Справа № 0538/9079/12
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. м. Київ
К/800/51470/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

головуючого: Мороз Л.Л.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Логвиненка А.О.,

розглянула в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя Донецької
області від 06.08.2013 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17.09.2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Маріупольської міської ради, Головного
управління архітектури та
містобудування Маріупольської міської
ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про
визнання протиправними та скасування
рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, з
урахуванням збільшення, уточнень та
доповнень позовних вимог, до
Маріупольської міської ради, Головного
управління архітектури та
містобудування Маріупольської міської
ради про визнання протиправним та
скасування п. 1.1 рішення Маріупольської
міської ради від 19.06.2007 року № 5/13-2096
«Про затвердження проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок та передачі громадянам України
у власність земельних ділянок для
будівництва та обслуговування жилих
будинків, господарських будівель та
споруд по АДРЕСА_1»; визнання
неправомірним будівельного паспорта,
виданого Головним управління
містобудування та архітектури
Маріупольської міської ради, на
будівництво житлових будинків по
АДРЕСА_1 № 06-03-10/18-02 від 29.02.2012 року та
будівельні роботи на підставі
зареєстрованого повідомлення на
виконання будівельних робіт від 05.04.2012
року за № ДЦ 2, поданого ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

Постановою Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя Донецької
області від 06.08.2013 року, залишеною без
змін ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17.09.2013 року,
у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанції у
справі, ОСОБА_2 подав до Вищого
адміністративного суду України
касаційну скаргу у якій, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
та матеріального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанції та прийняти нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 20.02.2007 року Маріупольською
міською радою за № 5/9-1426 прийнято
рішення «Про узгодження місця
розташування земельної ділянки на
надання згоди на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1, площею 0,1000 га ОСОБА_5.».

На підставі договору № 127 від 05.03.2007
року, ТОВ проектно-експертною фірмою
«Землі Приазов'я» розроблено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_5

Як свідчить пояснювальна записка
проектного рішення, земельна ділянка
раніше нікому не надавалась і
відповідно до ст. 38 Земельного кодексу
України віднесена до земель
громадської та житлової забудови.

Згідно умов відведення - відведена для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки), а
відповідно до висновку вказаного
проекту - придатна для розміщення
індивідуального житлового будинку
ОСОБА_5

19.06.2007 року за № 5/13-2096 Маріупольською
міською радою прийнято рішення «Про
затвердження проекту землеустрою по
відведенню земельної ділянки та
передачі у власність для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
ОСОБА_5, площею 0,1000 га по АДРЕСА_1».

На підставі договору купівлі-продажу
від 10.08.2011 року, ОСОБА_5 продав земельну
ділянку, площею 0,1000 га по АДРЕСА_1.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

01.09.2011 року КП «Міським архітектурним
бюро» були винесені межі земельної
ділянки під будівництво житлового
будинку по АДРЕСА_1, про що складено
відповідний акт.

25.04.2012 року ОСОБА_3 видано державний акт
на право власності на земельну ділянку
площею 0,1000 га по АДРЕСА_1.

20.11.2012 року ОСОБА_3 був виданий
технічний паспорт на житловий будинок
АДРЕСА_1

На підставі договору про надання в
безстрокове користування для
будівництва індивідуального жилого
будинку від 28.04.1967 року, земельна
ділянка площею 499 га, по АДРЕСА_2 надана
ОСОБА_2

Земельна ділянка по АДРЕСА_2, площею 0,0497
га належить ОСОБА_2 на підставі
Державного акта на право приватної
власності на землю, виданому йому на
підставі рішення виконкому
Маріупольської міської ради від 17.09.1998
року №236/1.

Актом перевірки дотримання вимог
земельного законодавства від 31.05.2012
року встановлено, що згідно проекту
землеустрою, межі земельних ділянок по
АДРЕСА_1-АДРЕСА_3 проходять на відстані
11,75 м від огорожі будинку позивача.

