Справа № 2а-11/09
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2014 р. м. Київ
К/800/12542/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні суду справу
за касаційною скаргою фермерського
господарства "Бурка В.В." на постанову
Сокальського районного суду
Львівської області від 21 вересня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14 лютого 2014 року у справі № 2а-11/09 за
позовом фермерського господарства
"Бурка В.В." до Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища у Львівській області,
Державної екологічної інспекції у
Львівській області про визнання
нечинним та скасування акту перевірки,
претензії і розрахунків розміру
збитків та відшкодування завданої
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2006 року фермерське
господарство "Бурка В.В." звернулося в
суд з позовом до Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища у Львівській області,
Державної екологічної інспекції у
Львівській області, в якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просило скасувати акт перевірки №51 від
14.10.2005 р. екологічної інспекції,
претензії від 17.10.2005 р. про добровільне
відшкодування збитків і розрахунків
розміру збитків та відшкодування
завданої шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
фермерське господарство не займалося
промисловим риборозведенням, а
надавало послуги по відпочинку,
любительському і спортивному
рибальству, вважає, що згідно ст.47
Водного кодексу України фермерське
господарство, як водокористувач, не
встановлювало спеціального
водокористування і не використовувало
водойму для рибництва шляхом
незаконного віднесення використання
води на ставку с.Поториця до
"спеціального водокористування",
екологічна інспекція в Сокальському
районі незаконно нарахувала штрафні
санкції в сумі 16504,06 грн.

Постановою Сокальського районного
суду Львівської області від 21 вересня
2009 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16 грудня 2010
року постанова суду першої інстанції
скасована провадження по справі
закрите з підстав, передбачених
п.1ч.1ст.157 КАС України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 30 червня 2011 року скасована
ухвала Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16 грудня 2010
року, справа направлена до суду
апеляційної інстанції на апеляційний
розгляд.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 лютого 2014
року залишена без змін постанова
Сокальського районного суду
Львівської області від 21 вересня 2009
року.

Не погоджуючись з ухваленими по справі
рішеннями фермерське господарство
"Бурка В.В." звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів першої і
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено, що згідно рішення сесії
Сокальської районної ради № 6 від 05.03.1999
року фермеру Бурці В.В., була надана в
постійне користування, із земель
фермерського запасу, земельна ділянка
для розширення селянського
господарства 20,0 га земель водосховища
ВАТ "Сокальський завод хімічного
волокна" для риборозведення. Фермеру
Бурці В.В., також виданий державний Акт
на право постійного користування
земельною ділянкою серії ЛВ 1041 від 15
грудня 1999 року на території
Поторицької сільської ради. Для даного
водного об'єкту, наповнення якого
здійснюється з меліоративного каналу
басейну річки Західний Буг,
Сокальським управління водного
господарства розроблений паспорт.

У зв'язку з тим, що забір поверхневих
вод здійснюється для риборозведення,
водокористування є спеціальним, згідно
ст.49 Водного Кодексу України таке
водокористування здійснюється на
підставі дозволу на спеціальне
водокористування.

За результатами перевірки дотримання
вимог природоохоронного законодавства
України екологічною інспекцією у
Сокальському районі Державного
управління екології та природніх
ресурсів в Львівській області
складений відповідний акт перевірки
№51 від 14.10.2005 року, претензія на
добровільне відшкодування збитків за
вих. № 202 від 17.10.2005 року, розрахунок
розмірів збитків, заподіяних державі
внаслідок самовільного забору
поверхневих вод (меліоративний канал
басейн р.Західний Буг) для наповнення
ставка для риборозведення в с. Поториця
Сокальського району Львівської
області.

Нарахування розміру збитків,
заподіяних державі внаслідок
самовільного забору поверхневих вод
для наповнення ставка для
риборозведення в с.Поториця
Сокальського району проведено
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України № 836 від 18 травня
1999року., Постанови Кабінету Міністрів
України №541 від 04.07.2005 року "Про
внесення змін до деяких постанов
Кабінету міністрів України, Методики
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів", затвердженої Міністерством
охорони навколишнього природного
середовища та ядерної безпеки України
№ 37 від 18.05.1995 р

Постановою Верховного Суду України по
справі №5-3510ск06 від 26.04.2006 року
встановлено, що фермерське
господарство "Бурка В.В." в порушення
вимог ст.ст. 6, 48, 49 Водного кодексу
України, без спеціального дозволу
здійснювало самовільний забір
поверхневих вод з річки Західний Буг
для наповнення ставка.

