Справа № 826/5862/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2014 року 11:30
№ 826/5862/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді Іщука
І.О., при секретарі судового засідання
Савченко А.А., розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовомКомандитного товариства
Компанія»доЧернігівської митниці
Міндоходівпровизнання дій
протиправними, скасування актів та
вимог, за участю представників сторін:
від позивача: Назаренко С.П.
від відповідача: Приходько О.В.
На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 18 червня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено, про що повідомлено
осіб, які брали участь у розгляді
справи, з урахуванням вимог частини
другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
сторонам роз'яснено зміст судового
рішення, порядок і строк його
оскарження, а також порядок отримання
повного тексту постанови, визначеного
статтею 167 Кодексу адміністративного
судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Командитне товариство «Донтрансгарант
і Компанія» звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Чернігівської митниці
Міндоходів, в якому просить:

1. Визнати протиправними дії
Чернігівської митниці Міндоходів щодо
складання та направлення позивачу
Вимоги про сплату коштів за
гарантійним документом від 11 березня
2014 р. № 1 та Акту про настання
гарантійного випадку від 11 березня 2014
року № 1, Вимоги про сплату коштів за
гарантійним документом від 11 березня
2014 року № 2 разом та Акту про настання
гарантійного випадку від 11 березня 2014
року № 2 та Вимоги про сплату коштів за
гарантійним документом від 11 березня
2014 року № 3 та Акту про настання
гарантійного випадку від 11 березня 2014
року №3.

2. Скасувати оскаржувані:

- Вимогу про сплату коштів за
гарантійним документом від 11 березня
2014 року № 1 та Акт про настання
гарантійного випадку від 11 березня 2014
року №1;

- Вимогу про сплату коштів за
гарантійним документом від 11 березня
2014 року № 2 та Акт про настання
гарантійного випадку від 11 березня 2014
року №2;

- Вимогу про сплату коштів за
гарантійним документом від 11 березня
2014 року № 3 та Акт про настання
гарантійного випадку від 11 березня 2014
року №3.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Чернігівською митницею Міндоходів
протиправно складено Вимоги та Акти
про настання гарантійного випадку.

Представник позивача в судовому
засідання підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити в повному
обсязі. Обґрунтовуючи позовні вимоги
представник позивача зазначив, що
оскаржувані Вимоги та Акти про
настання гарантійного випадку були
складені всупереч положенням чинного
законодавства, оскільки підстави для
їх складання у відповідача були
відсутні.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти заявлених
позовних вимог та просив суд відмовити
в їх задоволенні. В обґрунтування своїх
заперечень на заявлені позовні вимоги
зазначив, що перевізником було
порушено вимоги щодо переміщення
товарів у митному режимі транзиту, а
тому оскаржувані Акти та Вимоги про
настання гарантійного випадку
складені відповідачем відповідно до
вимог чинного законодавства.

Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,

В С Т А Н О В И В:

Командитне товариство «Донтрансгарант
і Компанія» є незалежним фінансовим
посередником (гарантом), уповноваженим
видавати органам доходів і зборів
України фінансові гарантії з метою
забезпечення сплати митних платежів
особами, відповідальними за їх сплату,
в порядку та на умовах, визначених
Митним кодексом України.

Відповідно до п. 1.2 Угоди про надання
фінансових гарантій митним органам
незалежним фінансовим посередником
від 22.11.2012 р. № 771 (далі - Угода № 771),
укладеної між позивачем та Державною
митною службою України, позивач
визнається незалежним фінансовим
посередником, уповноваженим
Держмитслужбою України на надання
митним органам фінансових гарантій та
вноситься до реєстру гарантій.

11 квітня 2014 року позивачем від
Чернігівської митниці Міндоходів було
одержано Вимогу про сплату коштів за
гарантійним документом від 11 березня
2014 року № 1 разом із Актом про настання
гарантійного випадку від 11 березня 2014
року № 1, Вимогу про сплату коштів за
гарантійним документом від 11 березня
2014 року № 2 разом із Актом про настання
гарантійного випадку від 11 березня 2014
року № 2, Вимогу про сплату коштів за
гарантійним документом від 11 березня
2014 року № 3 разом із Актом про настання
гарантійного випадку від 11 березня 2014
року № 3.