Як свідчить акт обстеження земельної
ділянки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 від 21.06.2012
року, складений працівниками
Орджонікідзевської райадміністрації,
відстань меж між вищевказаними
ділянками та домоволодінням ОСОБА_2
складає 11,75 м. На земельній ділянці
встановлено огорожу, яка перекриває
заїзд ОСОБА_2 до домоволодіння,
під'їздних шляхів до його
домоволодіння немає. Враховуючи
обстеження території, прилеглої до
будинків з АДРЕСА_4 по АДРЕСА_5, потрібне
капітальне будівництво дороги вздовж
вказаних будинків. Відсипка шлаковки
чи просте асфальтування технічно
неможливо.

02.07.2013 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво
про право власності на земельну
ділянку АДРЕСА_1

На підставі договору № 263 від 09.08.2012
року, ФОП ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
виготовлено технічну документацію із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну при поділі чи об'єднанні по
АДРЕСА_1

Як свідчить пояснювальна записка
проектного рішення, відповідно до ст.56
Закону України «Про землеустрій»
розподілено земельну ділянку площею
0,1000 га на дві ділянки, площею 0.0500 га та
0,0500 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Згідно викопіювання із генерального
плану М.Маріуполя, затвердженого
постановою Ради Міністрів Української
ССР від 10.03.1983 року № 116, транспортною
схемою міста, яка входить у склад
матеріалів генплану визначена
категоричність магістралей
загальноміського значення
безперервного і регулюючого руху,
магістралей районного значення і
зовнішніх доріг.

Категоричність дороги вздовж вулиці
Тернової комплексною схемою
транспорту не визначена.

Згідно матеріалів
топографо-геодезичної зйомки М 1:500, 1988
року з частковими змінами, ширина
проїжджої частини вулиці Тернової
складає 4 метра.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач ОСОБА_2 посилався на порушення
Маріупольською міською радою при
прийняті оскаржуваних рішень норм ДБН
360-92**С11.

Відповідно до п.7.32 ДБН 360-92**СЛ 1, ширина
вулиць та доріг місцевого значення 15-25
м.

У 2007 році діяв старий генеральний план
міста, який детального плану вулиці
Тернової не містить.

Рішенням Маріупольської міської ради
від 19.10.2010 року № 5/46-6904 затверджено
проект розподілу території кварталів
(мікрорайонів) м. Маріуполя.

Як свідчить проект розподілу території
кварталів (мікрорайонів) м. Маріуполя,
відстань між парканами житлових
будинків на протилежних сторонах
вулиці, в районі будинків АДРЕСА_2,
АДРЕСА_1, АДРЕСА_3 відноситься не до
вулиці, а до проїзду.

Згідно п.3.22 ДБН 360-92**С.П, в районах
садибної забудови при необхідності,
окрім вуличної сітки, слід формувати
сітку внутрішньоквартальних проїздів.
Ширина їх проїжджої частини з одною
смугою руху приймається 3,5 м., з двома-5,5.
На односмугових проїздах
передбачаються роз'їзди.

Згідно відповіді Маріупольської
міської ради від 13.03.2013 року народному
депутату Матвієнкову С.А., по розгляду
звернення ОСОБА_2 повідомлено, що в ході
комісійного обслідування вулиці
Тернової в місті Маріуполі,
встановлено, що відстань між будинками
по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 складає 11,75 м,
внаслідок чого забудовниками порушені
ДБН 2-3-5 2001.

Судом першої інстанції було оглянуто
докази за місцем їх знаходження з
виїздом на місце, зокрема вулиці
Тернової в м. Маріуполі та
безпосередньо земельна ділянка між
будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, в холі
огляду встановлено, що відстань 11,75 м,
це відстань між огорожами будинків на
протилежних сторонах вулиці, а не
безпосередньо між самими будинками.

Суди попередніх інстанцій виходили з
того, що ДБН В.2.3-5-2001 «Споруди
транспорту. Вулиці та дороги населених
пунктів», введені в дію з 01.10.2001 р.
наказом Держбуду України від 11.04.2001 р. №
89, поширюються на проектування та
будівництво нових, реконструкцію та
капітальний ремонт існуючих вулиць і
доріг міських і сільських населених
пунктів.

При цьому, суди зазначили, що
оскаржуваними позивачем рішеннями
відповідача не вирішувалось питання
щодо проектування або будівництва
нових, реконструкції або капітального
ремонту існуючих вулиць і доріг
міських і сільських населених пунктів.

Оскаржувані рішення відповідача
стосувались передачі громадянам
земельної ділянки, яка віднесена до
земель громадської та житлової
забудови.

Позивач вважає, що оскаржене ним
рішення прийняте з порушенням ДБН та
статті 83 Земельного кодексу України,
оскільки не дотримано встановленої ДБН
ширини дороги, внаслідок чого у
приватну власність було передано
частину землі загального користування.

Відповідно до статті 83 Земельного
кодексу України до земель комунальної
власності, які не можуть передаватись у
приватну власність, належать, зокрема,
землі загального користування
населених пунктів (майдани, вулиці,
проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки,
сквери, бульвари, кладовища, місця
знешкодження та утилізації відходів
тощо).

Суди дійшли висновку, що на території
переданої ОСОБА_5 земельної ділянки
відсутні будь-які дороги, зведені
(зпроектовані, побудовані) у
відповідності до вимог чинного
законодавства, а заасфальтована
позивачем самовільно дорога до його
будинку до таких віднести не можна.
Відтак, стверджувати про порушення
відповідачем ст.83 Земельного кодексу
України в частині передачі ОСОБА_5
земель загального користування -
неможливо.

Такі висновки судів є передчасними та
необґрунтованими належним чином.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 7
Кодексу адміністративного судочинства
України, одним з принципів здійснення
правосуддя в адміністративних судах є
офіційне з'ясування всіх обставин у
справі.

За змістом частин 4, 5 статті 11 КАС суд
повинен визначити характер спірних
правовідносин та зміст правової
вимоги, матеріальний закон, який їх
регулює, а також факти, що підлягають
встановленню і лежать в основі вимог та
заперечень; з'ясувати, які є докази на
підтвердження зазначених фактів.
Дійшовши висновку, що поданих
сторонами доказів недостатньо для
встановлення обставин справи, суд має
право вжити передбачених законом
заходів для витребування належних
доказів із власної ініціативи.

За наявності у матеріалах справи
суперечливих даних, судам необхідно
було надати належну оцінки цьому факту
і встановити дійсні обставини справи.

Так, судам необхідно встановити, який
статус має спірна частина землі -
вулиці, проїзду чи інший. Залежно від
встановленого, зробити обґрунтований
висновок щодо наявності чи відсутності
стверджуваних позивачем порушень
положень ст.83 Земельного кодексу
України та ДБН.

Зокрема, слід врахувати, що програмою
економічного і соціального розвитку м.
Маріуполя на 2013 рік передбачено
будівництво дороги по вулиці Терновій.

Щодо позовних вимог стосовно
будівельного паспорту судам необхідно
встановити, чи є такий паспорт актом у
розумінні статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, чи встановлює він права чи
обов'язки, та, відповідно, чи може бути
предметом позовних вимог питання про
його скасування.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Судами, внаслідок порушення зазначених
норм процесуального права, не було
встановлено фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення спору, що є підставою для
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Враховуючи, що передбачені
процесуальним законодавством межі
перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
оскаржувані судові рішення у справі
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції відповідно до частини
2 статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України.

При новому розгляді справи суду слід
врахувати наведене і в залежності від
встановленого вирішити справу.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя Донецької
області від 06.08.2013 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17.09.2013 року
у цій справі скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: