Справа № 2а-377/10/0370
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року
Справа №
20042/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський
А.М.,

судді
Матковська З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Волинського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
16.02.2010 року у справі № 2а-377/10/0370 за
позовом Волинського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до приватного підприємця
ОСОБА_1 про стягнення адміністративно -
господарської санкції та пені, -

В С Т А Н
О В И В :

29.01.2010 року Волинське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося з
адміністративним позовом до
приватного підприємця ОСОБА_1 про
стягнення
адміністративно-господарської санкції
в сумі 3268,75 грн., та пені в сумі 282,24 грн.,
всього на загальну суму 3550,99 грн..

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» передбачено, що
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу на рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб у кількості
одного робочого місця. Вищезгадані
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, у відповідності до ч. 2
ст. 19 Закону, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до встановленого нормативу і
забезпечують працевлаштування
інвалідів. При цьому відповідачем не
був виконаний норматив для
працевлаштування, оскільки
середньооблікова чисельність
працюючих у 2008 році складала 8 чол., з
них середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність складає 0 чол., а норматив
для працевлаштування складає 1 особа.
За невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів та за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських
санкцій, на підставі ст. 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» та
Порядку сплати підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю відповідачу було нарахована до
сплати 3268,75 грн.
адміністративно-господарських санкцій
та пеню в сумі 282,24 грн., всього 3550,99 грн.,
що підтверджується розрахунком
вартості робочого місця, розміру
адміністративно-господарських санкцій
і пені, які належить сплатити
приватному підприємцю ОСОБА_1, до
державного бюджету. В добровільному
порядку вище вказана
адміністративно-господарська санкція
та пеня відповідачем сплачена не була.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 16.02.2010 року
в задоволенні адміністративного
позову Волинського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до приватного підприємця
ОСОБА_1 про стягнення
адміністративно-господарської санкції
та пені в сумі 3550,99 грн., відмовлено
повністю.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції позивач подав
апеляційну скаргу. Волинське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів рішення суду вважає таким, що
було винесене із неправильним,
застосуванням норм матеріального
права та з неповним з'ясуванням
обставин справи. При винесені рішення,
суд виходив з того, що відповідачем
було вжито всіх залежних від нього
заходів для працевлаштування у 2008 році
інваліда, а саме, відповідач інформував
державну службу зайнятості про
наявність вільних вакансій, на яких
може бути використана праця інвалідів,
проте інваліди йому не направлялись.
Дану обставину не можна назвати
здійсненням всіх заходів. Окрім цього,
нормами чинного законодавства щодо
соціальної захищеності інвалідів на
відповідача покладено обов'язок щодо
забезпечення певної кількості робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
тобто, роботодавець не звільняється
від обов'язку сплачувати санкції на
підставі статті 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», оскільки
зазначена норма не ставить відповідний
обов'язок підприємства у залежність
від будь-яких обставин, з яких інваліди
не працюють на підприємстві. Також
зазначає, що результатом
працевлаштування є укладення
трудового договору між працівником, в
даному випадку інвалідом, та власником
або уповноваженим ним органом (ст. 21
Кодексу законів про працю України),
тому безпосереднє працевлаштування
здійснює власник або уповноважений ним
орган підприємства (об'єднання),
установи, організації незалежно від
форм власності та господарювання

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про
дату,час і місце судового засідання .

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних міркувань.

Відповідно до Положення про Фонд
соціального захисту інвалідів
затвердженого Постановою КМУ від 26
вересня 2002 року № 1434, із внесеними
змінами від 15.11.2006р. №1602 Фонд
соціального захисту інвалідів є
урядовим органом державного
управління, який діє у складі
Міністерства праці та соціальної
політики України та підпорядковується
йому.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» для
підприємств, установ, організацій,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, встановлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» передбачено, що
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
звітність щодо зайнятості та
працевлаштуванню інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Основним завданням Фонду соціального
захисту інвалідів є контроль за
виконанням підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами і організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, які використовують
найману працю, нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів,
установленого Законом України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" № 875-ХІІ від
21.03.1991р. Фонд соціального захисту
інвалідів має право проводити
перевірку підприємств щодо реєстрації,
подання ними звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів, виконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів та сплати
адміністративно-господарських санкцій
і пені, цільового використання наданих
Фондом коштів. Суми
адміністративно-господарських санкцій
використовуються на фінансування
заходів щодо соціальної, трудової,
фізкультурно-спортивної та
професійної реабілітації інвалідів. В
зв'язку з цим, порушення відповідачем
вимог чинного законодавства зачіпає
інтереси держави у сфері соціального
захисту інвалідів та завдає
матеріальної шкоди Фонду соціального
захисту інвалідів, який є органом,
уповноваженим державою здійснювати
відповідні функції у спірних
правовідносинах

Відповідачем в 2008 році було створено 1
робоче місце, а саме посаду оператора
компютерного набору, для
працевлаштування інвалідів

Згідно довідки Володимир-Волинського
міськрайонного центру зайнятості №
02-3/209 від 08.02.2010 року вбачається, що
підприємцем ОСОБА_2 направлялась
інформація у формі звітів № 3-ПН щодо
наявної вакансії для працевлаштування
осіб, яким встановлена інвалідність
09.01.08, 14.05.08, 05.08.08, 11.11.08 та 04.12.08 року до
центру зайнятості. Дві особи
відмовились від пропозиції підходящої
роботи, а три особи не відповідали
вимогам.

Обов`язок підприємця по створенню
робочого місця інваліду не
супроводжується обов`язком щодо його
працевлаштування. Роботодавець вжив
всіх необхідних заходів для
недопущення порушення, а факт не
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць для даної
категорії громадян, у зв`язку з їх
відсутністю, не може слугувати
підставою для накладення
адміністративно-господарських санкцій
та нарахуванню пені, підставою для
застосування яких є наявність вини
фізичної особи.

Враховуючи наведене, судова колегія
вважає, що вини відповідача по
невиконанню нормативу створення
робочих місць для інвалідів за 2008 рік
немає, в його діях відсутні порушення
передбаченні ст.ст. 18, 19, 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», а
тому в задоволенні апеляційної скарги
слід відмовити.

З огляду на викладене, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

У Х В А Л И
В :

Апеляційну скаргу Волинського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 16.02.2010 року
у справі № 2а-377/10/0370 без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції..

Головуючий суддя
Довга О.І.

Судді
Ліщинський А.М.

Матковська З.М.