Справа № 818/8591/13-а
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний
адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 р.Справа № 818/8591/13-a

Головуючий 1 інстанції: Кунець О.М.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Філатов Ю.М., Суддя Тацій Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Конотопської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 16.04.2014р. по справі № 818/8591/13-a

за позовом Приватного підприємства
«Комерційна фірма «Агроексім»

до Конотопської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області

про визнання незаконними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ПП «Комерційна фірма
«Агроексім», звернувся до Сумського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просив визнати незаконними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Конотопської
МДПІ Головного управління Міндоходів у
Сумській області від 13.04.11 р. №
про зменшено бюджетне відшкодування
ПДВ в сумі 1526435,0 грн., заявлене у
деклараціях за червень - вересень 2010 р.,
та № про зменшення бюджетного
відшкодування, заявленого ПП «КФ
«Агроексім» у декларації за травень 2010
р., на суму 87269,0 грн. і застосування
штрафних санкцій у розмірі 27943,0 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 04.10.11 р.
позовні вимоги ПП «КФ «Агроексім» були
задоволені. Постановою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 18.01.12 р. постанова Сумського
окружного адміністративного суду від
04.10.11 р. була скасована та прийнята нова
постанова, якою у задоволенні позовних
вимог ПП «КФ «Агроексім» було
відмовлено. Ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
30.10.13 р. постанова Сумського окружного
адміністративного суду від 04.10.11 р. та
постанова Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18.01.12 р. були
скасовані, а справа направлена на новий
розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справі постановою
Сумського окружного адміністративного
суду від 16.04.14 р. по справі № 818/8591/13-a
адміністративний позов був
задоволений в повному обсязі.

Відповідач не погодився з рішенням
суду першої інстанції та подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
16.04.14 р. по справі № 818/8591/13-a та прийняти
нове судове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав письмові заперечення на
апеляційну скаргу, де наполягає на
законності судового рішення, просить
залишити його без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

Сторони по справі в судове засідання
суду апеляційної інстанції не
з'явилися, про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши постанову суду першої
інстанції, дослідивши доводи
апеляційної скарги та заперечення на
неї, колегія суддів дійшла висновку про
те, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
підставою для прийняття оскаржуваного
позивачем податкового
повідомлення-рішення № від 13.04.11
р. є акт № 111/23-5/33322090 від 28.08.11 р.
документальної невиїзної перевірки
підприємства позивача з питань
достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування ПДВ за
червень-вересень 2010 р., в якому були
зафіксовані порушення платником
податків вимог п. 5.1, п. 5.2.1 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», в результаті чого
занижено податок на прибуток в сумі
43374,0 грн., в т.ч. за 2 квартал 2010 р. в сумі
4866,0 грн., за 3 квартали 2010 р. в сумі 38508,0
грн., у зв'язку з чим позивачу зменшено
бюджетне відшкодування з ПДВ в сумі
1526435,0 грн.

Підставою для прийняття податкового
повідомлення-рішення № від 13.04.11
р. є акт № 117/15-3/33322090 від 30.03.11 р.
документальної невиїзної перевірки ПП
«Комерційна фірма «Агроексім» з питань
достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування ПДВ за
травень 2010 р., в якому зафіксовані
порушення вимог п. 7.4.1 ст. 7 Закону
України «Про ПДВ» та ч. 5 ст. 203, ч. 1, ч. 2
ст. 215, ст. 216, 228 ЦК України в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах, здійснених ПП «Комерційна
фірма «Агроексім» при придбанні та
продажу товарів (послуг), внаслідок
чого завищена сума ПДВ до
відшкодування з бюджету на
розрахунковий рахунок за травень 2010 р.
в сумі 87269,0 грн., у зв'язку з чим позивачу
зменшено бюджетне відшкодування з ПДВ
на 87269,0 грн. та визначено податкове
зобов'язання з ПДВ в сумі 55887,0 грн. та
застосовані штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 27943,0 грн.

Виявлені порушення відповідач пов'язує
з тим, що ПП «КФ «Агроексім» придбав
яловичину морожену у ВАТ
«Конотопм'ясо» та реалізував її на
експорт за цінами, нижчими за ціну
придбання, що свідчать про відсутність
доходу в кінцевому результаті і це
суперечить основним принципам
господарської діяльності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов до висновку, що
за результатами дослідження
представлених документів висновки
акту Конотопської МДПІ № 111/23-5/33322090 від
28.03.11 р. документально не підтверджують
збитковості операцій по реалізації на
експорт яловичини, придбаної у ВАТ
«Конотопм'ясо», проведених в період з
травня по серпень 2010 р.; підтверджують
досягнення позивачем доходності
операцій по реалізації на експорт
м'ясопродукції, придбаної у ВАТ
«Конотопм'ясо», за рахунок бюджетного
відшкодування ПДВ; завищення ПП «КФ
«Агроексім» суми бюджетного
відшкодування ПДВ на 1526435,0 грн. по
деклараціях за червень-вересень 2010 р.

Також суд першої інстанції зазначив, що
висновки акту Конотопської МДПІ від
30.03.11 р. №117/15-3/33322090 про результати
документальної невиїзної перевірки
стосовно завищення ПП «КФ «Агроексім»
суми бюджетного відшкодування ПДВ на
суму 87269,0 грн. по декларації за травень
2010 р. документально необґрунтовані,
оскільки в акті перевірки та у
запереченнях відповідача відсутні
будь-які посилання на первинні
бухгалтерські документи та інші
докази, які свідчили та підтверджували
б порушення ПП «КФ «Агроексім»
податкового законодавства.

Як вбачається із статутів (із змінами)
ПП КФ «Агроексім», затвердженого
рішенням загальних зборів акціонерів
(протокол № 24 від 16.11.10 р.), засновником
(власником) ПП КФ «Агроексім» є ВАТ
«Конотопм'ясо» (на момент розгляду
справи - ПАТ «Конотопм'ясо»). В п. 1.3-1.5
статуту передбачено, що ПП КФ
«Агроексім» є юридичною особою, має
круглу печатку, штампи та бланки зі
своїм найменуванням, самостійний
баланс, поточний, валютний та інші
рахунки в установах банку, засновник
(власник) не відповідає за
зобов'язаннями ПП КФ «Агроексім», так
як і ПП КФ «Агроексім» не відповідає за
зобов'язаннями засновника (власника),
крім випадків, передбачених законом, ПП
КФ «Агроексім» несе відповідальність
усім належним йому майном за своїми
зобов'язаннями, ПП КФ «Агроексім» є
власником майна, переданого йому
засновником у власність, продукції,
виробленої ПП КФ «Агроексім» в
результаті господарської діяльності,
одержаних доходів, іншого майна,
набутого на підставах, незаборонених
законом.

З матеріалів справи вбачається, що між
ПП КФ «Агроексім» та ПАТ «Конотопм'ясо»
укладені договори поставки № 02/08-10ПТ
від 02.08.08 р. та б/н від 25.08.10 р., предметом
яких є постановка м'яса та продукції
м'ясопереробки ВРХ та свиней. Згідно
умов вказаних договорів асортимент
товару, його кількість та ціна
визначаються у специфікації (т. 2 а.с. 98,
113). На виконання умов вказаних вище
договорів постанови, сторонами були
підписані специфікації узгодження
асортименту товару, кількості, ціни та
строків доставки від 23.04.10 р., від 30.04.10
р., від 07.05.10 р., від 25.05.10 р., від 28.05.10 р.,
від 31.05.10 р., від 14.06.10 р., від 04.06.10 р., від
09.07.10 р., від 15.07.10 р., від 26.07.10 р., від 27.07.10
р., від 03.08.10 р., від 11.08.10 р., від 17.08.10 р.,
від 30.08.10 р. (т. 2 а.с. 101-112, 114-117). ПАТ
«Конотопм'ясо» були виписані
рахунки-фактури, видаткові та
податкові накладні (т. 2 а.с. 118-137).

Колегія суддів зазначає, що в
матеріалах справи наявні податкові
накладні, на підставі яких позивачем до
складу податкового кредиту
зарахований сплачений в ціні товару
ПДВ. Всі накладні містять адресу
місцезнаходження покупця, кількість
проданих товарів, ціну продажу. На
підставі виписаних ПАТ «Конотопм'ясо»
рахунків позивачем здійснено оплату
придбаного товару, що підтверджується
випискою банківської установи та
відображено в акті перевірки. В п. 4
договорів (з урахуванням додаткової
угоди до договору поставки від 25.08.08 р.)
передбачалося, що товар повинен був
переданий силами і за рахунок продавця
(ПАТ «Конотопм'ясо»), всі
вантажно-розвантажувальні роботи на
придбання та продаж товару
здійснюються силами та за рахунок
продавця (ПАТ «Конотопм'ясо»).

