Справа № 2а-12716/09/2670
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при
секретаріБорисюк Л.П., Кобаля М.І.,
Собківа Я.М. Чайка О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Київський
дослідний ремонтно-механічний завод»
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 04
квітня 2013 року у справі за позовом
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві до Публічного акціонерного
товариства «Київський дослідний
ремонтно-механічний завод» про
стягнення штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2009 року Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві звернулася до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Київський дослідний
ремонтно-механічний завод» в якому
просила стягнути з відповідача суму
штрафних санкцій за порушення у сфері
містобудування в розмірі 493 074,26 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 04
квітня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з рахунків Публічного
акціонерного товариства «Київський
дослідний ремонтно-механічний завод» в
обслуговуючих банках на користь
Державного бюджету України штраф за
правопорушення у сфері містобудування
у розмірі 493 074,26 грн.

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Як вбачається з матеріалів справи,
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві на підставі наказу від 04
березня 2009 року № 82-юр проведено
позапланову перевірку ВАТ «Київський
дослідний ремонтно-механічний завод»,
за результатами якої складено акт
перевірки додержання вимог
містобудівного законодавства від 05
березня 2009 року (далі - Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення
відповідачем вимог статті 18 Закону
України «Про основи містобудування», а
саме: факт експлуатації третього та
четвертого поверхів виробничої
будівлі літ. Б, що розташована за
адресою: вул. Ушинського, 40 у
Солом'янському районі м. Києва без
прийняття в експлуатацію відповідно до
Положення про порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів.

За результатами проведеної перевірки
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві складено протокол про
правопорушення у сфері містобудування
від 25 листопада 2008 року та винесено
припис від 25 листопада 2008 року, яким
встановлено порушення статті 18 Закону
України «Про основи містобудування» та
запропоновано відповідачу в місячний
термін розробити заходи, щодо усунення
правопорушення про що повідомити
Інспекцію.

На підставі протоколу про
правопорушення у сфері містобудування
від 25 листопада 2008 року та припису від 25
листопада 2008 року, згідно з абзацом
десятим частини першої статті 1 Закону
України «Про відповідальність
підприємств, їх об'єднань, установ та
організацій за правопорушення у сфері
містобудування» та Положенням про
порядок накладення штрафів за
правопорушення у сфері містобудування
винесено постанову про накладення
штрафу за правопорушення у сфері
містобудування від 10 грудня 2008 року №
164/08, якою на ВАТ «Київський дослідний
ремонтно-механічний завод» накладено
штраф у розмірі 493 074,26 грн.

Оскільки в добровільному порядку сума
штрафу у розмірі 493 074,26 грн.
відповідачем не сплачена, позивач
вважає, що спірна сума штрафу має бути
стягнута у судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
обставини встановлені в постанові
Київського апеляційного
господарського суду від 06 липня 2009 року
у справі № 48/3 та в постанові Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 червня 2010 року в адміністративній
справі № 2а-14641/09/2670 підтверджують
правомірність прийняття постанови про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудування від 10 грудня 2008
року №164/08, протоколу про
правопорушення у сфері містобудування
та припису від 25 листопада 2008 року.

З таким висновком суду колегія суддів
не може погодитися, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про основи містобудування»,
містобудування (містобудівна
діяльність) - це цілеспрямована
діяльність державних органів, органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, громадян,
об'єднань громадян по створенню та
підтриманню повноцінного життєвого
середовища, яка включає прогнозування
розвитку населених пунктів і
територій, планування, забудову та інше
використання територій, проектування,
будівництво об'єктів містобудування,
спорудження інших об'єктів,
реконструкцію історичних населених
пунктів при збереженні традиційного
характеру середовища, реставрацію та
реабілітацію об'єктів культурної
спадщини, створення інженерної та
транспортної інфраструктури.

Згідно зі статтею 24 Закону України «Про
основи містобудування», державний
контроль у сфері містобудування
здійснюється органами виконавчої
влади, органами місцевого
самоврядування та іншими спеціально
уповноваженими на це державними
органами. Порядок здійснення
державного контролю у сфері
містобудування визначається
законодавством.

Відповідно до статті 10 Закону України
«Про архітектурну діяльність», для
забезпечення під час забудови
територій, розміщення і будівництва
об'єктів архітектури додержання
суб'єктами архітектурної діяльності
затвердженої містобудівної та іншої
проектної документації, місцевих
правил забудови населених пунктів,
вимог вихідних даних, а також з метою
захисту державою прав споживачів
будівельної продукції здійснюється в
установленому законодавством порядку
державний архітектурно-будівельний
контроль та нагляд.

Державний архітектурно-будівельний
контроль та нагляд здійснює
центральний орган виконавчої влади з
питань будівництва, містобудування та
архітектури. Державний контроль та
нагляд у системі центрального органу
виконавчої влади з питань будівництва,
містобудування та архітектури
здійснює Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України та її територіальні органи.

Відповідно до п. 1 Положення про
державний архітектурно-будівельний
контроль, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 25.03.1993 №
225 у редакції Постанови Кабінету
Міністрів України від 07.04.1995 № 253,
державний архітектурно-будівельний
контроль - це сукупність
організаційно-технічних і правових
заходів, спрямованих на забезпечення
дотримання законодавства, державних
стандартів, норм і правил,
архітектурних вимог і технічних умов, а
також положень затвердженої
містобудівної документації та
проектів конкретних об'єктів (далі -
затверджені проектні рішення),
місцевих правил забудови населених
пунктів усіма суб'єктами містобудівної
діяльності незалежно від форм
власності під час забудови територій і
населених пунктів, розміщення,
будівництва, реконструкції,
капітального ремонту об'єктів
житлово-цивільного, виробничого та
іншого призначення, реставрації
архітектурних пам'яток, створення
інженерної та транспортної
інфраструктури, виробництва
будівельних матеріалів, виробів і
конструкцій.

Тобто, стаття 1 Закону України «Про
основи містобудування» розкриває суть
поняття містобудування, а стаття 10
Закону України «Про архітектурну
діяльність» передбачає порядок
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю та
нагляду за дотриманням законодавства
щодо будівництва.

З урахуванням зазначеного та
враховуючи зміст Положення про
державний архітектурно-будівельний
контроль, затверджене Постановою
Кабінету Міністрів України від 25.03.1993 №
225 у редакції Постанови Кабінету
Міністрів України від 07.04.1995 № 253,
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється під час будівництва
об'єктів, а повноваження інспекцій
державного-архітектурного контролю
поширюються на учасників будівництва
(замовників, підрядників, проектні
організації і а організації, які
виготовляють будівельні матеріали).

Згідно Положенням про інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Автономній Республіці Крим,
областях, мм. Києві і Севастополі,
затвердженого наказом Мінрегіонбуду
України від 19.11.2007 № 317 та Положення,
затвердженого наказом Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України від 24.02.2009 за № 28, до
повноважень Інспекції ДАБК у м. Києві
(п.п. 6 п. 4 Положення № 317 та п.п. 7 пункту 4
Положення № 28) віднесено здійснення
перевірки: відповідності виконання
будівельних робіт, будівельних
матеріалів, виробів і конструкцій
вимогам державних стандартів,
будівельних норм і правил, технічним
умовам, затвердженим проектним
рішенням; своєчасності та якості
проведення передбачених
нормативно-технічною і проектною
документацією замірів, випробувань, а
також ведення журналів робіт та іншої
виконавчої документації; наявності у
виконавця будівельних, робіт у
передбачених законодавством випадках
сертифікатів на будівельні матеріали,
вироби і конструкції; додержання
встановленого порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів.

