Справа № 2а-3994/10/1370
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/95525/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.суддів:
Блажівської Н.Є., Сіроша М.В.,
розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Радехівському районі
Львівської області

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 16.06.2010

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29.11.2011

у справі № 2а-3994/10/1370 Львівського
окружного адміністративного суду

за позовом Міського комунального
підприємства «Радехівтеплоенерго»

до Державної податкової інспекції (ДПІ)
у Радехівському районі Львівської
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень та зобов'язання
вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 16.06.2010,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 29.11.2011, позов задоволено частково:
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 21.09.2009 №
003471501/0, від 04.12.2009 № 003471501/1, від 12.02.2010 №
000181501/2, від 27.04.2010 № /3 та № 02601501/0
від 27.11.2008. В решті позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ДПІ у
Радехівському районі Львівської
області просить скасувати ухвалені у
справі судові рішення та прийняте нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову повністю, посилаючись на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги,
позивач просить залишити її без
задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для визначення
позивачу штрафу згідно з податковим
повідомленням-рішенням, з приводу
правомірності якого виник спір, став
висновок контролюючого органу,
викладений в акті перевірки від 10.09.2009
№ 624/15-01, про
порушення позивачем підпункту 5.3.1
пункту 5.3 ст.5 Закону України«Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (Закон №
2181-ІII), а саме: несвоєчасна сплата
узгоджених сум податкових зобов`язань
з податку на додану вартість за
квітень - жовтень 2008 року.

За наслідками перевірки та процедури
адміністративного оскарження на
підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1 ст. 17
Закону № 2181-ІII прийняті податкові
повідомлення-рішення про застосування
штрафу у сумі 18059,13 грн. (50% від
сплаченого податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 37657,27
грн. із затримкою на 355 календарних
днів).

В судовому процесі встановлено, що з
07.04.2008 по 21.11.2008 позивач сплачував
самостійно узгоджені суми податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість за квітень-жовтень 2008 року в
установлені підпунктом 5.3.1 пункту 5.3
ст.5 Закону № 2181-ІІІ строк, про що
свідчать наявні в матеріалах справи
копії платіжних доручень (а.с. 32-34, 37, 40-41,
44, 47,50, 53), оцінка яким надана судами за
правилами ст.86 КАС України. Проте,
податковим органом в оперативному
обліку сплачених позивачем податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість за квітень - жовтень 2008 року
сплачені кошти враховані на погашення
податкових зобов'язань минулих
податкових періодів.

Згідно з підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті
5 Закону № 2181-III платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом десяти календарних днів,
наступних за останнім днем
відповідного граничного строку,
передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 цього Закону для подання
податкової декларації.

Відповідно до підпункту 17.1.7 пункту 17.1
статті 17 цього Закону у разі коли
платник податків не сплачує узгоджену
суму податкового зобов'язання протягом
граничних строків, визначених цим
Законом, такий платник податку
зобов'язаний сплатити штраф у таких
розмірах: при затримці до 30 календарних
днів, наступних за останнім днем
граничного строку сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання, - у
розмірі десяти відсотків погашеної
суми податкового боргу; при затримці
від 31 до 90 календарних днів включно,
наступних за останнім днем граничного
строку сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання, - у розмірі
двадцяти відсотків погашеної суми
податкового боргу; при затримці, що є
більшою 90 календарних днів, наступних
за останнім днем граничного строку
сплати узгодженої суми податкового
зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Відповідно до пункту 7.7 ст. 7 Закону №
2181-III податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Проте ця норма не позбавляє платника
податків права самостійно визначити
джерела погашення узгоджених
податкових зобов'язань відповідно до
пункту 7.1 статті 7 Закону № 2181-III та від
обов'язку самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання відповідно до
підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 цього ж
Закону. Суми податкових зобов'язань або
податкового боргу з урахуванням
підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону
№ 2181-III слід вважати сплаченими у день
реєстрації банківською установою
платіжного документа із зазначеним у
ньому призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків. Законом № 2181-III не
визначено серед заходів, які
вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу, зміну призначення
платежу, самостійно визначеного
платником податків.

З огляду на зазначене, суди першої та
апеляційної інстанцій із дотриманням
норм матеріального та процесуального
права дійшли юридично обґрунтованого
висновку, що самостійне зарахування
податковим органом сплачених
платником податку сум в рахунок
погашення податкового боргу, пені або
тих податкових зобов'язань, які не
вказані платником в платіжному
дорученні як призначення платежу під
час перерахування поточних податкових
зобов'язань до бюджету, є неправомірним
та суперечить приписам Закону № 2181-III.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для
скасування оскаржуваних судових
рішень відсутні.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Радехівському районі
Львівської області залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 16.06.2010 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29.11.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
Н.Є. Блажівська М.В. Сірош