Також колегія суддів зазначає, що між
ПАТ «Конотопм'ясо» та ПП КФ «Агроексім»
укладений договір оренди № 30-12/11-Х від
30.12.10 р., предметом якого оренда
холодильної камери № 202 площею 756,0 кв.м.
у приміщенні промислового
холодильника за адресою: м. Конотоп,
вул. Генерала Тхора, 150, для зберігання
продовольчих товарів (в т.ч. м'ясної
продукції) (т. 2 а.с. 149-150). Предметом
договору № 1 від 01.01.11 р., укладеного між
цими ж сторонами, є оренда під офіс
приміщення № 2,17 на першому поверсі
цегляного приміщення за адресою: м.
Конотоп, вул. Ген.Тхора, 150, з телефоном,
оргтехнікою, офісними меблями (п. 1.1
договору) (т. 2 а.с.147).

Крім того, суд першої інстанції вказав
на те, що про фактичне надходження
товару від продавця до ПП КФ
«Агроексім» та його подальше
використання в господарській
діяльності підприємства (реалізація на
експорт згідно укладених договорів)
свідчать митні декларації, копії яких
долучені до матеріалів справи і даний
факт відповідачем не спростований.

Процитувавши зміст ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», суд
першої інстанції вказав на те, що
позивач на підставі документів
первинного бухгалтерського обліку
вказані операції відобразив в
бухгалтерському обліку, що спростовує
твердження відповідача про те, що
угоди, укладені між позивачем та ПАТ
«Конотопм'ясо», не спричинили
реального настання правових наслідків,
а тому є нікчемними.

Колегія суддів вважає доцільним
відмітити, що викладені в акті
перевірки висновки про порушення
позивачем вимог ст. 203, ст. 215, ст. 216, ст. 228
ЦК України зроблені відповідачем з
перевищенням компетенції органів
державної податкової служби, оскільки
ПК України та Закону України «Про
державну податкову службу в Україні»
не визнають за податковими органами
компетенції на встановлення фактів
порушення платниками податків норм
цивільного або господарського
законодавства. За загальним
визначенням компетенцією є сукупність
повноважень, прав та обов'язків
державного органу, установи або
посадової особи, які вони зобов'язані
використовувати для виконання своїх
функціональних завдань.

Порядок дій органів ДПС під час
реалізації владної управлінської
функції контролю за правильністю та
повнотою справляння податкових
зобов'язань, у тому числі щодо спірних
зобов'язань, визначався Законом
України «Про державну податкову службу
в Україні» та ПК України, які не містили
і не містять норм, які б наділяли
відповідача повноваженнями на
визнання правочинів нікчемними або
такими, що не відповідають вимогам
законодавства, повноваженнями на
оцінку відповідності будь-якого
правочину вимогам ст. 203, ст. 215, ст. 216, ст.
228 ЦК України.

Відповідно ст. 228 ЦК України (в редакції,
що діяла з 01.01.11 р.): 1. Правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним. 2.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним. 3. У разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

Дані обставини свідчать про те, що
законодавець з 01.01.11 р. виключив
правочини, які були укладені з метою
суперечною інтересам держави та
суспільства, з кола нікчемних
правочинів і відніс такі правочини до
оспорюваних. Відтак можна зробити
висновок, що повноваження на
встановлення законності правочинів,
вчинених позивачем за тими критеріями
ознак, що містяться в складеному
відповідачем акті, належать виключно
до прерогативи судових органів.

Окрім того, відповідно п. 18 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 9 від
06.11.09 р. «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», перелік
правочинів, які є нікчемними як такі, що
порушують публічний порядок,
визначений ст. 228 ЦК України: 1)
правочини, спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина; 2) правочини, спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави, АР Крим,
територіальної громади, заволодіння
ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема, правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (ст. 14 Конституції України);
правочини щодо відчуження викраденого
майна; правочини, що порушують правовий
режим вилучених з обігу або обмежених в
обігу об'єктів цивільного права тощо.
Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК
України має враховуватись вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо. Проте
відповідачем під час судового розгляду
справи не надано допустимих та
належних доказів того, що фактична
господарська діяльність позивача та
вчинювані ним правочини містять прояви
обставин, що перелічені у ч. 1 ст. 228 ЦК
України. Крім того, відповідно ч. 1 та ч. 2
ст. 215 ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Згідно висновків акту перевірки
правочини, вчинені позивачем,
відповідач кваліфікує як такі, що не
направлені на реальне настання
правових наслідків, а отже визнає їх
нікчемними. Проте згідно приписів ст. 234
ЦК України правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків, є
фіктивним. Фіктивний правочин
визнається недійсним судом. Відповідач
не навів посилання на судові рішення
щодо недійсності вчинених позивачем
правочинів як фіктивних або інших
доказів щодо фіктивності здійснюваної
позивачем діяльності. Таким чином, ДПІ,
перекручуючи норми чинного
законодавства України, невірно їх
застосовує в частині кваліфікації
вчинених позивачем правочинів. За
відсутності фактів, що відповідно до
законодавства свідчили б про
нікчемність укладених угод, інших
доказів та обґрунтувань недійсності
укладених позивачем правочинів, а тим
більш, їх нікчемності відповідачем не
надано, що додатково свідчить про
неправомірність дій відповідача під
час проведення оспорюваної перевірки.

Крім того, безпідставними є посилання
перевіряючих на наявність у штаті ПП КФ
«Агроексім» осіб, які працюють за
сумісництвом, а основне місце роботи
яких є ПАТ «Конотопм'ясо», оскільки
відсутність основних засобів або
використання праці сумісників не може
розцінюватись як належне
підтвердження факту укладення
позивачем договору з метою,
спрямованою на незаконне заволодіння
майном держави або з іншими
протиправними цілям, оскільки в даному
випадку, з урахуванням умов договору,
зазначені обставини не впливають на
належне виконання умов угоди.

Що стосується висновку відповідача
стосовно того, що ПП «КФ «Агроексім»
були проведені операції з придбання
яловичини мороженої у ВАТ
«Конотопм'ясо» та її реалізації на
експорт за цінами, нижчими від ціни
придбання, які свідчать про
відсутність доходу в кінцевому
результаті та які суперечать основним
принципам господарської діяльності,
колегія суддів зазначає, що позивачем
на підтвердження факту реальності
здійснення операцій з придбання
яловичини та її експорту надані
договори поставки і специфікації до
них, видаткові накладні і рахунки
фактури, ТТН міжнародного зразка,
платіжні доручення на оплату товару,
зовнішньоекономічні контракти, ВМД та
інші документами, а також постанову про
закриття кримінального провадження.

В ході розгляду справи в суді першої
інстанції було встановлено, що
протягом травня-вересня 2010 р. ПП «КФ
«Агроексім» в податкових деклараціях з
ПДВ задекларовало до бюджетного
відшкодування на рахунок платника у
банку ПДВ на загальну суму 1613704,0 грн., у
т.ч. за травень 2010 р. - 87269,0 грн.; за
червень 2010 р. - 405564,0 грн.; за липень 2010 р. -
475789,0 грн.; за серпень 2010 р. - 343090,0 грн.; за
вересень 2010 р. - 301992,0 грн. Підставою для
бюджетного відшкодування ПДВ
зазначені експортні операції.

Згідно наданих позивачем ВМД в період з
травня по серпень 2010 р. документально
підтверджується реалізація ПП «КФ
«Агроексім» на експорт м'ясопродукції
в кількості 360000,0 кг загальною вартістю
9718746,9 грн. зі ставкою податку « 0»
відсотків від бази оподаткування (п. 6.2
ст. 6 Закону України «Про ПДВ»), що
свідчить про те, що вартість
реалізованих м'ясопродуктів на експорт
не містить в собі ПДВ.

В рішенні суду першої інстанції
зазначено, що м'ясопродукція,
реалізована на експорт, значиться
придбаною ПП «КФ «Агроексім» у ВАТ
«Конотопм'ясо» на підставі договорів
поставки № б/н від 25.08.08 р., № 02/08ПТ від
02.08.10 р. та відповідних видаткових
накладних. Тобто, за період з травня по
серпень 2010 р. документально
підтверджується придбання
м'ясопродукції ПП «КФ «Агроексім» у ВАТ
«Конотопм'ясо» в кількості 360000,0 кг на
суму 11206080,0 грн. (в т.ч. ПДВ 1867680,0 грн.), яка
в подальшому значиться реалізованою на
експорт. На підставі зазначеного судом
першої інстанції зроблений
правомірний висновок стосовно того, що
у вказаний період вартість
реалізованої ПП «КФ «Агроексім» на
експорт м'ясопродукції перевищує її
собівартість на 380346,9 грн. (9718746,9 - (11206080,0
- 1867680,) = 380346,90).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки доводи апеляційної скарги
його не спростовують.

Зважаючи на те, що постанова Сумського
окружного адміністративного суду від
16.04.14 р. по справі № 818/8591/13-a прийнята з
дотриманням вимог чинного
законодавства, колегія суддів не
виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
209, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Конотопської ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Сумській області на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 16.04.14 р. по справі № 818/8591/13-a -
залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 16.04.14 р. по
справі № 818/8591/13-a за позовом Приватного
підприємства «Комерційна фірма
«Агроексім» до Конотопської ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Сумській області про визнання
незаконними та скасування податкових
повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська
Н.С.Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М.
Тацій Л.В.