Як вбачається з протоколу та припису
від 25.11.2008, Інспекція ДАБК у м. Києві
проводила перевірку додержання
містобудівного законодавства за
зверненням інваліда II групи ОСОБА_5 та
громадської організації «Місто для
всіх» про порушення їх прав по
створенню сприятливих умов для
життєдіяльності осіб з обмеженими
фізичними властивостями, а саме
відсутні пандуси на входах до будівлі.

Приміщення, які перевірялися на
наявність пандусів були збудовані у 1963
році, до вступу в дію вимог щодо
обов'язкового обладнання приміщень
засобами безперешкодного доступу
інвалідів.

Реконструкція виробничої будівлі
літери «Б» шляхом надбудови трьох
поверхів над існуючими поверхами та
прибудови до неї літери Б1 була
проведена в період з 2003 р. по січень 2007
р. ЗАТ «Київська книжкова фабрика» під
час оренди вищевказаної будівлі.

Господарським судом м. Києва
встановлено, що на момент пред'явлення
позову до суду (квітень 2007 р.)
реконструкція виробничої будівлі
літери «Б» є проведеною і зафіксованою
Київським міським БТІ.

Разом з тим, на момент складання
протоколу від 25.11.2008, ЗАТ «Київська
книжкова фабрика» не передало позивачу
за актом приймання передачі
реконструйовані приміщення.

Згідно ст. 28 Закону України «Про
архітектурну діяльність», обов'язок
одержувати дозвіл на проведення
будівельних робіт покладається як на
власника об'єкту так і на його
користувача, тобто на особу, яка
безпосередньо здійснює будівельні
роботи.

Оскільки, позивач безпосередньо не
виконував будівельні роботи на об'єкті
архітектури, він не був зобов'язаний
одержувати дозвіл на їх виконання.
Обставинами справи встановлено, що
будівельні роботи з реконструкції
приміщень, розташованих за адресою вул.
Ушинського. 40 у Солом'янському районі м.
Києва були проведені ЗАТ «Київська
книжкова фабрика», а відтак, саме ЗАТ
«Київська книжкова фабрика»
зобов'язано було отримати відповідні
дозволи на здійснення будівельних
робіт.

Крім цього, як вбачається з матеріалів
справи, постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 15
червня 2010 року залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 лютого 2011
року в задоволенні позову Відкритого
акціонерного товариства «Київський
дослідний ремонтно-механічний завод»
до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві про визнання протиправними дій
та нечинним протоколу про
правопорушення у сфері містобудування
і припису на усунення порушень
відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 08 серпня 2013 року
скасовано зазначені рішення судів
першої та апеляційної інстанції та
прийнято нову постанову, якою визнано
протиправними дії Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві щодо проведення
перевірки публічного акціонерного
товариства «Київський дослідний
ремонтно-механічний завод» щодо
додержання містобудівного
законодавства при використанні
надбудови 3.4.5 поверхів виробничої
будівлі літ. «Б» та прибудови до неї
літ. «Б» загальною площею 8223,3 кв. м, що
розташована за адресою: м. Київ, вул.
Ушинського, 40.

Визнано нечинним припис Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві від 25 листопада 2008
року.

Частина перша статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначає, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Виходячи з вищевикладеного, з огляду на
обставини встановлені постановою
Вищого адміністративного суду України
від 08 серпня 2013 року у справі у справі №
К/9991/10254/11, колегія суддів дійшла
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві про стягнення з
відповідача суми штрафних санкцій за
порушення у сфері містобудування в
розмірі 493 074,26 грн.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції не відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим є підстави
для її скасування з ухваленням нової
постанови про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Київський
дослідний ремонтно-механічний завод»
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 04
квітня 2013 року - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 04 квітня 2013 року -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у місті Києві до Публічного
акціонерного товариства «Київський
дослідний ремонтно-механічний завод»
про стягнення штрафних санкцій
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту ухвалення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання в повному обсязі, шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
М.І. Кобаль Я.М. Собків

Повний текст постанови складено та
підписано - 27.06.2014

Головуючий суддя

Борисюк Л.П.

Судді:

Кобаль М.І.

Собків Я.М.