З надісланого відповідачем Акту про
настання гарантійного випадку від 11
березня 2014 року № 1 вбачається, що товар
«важкі дистиляти, газойлі: паливо
дизельне автомобільне ДТ-З-К4, Сорт F,
СТБ 1658-2012, із вмістом сірки 0,00285 % (код
УКТЗЕД ), у кількості 500 095 кг, який
повинен був бути доставлений у митницю
призначення відділ митного оформлення
№ 5 митного поста «Одеса-Порт»
Південної митниці Міндоходів
перевізником ПП «МІГ 29» за маршрутом м.
Чернігів - м. Одеса у строк до 02 березня
2014 року без зміни його кількості,
вартості, найменування, не доставлений
у митницю призначення у встановлений
строк. Митна вартість товарів
становить 4 085 894,17 грн.

Сума податків і зборів, що повинні бути
сплачені за митне оформлення цих
товарів складає 1 168 147,60 грн.

З надісланого Відповідачем Акту про
настання гарантійного випадку від 11
березня 2014 року № 2 вбачається, що товар
- «важкі дистиляти, газойлі: паливо
дизельне автомобільне ДТ-3-К4, Сорт F, СТБ
1658-2012, із вмістом сірки 0,00285 % (код за
УКТЗЕД ), у кількості 244 535 кг, який
повинен був бути доставлений у митницю
призначення відділ митного оформлення
№ 5 митного поста «Одеса-порт»
Південної митниці Міндоходів
перевізником ПП «МІГ 29» за маршрутом м.
Чернігів-м. Одеса у строк до 03 березня
2014 року без зміни його якості, вартості
і найменування, не доставлений у
митницю призначення у встановлений
строк.

Митна вартість товарів становить 2 009 916,
31 грн.

Сума податків та зборів (обов'язкових
платежів), що повинні бути сплачені за
митне оформлення цих товарів складає 574
113, 32 грн.

З надісланого Відповідачем Акту про
настання гарантійного випадку від 11
березня 2014 року № 3 вбачається, що товар
- «важкі дистиляти, газойлі: паливо
дизельне автомобільне ДТ-3-К4, Сорт F, СТБ
1658-2012, із вмістом сірки 0,00289 % (код за
УКТЗЕД: ), у кількості 289 822 кг, який
повинен був бути доставлений у митницю
призначення відділ митного оформлення
№ 5 митного поста «Одеса-порт»
Південної митниці Міндоходів
перевізником ПП «МІГ 29» за маршрутом м.
Чернігів-м. Одеса у строк до 03 березня
2014 року без зміни його якості, вартості
і найменування, не доставлений у
митницю призначення у встановлений
строк.

Митна вартість товарів становить 2 382
145,56 грн. Сума податків і зборів, що
повинні бути сплачені за митне
оформлення цих товарів складає 680 437,04
грн.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо
складання Актів та Вимог про настання
гарантійного випадку протиправними,
звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Чернігівської митниці
Міндоходів про їх скасування.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 Митного кодексу
України визначено, що транзит - це
митний режим, відповідно до якого
товари та/або транспортні засоби
комерційного призначення
переміщуються під митним контролем між
двома органами доходів і зборів
України або в межах зони діяльності
одного органу доходів і зборів без
будь-якого використання цих товарів,
без сплати митних платежів та без
застосування заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності.

Відповідно до пп. в) п. 2) частини 2 статті
91 Митного кодексу України митний режим
транзиту застосовується до товарів,
які переміщуються: від одного пункту,
розташованого на митній території
України, до іншого пункту,
розташованого на митній території
України, у тому числі якщо частина
цього переміщення проходить за межами
митної території України.

Відповідно до частини 4 статті 92
Митного кодексу України передбачено,
що для поміщення товарів та/або
транспортних засобів комерційного
призначення у митний режим транзиту
особа, на яку покладається дотримання
вимог митного режиму, повинна:

1) подати органу доходів і зборів митну
декларацію (документ, який відповідно
до статті 94 цього Кодексу
використовується замість митної
декларації), товарно-транспортний
документ на перевезення та
рахунок-фактуру (інвойс) або інший
документ, який визначає вартість
товару;

2) у випадках, визначених
законодавством, надати органу доходів
і зборів дозвільний документ на
транзит через митну територію України,
який видається відповідними
уповноваженими органами;

3) у випадках, встановлених цим
Кодексом, забезпечити виконання
зобов'язання із сплати митних платежів
відповідно до розділу X цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої
статті 305 Митного кодексу України у
випадках, визначених цим Кодексом,
виконання зобов'язань осіб, що
випливають з митних процедур,
забезпечуються шляхом надання органам
доходів і зборів забезпечення сплати
митних платежів у способи, передбачені
для відповідної митної процедури.

Надання органам доходів і зборів
забезпечення сплати митних платежів є
обов'язковим при ввезенні на митну
територію України та/або переміщенні
територією України прохідним та
внутрішнім транзитом товарів за
переліком, який затверджується
Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 306 Митного
кодексу України визначено, що
фінансові гарантії є одним із способів
забезпечення митних платежів.

Відповідно до положень частини першої,
другої та третьої статті 307 Митного
кодексу України юридичні особи, які
мають намір виступати гарантом
забезпечення особою своїх зобов'язань
перед органами доходів і зборів
України зі сплати митних платежів,
уповноважуються на це і вносяться до
реєстру гарантів у порядку,
визначеному цим розділом.

Взаємовідносини між центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
гарантами регулюються на підставі
укладених угод.

Фінансова гарантія видається гарантом
і надається органам доходів і зборів
особою, відповідальною за сплату
митних платежів, або будь-якою іншою
особою на користь особи,
відповідальної за сплату митних
платежів, якщо інше не передбачено цим
Кодексом. Фінансова гарантія діє на
всій митній території України.

В силу положень частини першої та
другої статті 311 Митного кодексу
України органи доходів і зборів як
забезпечення сплати митних платежів
приймають фінансові гарантії, видані
гарантами, включеними до реєстру
гарантів, який ведеться центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Фінансова гарантія, що надається у
вигляді документа, є безвідкличним
зобов'язанням гаранта, внесеного до
реєстру гарантів, виплатити на вимогу
органу доходів і зборів кошти в межах
певної суми у разі невиконання
забезпечених цією гарантією
зобов'язань із сплати митних платежів.

З системного аналізу вищенаведених
правових норм вбачається, що фінансова
гарантія, як спосіб забезпечення
сплати митних платежів, надається
органу доходів і зборів гарантом,
внесеним до реєстру гарантів,
відносини яких регулюються на підставі
відповідних укладених угод. При цьому,
на гаранта покладається обов'язок
виплатити на вимогу органу доходів і
зборів кошти в межах певної суми у разі
невиконання відповідними особами
зобов'язань перед органами доходів і
зборів.

Між Державною митною службою України
та КТ «Донтрансгарант і Компанія»
22.11.2012 р. укладено Угоду про надання
фінансових гарантій митним органам
незалежним фінансовим посередником №
771.

Відповідно до умов Договору про
надання послуг з видачі фінансових
гарантій у вигляді документа з метою
забезпечення сплати митних платежів
27.11.2013 р. № 333ЕН, позивачем було надано
особі, відповідальній за сплату митних
платежів Компанії Ksandro Enterprise Ltd.
наступні гарантійні документи
(фінансові гарантії):

1) гарантійний документ від 19.02.2014
р. № 00085482 код 10211/14/1902/Т/121;

2) гарантійний документ від 21.02.2014
р. № 00085642 код 10211/14/2102/Т/121;

3) гарантійний документ від 21.02.2014
р. № 00085643 код 10211/14/2102/Т/121.

Відповідно до пунктів 4.1 та 4.3 угоди
передбачено, що у випадках,
передбачених частиною четвертою
статті 311 Митного кодексу України,
митний орган, яким виявлено факт
настання гарантійного випадку,
протягом п'яти робочих днів з дати
виявлення такого факту складає акт за
формою, наведеною у додатку з до цієї
угоди; разом з актом у трьох
оригінальних примірниках складається
вимога, що підписується керівником
митного органу або особою, яка його
заміщує; до вимоги разом з актом
додаються за наявності документи, що
свідчать про настання гарантійного
випадку.

Пунктом 1.3 Угоди № 771 визначено поняття
«гарантійний випадок», відповідно до
якого гарантійним випадком є факт
невиконання особою, відповідальною за
сплату митних платежів, взятого на себе
зобов'язання, що підтверджується Актом
про настання гарантійного випадку, у
зв'язку із настанням якого Гарант
зобов'язується сплатити митному органу
кошти в сумі митного боргу за відпорною
гарантією.

У свою чергу виключний перелік
випадків, коли орган доходів і зборів
має право направляти гаранту вимоги
щодо сплати митних платежів визначений
у частині четвертій статті 311 Митного
кодексу України, а саме:

1) перевищення більше ніж на 10 днів
встановленого статтею 95 цього Кодексу
строку доставки товарів, транспортних
засобів комерційного призначення, що
перебувають під митним контролем, до
органу доходів і зборів призначення (а
при переміщенні в межах зони
діяльності одного органу доходів і
зборів - від одного підрозділу цього
органу до іншого);

2) встановлення органом доходів і
зборів факту порушення вимог і умов
митних режимів з умовним звільненням
від оподаткування митними платежами;

3) настання терміну сплати податкових
зобов'язань відповідно до розділу III
цього Кодексу;

4) встановлення органом доходів і
зборів факту порушення вимог і умов
тимчасового ввезення або транзиту
товарів, транспортних засобів
особистого користування, що
переміщуються через митний кордон
України громадянами відповідно до
розділу XII цього Кодексу.

Тобто, при переміщенні товарів на
транспортних засобах комерційного
призначення у митному режимі транзит,
вимога щодо сплати митних платежів
надсилається у разі перевищенням
більше ніж на 10 днів встановленого ст. 95
Митного кодексу України строку
доставки.

Отже, при застосуванні фінансових
гарантій для забезпечення сплати
митних платежів з метою оформлення до
митних режимів з умовним звільненням
від оподаткування вимога надсилається
виключно у разі встановлення органом
доходів і зборів факту порушення вимог
і умов обраного митного режиму.

Враховуючи викладене вище, для
правильної кваліфікації дій
відповідача щодо складання Актів про
настання гарантійного випадку та Вимог
необхідно визначити митний режим, який
було застосовано до товарів і
транспортних засобів комерційного
призначення, а також визначити вимоги і
умови такого митного режиму, порушення
яких є підставою для складання Актів
про настання гарантійного випадку та
направлення Вимог.

Відповідно до Порядку заповнення
митних декларацій на бланку єдиного
адміністративного документа,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України від 30.05.2012 року № 651
(далі - Порядок № 651) при заповненні
Графи 1 «Декларація» у першому
підрозділі зазначається 2-значний
літерний код напрямку переміщення
товарів згідно з класифікатором типів
декларацій. У другому та третьому
підрозділах зазначаються коди митного
режиму та типу декларації згідно з
класифікаторами митних режимів і типів
декларацій відповідно.

Надіслані відповідачем разом з Актами
про настання гарантійного випадку
митні декларації № 102110000/2014/010671 від
20.02.2014 року, № 102110000/2014/010728 від 21.02.2014
року та № 102110000/2014/010729 від 20.02.2014 року за
формою МД-2 містять таку інформацію:
код напрямку переміщення - ТР; код
митного режиму - 81; тип декларації - АА.

Згідно з Класифікатором типів
декларацій, затвердженим Наказом
Міністерства фінансів України від
20.09.2012 року № 1011, літерний код напрямку
переміщення ТР означає транзит,
літерний код типу декларації АА є кодом
Митної декларації, заповненої у
звичайному порядку. Зазначений у
третьому підрозділі Графи 1 код митного
режиму 81 означає, що з метою митного
оформлення було застосовано митний
режим внутрішнього транзиту.

Частина 4 статті 92 Митного кодексу
України передбачає необхідність
забезпечення сплати митних платежів з
метою оформлення товарів та/або
транспортних засобів комерційного
призначення до митного режиму транзит.

Отже, фінансові гарантії були надані
позивачем з метою забезпечення сплати
митних платежів під час здійснення
прохідного транзитного переміщення
товарів, оформлених до митного режиму
транзит.

У графах 26 Митних декларацій, в яких
зазначається вид транспорту на кордоні
та вид транспорту в межах країни
відповідно, вказано цифровий код виду
транспорту 30.

Згідно з Класифікатором видів
транспорту, затвердженим Наказом
Міністерства фінансів України від
20.09.2012 року № 1011, код «30» означає, що
транзитне переміщення здійснювалось
автомобільним транспортом (вантажним
автомобілем).

Тобто, прохідне транзитне переміщення
товару, оформленого до митного режиму
транзит, здійснювалось автомобільним
транспортом.

Відповідно до підпункту 1 частини 1
статті 95 Митного кодексу України,
встановлюються такі строки транзитних
перевезень залежно від виду
транспорту: для автомобільного
транспорту - 10 діб (у разі переміщення в
зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Із зазначеної в Актах про настання
гарантійного випадку та фінансових
гарантіях інформації вбачається, що
переміщення здійснювалось за
маршрутом м. Чернігів (Чернігівська
митниця Міндоходів) - м. Одеса (Південна
митниця Міндоходів), отже, строк
транзитного перевезення за
оформленими Митними деклараціями
складає 10 діб.

З Графи D/J «Відмітки митного органу
відправлення/призначення» Митної
декларації № 102110000/2014/010671 від 20.02.2014
року та фінансової гарантії позивача
від 19.02.2014 року № 00085482 код 10211/14/1902/Т/121
вбачається, що для здійснення
переміщення товарів та/або
транспортних засобів комерційного
призначення, поміщених в митний режим
транзиту відповідачем було
встановлено строк доставки (термін
транзиту) до 02.03.2014 року.

З Графи D/J «Відмітки митного органу
відправлення/призначення» Митних
декларацій № 102110000/2014/010728 від 21.02.2014
року, № 102110000/2014/010729 від 20.02.2014 року та
фінансових гарантій позивача від 21.02.2014
року № 00085642 код 10211/14/2102/Т/121, від 21.02.2014
року № 00085643 код 10211/14/2102/Т/121 вбачається,
що для здійснення переміщення товарів
та/або транспортних засобів
комерційного призначення, поміщених в
митний режим транзиту Відповідачем
було встановлено строк доставки
(термін транзиту) до 03.03.2014 року.

В контексті здійснення транзитного
переміщення товарів і транспортних
засобів комерційного призначення,
відповідно до статті 311 Митного кодексу
України орган доходів і зборів
направляє гарантові, що видав гарантію
у вигляді документа, вимогу щодо сплати
митних платежів у разі перевищення
більше ніж на 10 днів, встановленого
статтею 95 цього Кодексу строку
доставки товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, що
перебувають під митним контролем, до
органу доходів і зборів призначення (а
при переміщенні в межах зони
діяльності одного органу доходів і
зборів - від одного підрозділу цього
органу до іншого).

Згідно з пунктом 4.1. Угоди про надання
фінансових гарантій у випадках,
передбачених частиною 4 статті 311
Митного кодексу України, митний орган,
яким виявлено факт настання
гарантійного випадку, протягом 5
робочих днів з дати виявлення такого
факту складає Акт за формою, наведеною
у додатку 3 до цієї Угоди.

З оскаржуваного Акту про настання
гарантійного випадку від 11 березня 2014
року № 1 вбачається, що відповідач
всупереч вказаним вище положенням
визнав недоставку товарів та
транспортних засобів у митницю
призначення у строк до 02 березня 2014
року гарантійним випадком, склав Акт
про настання гарантійного випадку та
Вимогу в один день - 11 березня 2014 року, і
того ж дня надіслав вказані документи
позивачу.

Тобто, Акт про настання гарантійного
випадку від 11 березня 2014 року № 1 та
Вимога про сплату коштів за
гарантійним документом від 11 березня
2014 року № 1 були складені та направлені
позивачу за відсутності підстав,
визначених статтею 311 Митного кодексу
України, оскільки станом на 11 березня
2014 року минуло тільки 9 днів з моменту
завершення строку доставки товарів за
відповідною Митною декларацією.

З оскаржуваних Акту про настання
гарантійного випадку від 11 березня 2014
року № 2 та № 3 вбачається, що
відповідач всупереч вказаним вище
положенням визнав недоставку товарів
та транспортних засобів у митницю
призначення у строк до 03 березня 2014
року гарантійним випадком, склав Акти
про настання гарантійного випадку та
Вимоги в один день - 11 березня 2014 року, і
того ж дня надіслав вказані документи
позивачу.

Тобто, Акти про настання гарантійного
випадку від 11 березня 20І4 року № 2 та № 3
і Вимоги про сплату коштів за
гарантійним документом від 11 березня
2014 року № 2 та № 3 були складені та
направлені позивачу за відсутності
підстав, визначених статтею 311 Митного
кодексу України, оскільки станом на 11
березня 2014'року минуло тільки 8 днів з
моменту завершення строку доставки
товарів за відповідними Митними
деклараціями.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що гарантійний випадок за
виданими позивачем фінансовими
гарантіями станом на 11.03.2014 року не
настав.

Акти про настання гарантійного випадку
та Вимоги могли бути складені
відповідачем виключно після
завершення 10-денного строку (тобто на
11-ий день) після сплину терміну
транзиту, тобто, в будь-якому випадку не
раніше 13 (14) березня 2014 року.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку, що у відповідача були
відсутні підстави для складання Актів
про настання гарантійного випадку та
Вимог і направлення їх позивачу.

Разом з тим суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідачем не надано
передбачених чинним законодавством
України товарно-транспортних
документів, що можуть свідчити про
прийняття товарів до перевезення
перевізником та початок переміщення
поміщених у митний режим реекспорту
товарів з органу доходів і зборів
відправлення до органу доходів і
зборів призначення.

В судовому засіданні, в обґрунтування
своїх доводів, представник відповідача
послався на п. 3 Порядку заповнення
митних декларацій на бланку єдиного
адміністративного документа та
зазначив, що відомості про
товарно-транспортні документи були
внесені до графи 44 Митних декларацій як
документи, які відповідно до Митного
кодексу України не подаються митному
органу, зазначає, що наявність
товарно-транспортних документів не є
обов'язковою.

Однак, суд не може погодитися з такими
твердження відповідача з огляду на
нижченаведене.

Частиною шостою статті 306
Господарського кодексу України
визначено, що загальні умови
перевезення вантажів, визначаються цим
Кодексом та іншими
нормативно-правовими актами.

Правила перевезення вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджені наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997 року №363
(далі - Правила № 363).

Відповідно до пункту 1 Правил № 363,
приймання вантажу - подання
вантажовідправником підготовленого
для відправлення вантажу та
товарно-транспортних документів
перевізнику з наступним навантаженням
на транспортний засіб та оформлення
документів про прийняття вантажу
перевізником для відправлення.

Підпунктом 11.1 пункту 1 Правил № 363
визначено, що основним документом на
перевезення вантажів є
товарно-транспортна накладна.

Відповідно до роз'яснення Комітету
Верховної Ради України з питань
податкової та митної політики від
14.03.2014 року № 04-30/10-82, для цілей
застосування положень Глави XVII Митного
кодексу України (з врахуванням
положень частини шостої статті 96
Митного кодексу України), транзитне
перевезення товарів автомобільним
транспортом під митним контролем між
двома органами доходів і зборів
України або в межах зони діяльності
одного органу доходів і зборів без
будь-якого використання цих товарів,
здійснюється з обов'язковою наявністю
основного документа на перевезення
(товарно-транспортної накладної).

Згідно зі ст. 334 Митного кодексу
України, органи доходів і зборів
вимагають від осіб, які переміщують
товари, транспортні засоби
комерційного призначення через митний
кордон України чи провадять
діяльність, контроль за якою цим
Кодексом покладено на органи доходів і
зборів, тільки ті документи та
відомості, які необхідні для
здійснення митного контролю та
встановлені цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 ст. 335 Митного
кодексу України, під час переміщення
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення через митний
кордон України декларант, уповноважена
ним особа або перевізник залежно від
виду транспорту, яким здійснюється
перевезення товарів, надають органу
доходів і зборів в паперовій або
електронній формі, зокрема, такі
документи та відомості при перевезенні
автомобільним транспортом:

а) документи на транспортний
засіб, зокрема ті, що містять відомості
про його державну реєстрацію
(національну належність);

б) транспортні (перевізні)
документи (міжнародні
товаротранспортні накладні) та ін.

Всупереч вказаним вище вимогам,
відповідачем з метою підтвердження
факту настання гарантійного випадку за
Угодою про надання фінансових гарантій
надано разом з Актами про настання
гарантійного випадку товаросупровідні
документи -інвойси.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку
виконання митних формальностей при
здійсненні транзитних переміщень,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України від 09.10.2012 року № 1066,
під час проведення митного контролю та
митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, заявлених у МД або ЕМД,
посадова особа митниці відправлення:

перевіряє відповідність відомостей,
зазначених у представлених до митного
оформлення товаросупровідних
(товаротранспортних) документах,
товару та транспортного засобу
комерційного призначення відомостям,
зазначеним у МД або ЕМД;

перевіряє застосування одного із
способів забезпечення сплати митних
платежів, а також правильність
нарахування цих платежів у випадках,
передбачених нормативно-правовими
актами з питань забезпечення сплати
митних платежів;

у разі потреби вносить у відповідну
графу МД або ЕМД ідентифікаційні
ознаки засобів забезпечення
ідентифікації, які застосовані митним
органом відправлення;

за відсутності зауважень в
установленому порядку присвоює МД або
ЕМД реєстраційний номер та проставляє
на всіх примірниках МД і всіх наявних
паперових примірниках
товаросупровідних
(товаротранспортних) документів
відбитки відповідних митних
забезпечень.

Згідно з п.4.6. вказаного вище Порядку за
відсутності зауважень посадова особа
митниці призначення приймає рішення
про пропуск товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України,
проставляє на всіх примірниках
товаросупровідних
(товаротранспортних) документів та
аркуші з позначенням "4/5" МД відбиток
ОНП. Товаросупровідні
(товаротранспортні) документи з
відбитком ОНП повертаються
перевізнику.

Відповідно до частини 5 статті 92
Митного кодексу України, для поміщення
товарів та/або транспортних засобів
комерційного призначення у митний
режим транзиту особа, на яку
покладається дотримання вимог митного
режиму, повинна, зокрема, подати органу
доходів і зборів митну декларацію
(документ, який відповідно до статті 94
цього Кодексу використовується
замість митної декларації),
товарно-транспортний документ на
перевезення та рахунок-фактуру (інвойс)
або інший документ, який визначає
вартість товару.

Тобто, наявність товарно-транспортної
накладної та її надання митному органу
є обов'язковою передумовою поміщення
товарів та транспортних засобів до
митного режиму транзит.

Щодо необхідності обов'язкової
наявності товарно-транспортних
документів (накладної) слід зазначити
викладене нижче.

Відповідно до пункту 1 Правил № 363,
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу.

Пунктом 11.5 вказаних правил
встановлено, що після прийняття
вантажу згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри.

Відповідно до Переліку документів,
необхідних для здійснення перевезення
вантажу автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 25.02.2009 року № 207,
необхідним документом для водія
юридичної особи або фізичної
особи-підприємця, що здійснює вантажні
перевезення на договірних умовах,
зокрема, є товарно-транспортна
накладна.

Наявність відмітки про прийняття
вантажу до перевезення передбачена
формою товарно-транспортної накладної,
що затверджена у додатку 7 Правил № 363.

Крім того, Угодою про надання
фінансових гарантій затверджено форму
Акта про настання гарантійного
випадку, з якої вбачається, що до Акта в
обов'язковому порядку повинні бути
долучені копії товаротранспортних
документів на товар згідно з переліком.
Тобто, товарно-транспортна накладна є
документом, що підтверджує настання
гарантійного випадку і повинна була
бути надіслана позивачеві разом з
Вимогами та Актами про настання
гарантійного випадку.

Відсутність факту переміщення товарів,
що здійснювалось із застосуванням
фінансових гарантій позивача, виключає
можливість правомірного встановлення
відповідачем порушення строків, вимог
та умов такого переміщення.

Відсутність факту порушення вимог
Митного кодексу України додатково
підтверджується тим, що відповідачем
не було складено передбачений чинним
законодавством протокол про порушення
митних правил, який також не було
додано до надісланих позивачу
оскаржуваних Актів про настання
гарантійного випадку.

Відповідно до статті 458 Митного кодексу
України, порушення митних правил є
адміністративним правопорушенням, яке
являє собою протиправні, винні (умисні
або з необережності) дії чи
бездіяльність, що посягають на
встановлений цим Кодексом та іншими
актами законодавства України порядок
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України,
пред'явлення їх органам доходів і
зборів для проведення митного контролю
та митного оформлення, а також
здійснення операцій з товарами, що
перебувають під митним контролем або
контроль за якими покладено на органи
доходів і зборів цим Кодексом чи іншими
законами України, і за які цим Кодексом
передбачена адміністративна
відповідальність.

Відповідальність за недоставлення
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення та
документів до органу доходів і зборів
призначення, видача їх без дозволу
органу доходів і зборів або втрата
передбачена статтею 470 Митного кодексу
України.

Згідно зі статтею 494 Митного кодексу
України, про кожний випадок виявлення
порушення митних правил уповноважена
посадова особа органу доходів і зборів,
яка виявила таке порушення,
невідкладно складає протокол за
формою, установленою центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Тобто, виявлення відповідачем випадку
порушення митних правил, в тому числі, у
зв'язку з настанням гарантійного
випадку за Угодою про надання
фінансових гарантій митним органам,
повинно бути закріплене у відповідному
протоколі про порушення митних правил.

У той же час відповідач, на якого в силу
частини другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
покладено обов'язок доказування, не
надав суду відповідного протоколу про
порушення у межах спірних
правовідносин митних правил
перевізником, що вказує на відсутність
підстав для направлення позивачу
вимоги згідно пункту 2 частини
четвертої статті 311 Митного кодексу
України.

Згідно з частиною 5 статті 307 Митного
кодексу України, у разі невиконання
особою зобов'язання із сплати митних
платежів, забезпеченого фінансовою
гарантією, наданою у вигляді документа,
орган доходів і зборів із залученням
представників гаранта, що видав таку
гарантію, з'ясовує обставини
невиконання зобов'язання, після чого
направляє цьому гарантові вимогу щодо
сплати належної суми митних платежів.
До вимоги додаються завірені органом
доходів і зборів копії документів, що
підтверджують невиконання
зобов'язання. Процедура направлення
вимоги та перелік обов'язкових
документів, що до неї додаються,
визначаються в угоді, передбаченій
частиною третьою статті 314 цього
Кодексу.

Відповідачем доведено, що при
з'ясуванні обставин невиконання
зобов'язання із сплати митних платежів,
забезпеченого фінансовою гарантією,
наданою у вигляді документа, залучався
представник КТ «Донтрансгарант і
Компанія» Ребенок М.М.

Також, відповідач в обґрунтування
своєї позиції щодо закінчення
встановлених при митному оформленні
строків доставки нафтопродуктів та
відсутністю в ЄАІС Міндоходів відміток
про їх завершення переміщення,
посилається на ч. 6 ст. 286 Митного
кодексу України та ч. 3 ст. 93 глави 17
Митного кодексу України.

Відповідно до ч. 7 ст. 286 Митного кодексу
України визначено, що до товарів,
поміщених у митний режим тимчасового
ввезення, застосовується умовне
часткове звільнення від оподаткування
ввізним митом у порядку, визначеному
главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Митного кодексу
України товари, транспортні засоби
комерційного призначення, що
переміщуються у митному режимі
транзиту, повинні:

1) перебувати у незмінному стані, крім
природних змін їх якісних та/або
кількісних характеристик за
нормальних умов транспортування і
зберігання;

2) не використовуватися з жодною іншою
метою, крім транзиту;

3) бути доставленими у орган доходів і
зборів призначення до закінчення
строку, визначеного статтею 95 цього
Кодексу;

4) мати неушкоджені засоби забезпечення
ідентифікації у разі їх застосування.

Разом з тим, з урахуванням положень ст.
311 Митного кодексу України, вбачається,
що перевищення більше ніж на 10 днів
встановленого ст. 95 цього Кодексу
строку доставки товарів, транспортних
засобів комерційного призначення, що
перебувають під митним контролем, до
органу доходів і зборів є окремою
підставою для направлення вимоги
гарантові.

В той же час застосування такої
підстави як встановлення органом
доходів і зборів факту порушення вимог
і умов митних режимів з умовним
звільненням від оподаткування митними
платежами можливе виключно у разі
встановлення органом доходів
порушення вимог та умов, відмінних від
порушення вимог щодо доставки товарів
у встановлений статтею 95 Митного
кодексу строк.

Посилання відповідача на п. 2, ч. 4 статті
311 Митного кодексу України як на
підставу направлення оскаржуваних
Вимог повністю спростовується
доказами, наявними у матеріалах справи,
оскільки з доданих до Вимог Актів про
настання гарантійного випадку чітко
вбачається, що відповідачем
встановлено факт недоставки товару у
митницю призначення в установлений
строк та не встановлено інших порушень
вимог та умов митного режиму транзит.

Таким чином, Вимоги про сплату коштів
за гарантійними документами від 11
березня 2014 року № 1, від 11 березня 2014
року № 2, від 11 березня 2014 року № 3 є
протиправними та підлягають
скасуванню, а позовні вимоги в цій
частині суд вважає обґрунтованими,
доведеними та такими, що підлягають
задоволенню.

Водночас, суд не погоджується із рештою
позовних вимог позивача щодо визнання
протиправними та скасування Актів про
настання гарантійного випадку,
оскільки акт про настання гарантійного
випадку та дії по його складанню не
породжують, не змінюють та не
припиняють прав та обов'язків позивача
у сфері публічно-правових відносин, є
лише формою викладення суб'єктивної
думки посадової особи, що склала такий
акт; будь-які висновки, викладені в акті
про настання гарантійного випадку самі
по собі не можуть порушувати права,
свободи чи інтереси позивача.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, відповідачем не
доведено правомірність та
обґрунтованість підстав для прийняття
оскаржуваних вимог з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, однак, виходячи з меж
заявлених позовних вимог та фактичних
обставин справи, адміністративний
позов КТ «Донтрансгарант і Компанія»
підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 69 - 71, 160- 163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Командитного товариства
«Донтрансгарант і Компанія»
задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії
Чернігівської митниці Міндоходів щодо
складання та направлення позивачу
Вимоги про сплату коштів за
гарантійним документом від 11 березня
2014 року № 1 та Акту про настання
гарантійного випадку від 11 березня 2014
року № 1, Вимоги про сплату коштів за
гарантійним документом від 11 березня
2014 року № 2 та Акту про настання
гарантійного випадку від 11 березня 2014
року № 2, Вимоги про сплату коштів за
гарантійним документом від 11 березня
2014 року № 3 та Акту про настання
гарантійного випадку від 11 березня 2011
року № 3.

3. Визнати противоправними та
скасувати Вимоги про сплату коштів за
гарантійними документами від 11 березня
2014 року № 1, від 11 березня 2014 року № 2,
від 11 березня 2014 року № 3.

4. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її проголошення особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О. Іщук

Текст постанови складено в повному
обсязі 23.06.2014 р.