного рішення відповідача є
предметом спору переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між
сторонами та відмовляючи у задоволені
позову, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що спірне рішення
відповідача прийнято правомірно,
оскільки позивачем не дотримано
строків передбачених п. 102.5 ст. 102
Податкового кодексу України.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового
Кодексу України передбачено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п.200.4 ст. 200 ПК України,
якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг;
залишок від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Аналогічне було передбачено і пп. 7.7.1,
7.7.2 п. 7.7 статті 7 України "Про податок на
додану вартість" в редакції чинній на
час формування позивачем від'ємного
значення ПДВ у червні - вересні 2008 року.

Відповідно до п. 102.5 ст. 102 Податкового
кодексу України, заяви на повернення
надміру сплачених податків, зборів
(обов'язкових платежів) або на їх
відшкодування у випадках, передбачених
податковими законами, можуть бути
подані не пізніше 1095 дня, наступного за
днем здійснення такої переплати або
отримання права на таке відшкодування.

Таким чином строки давності
застосовуються виключно до права
платника податку на повернення надміру
сплачених сум та відшкодування
грошових зобов'язань та не
розповсюджується на право зарахування
належної платнику податків суми
бюджетного відшкодування у зменшення
податкових зобов'язань з цього податку
наступних податкових періодів.

Згідно з п. 200.7 ст. 200 Податкового
кодексу України, платник податку, який
має право на отримання бюджетного
відшкодування та прийняв рішення про
повернення суми бюджетного
відшкодування, подає відповідному
органу державної податкової служби
податкову декларацію та заяву про
повернення суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації. А відповідно до
пункту 200.8 цієї статті, до декларації
додається також розрахунок суми
бюджетного відшкодування.

Між тим, встановлені судом обставини
справи свідчать про те, що при подачі
податкової декларації з податку на
додану вартість за квітень 2012 року,
позивач не заявляв будь-яких сум до
бюджетного відшкодування та не подавав
розрахунок бюджетного відшкодування.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що позивач правомірно
задекларував у податковій декларації з
податку на додану вартість за квітень
2012 року суму залишку від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду, в сумі 18 590 грн.,
яка виникла за червень-вересень 2008
року, оскільки таке декларування
залишку від'ємного значення позивач
має право проводити поза межами строку,
встановленого приписами п. 102.5 ст. 102
Податкового кодексу України.

Отже висновки податкового органу про
незаконність вказаних дій позивача та
суду першої інстанції який погодився з
ним є помилковими.

З огляду на викладені обставини,
колегія суддів дійшла висновку про
ухвалення судом першої інстанції
рішення з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи і є
підставою для скасування постанови
суду та прийняття нової постанови про
задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись
пунктом 3 частини 1 статті 198, пунктом 4
частини 1 статті 202, статтею 207 КАС
України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«КОМФОРТ-СІТІ» - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 20
лютого 2013 року у справі №804/15/13-а -
скасувати та прийняти нову постанову
якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
прийняте Державною податковою
інспекцією у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області податкове
повідомлення-рішення № від 18.06.2012
року.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови
виготовлений 06 червня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко