Справа № 2-а/113/11/0223
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/113/11/0223

Головуючий у 1-й інстанції: Мазурчак А.Г.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

18 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Залімського І. Г. Полотнянка
Ю.П. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
Тиврівському районі Вінницької
області на постанову Тиврівського
районного суду Вінницької області від
15 березня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України у
Тиврівському районі Вінницької
області про перерахунок пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

постановою Тиврівського районного
суду Вінницької області від 15 березня
2011 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій просить суд скасувати рішення
суду І інстанції та прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позову.

У судове засідання сторони не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені вчасно та належним
чином.

Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

За таких підстав колегія суддів,
керуючись положеннями статті 197 КАС
України, вважає, що справу можливо
розглянути в порядку письмового
провадження на підставі наявних в
матеріалах справи доказів, без
фіксування судового засідання (частина
1 статті 41 КАС України).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
частини 1 статті 195 КАС України, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач має статус дитини війни.

В силу ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни" дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» особам,
що належать до соціальної категорії
громадян «діти війни», з 01 січня 2006 року
відповідач повинен був нараховувати та
виплачувати щомісячне підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», згідно якої мінімальна
пенсія за віком дорівнює прожитковому
мінімуму, встановленому для осіб, що
втратили працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб
щорічно встановлюється Законом
України «Про Державний бюджет України»
на відповідний рік.

Всупереч ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
позивачу щомісячне підвищення до
пенсії виплачувалось відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року № 530 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян».

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України
«Про соціальний захист дітей війни»
має вищу юридичну силу в порівнянні з
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року № 530. Отже,
відповідач не правомірно виплачував
щомісячне підвищення до пенсії в
меншому розмірі, ніж це передбачено ст.
6 зазначеного Закону.

На підставі вищенаведеного, приймаючи
до уваги, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
першої інстанції доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для зміни або скасування постанови
суду.

Відповідно до пп. 2 п. 41 розділу II Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" текст ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" було викладено у наступній
редакції: "Дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту") до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни. Ветеранам війни, які
мають право на отримання підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, відповідно до цього
Закону та Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" дане підвищення
провадиться за їх вибором згідно з
одним із законів".

Частиною 4 ст. 14 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" передбачено, що
учасникам війни, нагородженим орденами
і медалями СРСР за самовіддану працю і
бездоганну військову службу в тилу в
роки Великої Вітчизняної Війни, пенсії
або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 15 %
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, іншим
учасникам війни на 10 % прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року положення п. 41
розділу ІІ Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" було
визнано неконституційними.

Зміст ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» не
коригувався та її дія на 2010 рік
законами України не була зупинена.

За таких обставин постанова відповідає
вимогам закону, і підстав для її
скасування немає.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним
є рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм адміністративного
процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Тиврівському районі Вінницької
області залишити без задоволення, а
постанову Тиврівського районного суду
Вінницької області від 15 березня 2011
року без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України та підлягає
касаційному оскарженню.

Ухвала суду складена в повному обсязі
24 червня 2014 року .

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді
Залімський І. Г.

Полотнянко Ю.П.