Суди першої та апеляційної інстанцій
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, виходили з того, що екологічною
інспекцією у Сокальському районі
Державного управління екології та
природніх ресурсів у Львівській
області доведене порушення позивачем
вимог природоохоронного законодавства
України. При цьому, нарахування розміру
збитків, заподіяних державі внаслідок
самовільного забору поверхневих вод
для наповнення ставка для
риборозведення в с. Поториця
Сокальського району проведене
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України № 836 від 18 травня 1999
року., Постанови Кабінету Міністрів
України №541 від 04.07.2005 року Про внесення
змін до деяких постанов Кабінету
міністрів України, Методики розрахунку
розмірів відшкодування збитків,
заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, затвердженої Міністерством
охорони навколишнього природного
середовища та ядерної безпеки України
№ 37 від 18.05.1995 р.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
частково не погоджується з висновками
судів першої і апеляційної інстанцій
виходячи з наступного.

Згідно обставин справи між сторонами
виник спір щодо правомірності акту
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства
України №51 від 14.10.2005 р. складеного
екологічною інспекцією та претензії
від 17.10.2005 р. про добровільне
відшкодування збитків і розрахунків
розміру збитків та відшкодування
завданої шкоди.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Правові засади видів і порядку
водокористування визначені у главі 10
Водного кодексу України від 06.06.1995 №
213/95-ВР(Далі - Водний кодекс України).

Згідно Водного кодексу України
водокористування - це використання вод
(водних об'єктів) для задоволення
потреб населення, промисловості,
сільського господарства, транспорту та
інших галузей господарства, включаючи
право на забір води, скидання стічних
вод та інші види використання вод
(водних об'єктів).

Відповідно ст.47 Водного кодексу
України загальне водокористування
здійснюється громадянами для
задоволення їх потреб (купання,
плавання на човнах, любительське і
спортивне рибальство, водопій тварин,
забір води з водних об'єктів без
застосування споруд або технічних
пристроїв та з криниць) безкоштовно,
без закріплення водних об'єктів за
окремими особами та без надання
відповідних дозволів.

З метою охорони життя і здоров'я
громадян, охорони навколишнього
природного середовища та з інших
передбачених законодавством підстав
районні і міські Ради за поданням
державних органів охорони
навколишнього природного середовища,
водного господарства, санітарного
нагляду та інших спеціально
уповноважених державних органів
встановлюють місця, де забороняється
купання, плавання на човнах, забір води
для питних або побутових потреб,
водопій тварин, а також за певних
підстав визначають інші умови, що
обмежують загальне водокористування
на водних об'єктах, розташованих на їх
території.

Місцеві Ради зобов'язані повідомляти
населення про встановлені ними
правила, що обмежують загальне
водокористування.

На водних об'єктах, наданих в оренду,
загальне водокористування
допускається на умовах, встановлених
водокористувачем, за погодженням з
органом, який надав водний об'єкт в
оренду.

Водокористувач, який узяв водний об'єкт
у користування на умовах оренди,
зобов'язаний доводити до відома
населення умови водокористування, а
також про заборону загального
водокористування на водному об'єкті,
наданому в оренду.

Якщо водокористувачем або відповідною
Радою не встановлено таких умов,
загальне водокористування визнається
дозволеним без обмежень.

Згідно ст. 48 Водного кодексу України
спеціальне водокористування - це забір
води з водних об'єктів із застосуванням
споруд або технічних пристроїв,
використання води та скидання
забруднюючих речовин у водні об'єкти,
включаючи забір води та скидання
забруднюючих

Спеціальне водокористування
здійснюється юридичними і фізичними
особами насамперед для задоволення
питних потреб населення, а також для
господарсько-побутових, лікувальних,
оздоровчих, сільськогосподарських,
промислових, транспортних,
енергетичних, рибогосподарських та
інших державних і громадських потреб.
Не належать до спеціального
водокористування: пропуск води через
гідровузли (крім гідроенергетичних);
подача (перекачування) води
водокористувачам у маловодні регіони;
усунення шкідливої дії вод
(підтоплення, засолення, заболочення);
використання підземних вод для
вилучення корисних компонентів;
вилучення води з надр разом з
видобуванням корисних копалин;
виконання будівельних,
днопоглиблювальних і вибухових робіт;
видобування корисних копалин і водних
рослин; прокладання трубопроводів і
кабелів; проведення бурових,
геологорозвідувальних робіт; інші
роботи, які виконуються без забору води
та скидання зворотних вод.

Відповідно ст.49 Водного кодексу
України спеціальне водокористування
здійснюється на підставі дозволу.
Дозвіл на спеціальне водокористування
видається: державними органами охорони
навколишнього природного середовища -
у разі використання води водних
об'єктів загальнодержавного значення;
Верховною Радою Автономної Республіки
Крим, обласними, Київською та
Севастопольською міськими Радами за
погодженням з державними органами
охорони навколишнього природного
середовища - у разі використання води
водних об'єктів місцевого значення.
Видача дозволу на спеціальне
водокористування здійснюється за
клопотанням водокористувача з
обґрунтуванням потреби у воді,
погодженим з державними органами
водного господарства, - в разі
використання поверхневих вод,
державними органами геології - в разі
використання підземних вод та
державними органами охорони здоров'я -
в разі використання водних об'єктів,
віднесених до категорії лікувальних.
Порядок погодження та видачі дозволів
на спеціальне водокористування
затверджується Кабінетом Міністрів
України. У дозволі на спеціальне
водокористування встановлюються ліміт
забору води, ліміт використання води та
ліміт скидання забруднюючих речовин. У
разі настання маловоддя ці ліміти
можуть бути зменшені спеціально
уповноваженими державними органами
без коригування дозволу на спеціальне
водокористування. Спеціальне
водокористування є платним.

З аналізу наведених норм вбачається, що
спеціальне водокористування на
відміну від загального
водокористування передбачає
отримання дозволу на спеціальне
водокористування.

Суди попередніх інстанцій посилаються
на ті обставини, що згідно рішення
сесії Сокальської районної ради № 6 від
05.03.1999 року фермеру Бурці В.В., була
надана в постійне користування, із
земель фермерського запасу, земельна
ділянка для розширення селянського
господарства 20,0 га земель водосховища
ВАТ "Сокальський завод хімічного
волокна" для риборозведення, однак,
вказане рішення в матеріалах справи
відсутнє.

Разом з тим, 15 травня 2002 року складений
паспорт ставка, що знаходиться в с.
Поториця Сокальського району
Львівської області, який узгоджений з
Поторицькою сільською радою, згідно
якого на даній водоймі вказано, що
призначення ставка є рекреація, тобто,
судами не встановлено чи мало місце
спеціальне водокористування чи
загальне водокористування.

З огляду на наведене судами першої та
апеляційної інстанцій не з'ясовані
обставини справи, що мають значення для
правильного її вирішення, зокрема, не
встановлений порядок водокористування
ставка в с.Поториця Сокальського
району Львівської області, що має
суттєве значення для вирішення спору.

Також слід зазначити, що відповідно
ст.68 Водного кодексу України перелік
промислових ділянок рибогосподарських
водних об'єктів (їх частин)
визначається Кабінетом Міністрів
України. Інші питання користування
водами для потреб рибного і
мисливського господарства регулюються
Законом України "Про тваринний світ",
іншими актами законодавства.

Так ст. 26 Закону України "Про тваринний
світ" визначає, що до рибогосподарських
водних об'єктів належать усі
поверхневі, територіальні і внутрішні
морські води, які використовуються
(можуть використовуватися) для
промислового добування, вирощування чи
розведення риби та інших об'єктів
водного промислу або мають значення
для природного відтворення їх запасів,
а також виключна (морська) економічна
зона та акваторія у межах
континентального шельфу України.

Відповідно до Переліку промислових
ділянок рибогосподарських водних
об'єктів, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 22.05.1996
року №552 до рибогосподарських водних
об'єктів відноситься, зокрема, басейн р.
Західний Буг з водосховищами, судами не
встановлено чи надане в користування
позивачу водосховище відноситься до
вищенаведеного Переліку.

З урахуванням вищенаведеного судами
першої та апеляційної інстанції не
з'ясовані обставини справи, що мають
значення для правильного її вирішення
та не дають можливості суду касаційної
інстанції визначитися в правильності
правової оцінки обставин у справі як
судом першої інстанції так і судом
апеляційної інстанції, що являється
порушенням ст.ст.159, 195 КАС України.

При встановленні наведених фактів
судами першої та апеляційної інстанції
порушені норми матеріального та
процесуального права, які призвели до
необґрунтованого прийняття судових
рішень і не можуть бути перевірені та
усунуті судом касаційної інстанції.

Суди першої та апеляційної інстанції
не перевірили та не надали належної
оцінки фактичним обставинам справи, що
не дає можливості суду касаційної
інстанції визначитися у правильності
висновків судів першої і апеляційної
інстанції.

Відповідно до ст. 227 КАС України
підставами для скасування судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій з направленням справи на
новий судовий розгляд є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи і не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції.

За таких обставин доводи касаційної
скарги спростовують висновки судів
першої та апеляційної інстанції, тому
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню із скасуванням рішень
судів першої та апеляційної інстанції
та направленням справи на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу фермерського
господарства "Бурка В.В." задовольнити
частково.

Постанову Сокальського районного суду
Львівської області від 21 вересня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14 лютого 2014 року скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Судді: