Справа № 813/8725/13-а
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року м.
Львів Справа № 876/2727/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

з участю секретаря - Волошин М.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача -
Краснопольської Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Львівської митниці Міністерства
доходів і зборів України на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року по справі № 813/8725/13-а за позовом
ОСОБА_3 до Львівської митниці
Міністерства доходів і зборів України
про визнання протиправним та
скасування наказу, поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Львівської митниці Міністерства
доходів і зборів України (далі -
Львівська митниця Міндоходів), в якому
просив визнати протиправним і
скасувати наказ начальника Львівської
митниці Міндоходів від 07 листопада 2013
року № 682-о «Про звільнення ОСОБА_3»,
поновити його на роботі на посаді
провідного інспектора оперативного
відділу служби боротьби з контрабандою
та порушеннями митних правил або іншій
рівнозначній посаді в Львівській
митниці Міндоходів, стягнути в його
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Позов обґрунтовував посиланням
на те, що його звільнено з роботи з
порушенням вимог, встановлених статтею
49-2 Кодексу законів про працю України.
Зазначав, що на момент його
повідомлення про наступне вивільнення
та на момент вивільнення у Львівській
митниці були вакантні посади, однак
такі, всупереч вимогам вказаної вище
статті, йому не пропонувались.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року вказаний позов задоволено
повністю. Визнано протиправним та
скасовано наказ Львівської митниці
Міндоходів від 07 листопада 2013 року №
682-о «Про звільнення ОСОБА_3», поновлено
ОСОБА_3 на посаді провідного інспектора
оперативного відділу служби боротьби з
контрабандою та порушеннями митних
правил у Львівській митниці Міндоходів
з 07 листопада 2013 року, стягнуто з
Львівської митниці Міндоходів в
користь ОСОБА_3 6129.21 грн. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Постанову в частині поновлення
позивача на посаді та стягнення в його
користь середнього заробітку за час
вимушеного прогулу у межах суми
стягнення за один місяць в розмірі 2365.52
грн. допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із вказаною постановою
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, у якій, з посиланням на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить її скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позову
повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказує на те, що звільнення
позивача з роботи проведено згідно з
вимогами Кодексу законів про працю
України. Зазначає, що судом першої
інстанції при ухваленні рішення не
враховано, що кількість вакантних
посад була меншою, ніж кількість
працівників, яким ще не було
запропоновано посад, тому неможливо
було запропонувати посади усім
працівникам. Також вказує, що судом
першої інстанції не враховано й те, що
посадова особа, яка попереджала
позивача про наступне вивільнення не
була уповноважена пропонувати йому
посади у новоствореній установі. Крім
цього, вказує, що суд першої інстанції
не взяв до уваги, що позивач
неодноразово притягався до
дисциплінарної відповідальності та
позбавлявся премій, а відповідно не
може вважатись працівником з високою
кваліфікацією та продуктивністю праці.
Також зазначає, що позивач був
працівником Львівської митниці
Державної митної служби України та не
був переведений в установленому
законом порядку у Львівську митницю
Міндоходів, а тому суд не мав правових
підстав для поновлення його на роботі у
Львівській митниці Міндоходів на
неіснуючій в її штатному розписі
посаді.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримала вимоги
апеляційної скарги, посилаючись на
викладені в ній доводи, просила її
задовольнити.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечила проти вимог
апеляційної скарги, посилаючись на те,
що оскаржуване рішення ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, просила
відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
наказом голови Державної митної служби
України від 01 червня 2013 року № 875-к «По
особовому складу митних органів»
скасовано пункт 1 наказу голови
Державної митної служби від 29 серпня 2011
року № 1821-к «По особовому складу
Львівської митниці» в частині
припинення з 29 серпня 2011 року
перебування на державній службі в
митних органах України ОСОБА_3,
провідного інспектора оперативного
відділу служби боротьби з контрабандою
та порушеннями митних правил
Львівської митниці та поновлено його
на посаді провідного інспектора
оперативного відділу служби боротьби з
контрабандою та порушеннями митних
правил Львівської митниці з 29 серпня 2011
року.

13 червня 2013 року ОСОБА_3 повідомлено про
наступне вивільнення та запропоновано
йому самостійно звернутись до центру
зайнятості або працевлаштуватись.

Наказом начальника Львівської митниці
Міндоходів від 07 листопада 2013 року
№ 682-о «Про звільнення ОСОБА_3»
звільнено ОСОБА_3 з 07 листопада 2013 року
з посади провідного інспектора
оперативного відділу служби боротьби з
контрабандою та порушеннями митних
правил Львівської митниці відповідно
до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що звільнення
позивача з роботи проведено з
порушенням вимог статей 40, 49-2 Кодексу
законів про працю України, оскільки
питання щодо наявності в позивача
переваг на залишення на роботі
відповідачем взагалі не розглядалось
та при наявності вакантних посад вони
позивачу не пропонувались. Приймаючи
рішення про поновлення позивача на
роботі на посаді провідного інспектора
оперативного відділу служби боротьби з
контрабандою та порушеннями митних
правил Львівської митниці Міндоходів,
суд першої інстанції виходив з того, що
зміна назви вказаної посади у зв'язку з
проведеною реорганізацією не впливає
на гарантоване позивачу право на працю
та не може бути підставою для висновку
про неможливість роботи позивача на
цій посаді.

Суд апеляційної інстанції частково
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Однією з гарантій забезпечення права
громадян на працю є передбачений
статтею 5-1 Кодексу законів про працю
України правовий захист від
необгрунтованої відмови у прийнятті на
роботу і незаконного звільнення, а
також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
40 Кодексу законів про працю України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом, в тому числі, у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Згідно з частиною 2 статті 40 Кодексу
законів про працю України звільнення з
підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6
цієї статті допускається, якщо
неможливо перевести працівника, за
його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частиною 1 статті 42 Кодексу
законів про працю України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці
і кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається, зокрема, сімейним -
при наявності двох і більше утриманців,
особам, в сім'ї яких немає інших
працівників з самостійним заробітком,
працівникам з тривалим безперервним
стажем роботи на даному підприємстві, в
установі, організації.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 49-2
Кодексу законів про працю України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» містяться роз'яснення, згідно з
якими при розгляді спорів про
звільнення з роботи за пунктом 1
частини 1 статті 40 Кодексу законів про
працю України суди зобов'язані
з'ясувати чи дійсно у відповідача мали
місце зміни в організації виробництва
і праці, зокрема, ліквідація,
реорганізація або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників, чи додержано власником
або уповноваженим ним органом норм
законодавства, що регулюють
вивільнення працівника, які є докази
щодо змін в організації виробництва і
праці та про те, що працівник
відмовився від переведення на іншу
роботу або власник або уповноважений
ним орган не мав можливості перевести
працівника з його згоди на іншу роботу
на тому ж підприємстві, в установі,
організації.

Отже, у випадку змін в організації
виробництва і праці, в першу чергу
перевага на залишення на роботі
надається особам, які мають більш
високу кваліфікацію і продуктивність
праці, для виявлення яких роботодавець
повинен зробити порівняльний аналіз
продуктивності праці і кваліфікації
тих працівників, які залишаються на
роботі, і тих, які підлягають
звільненню. Такий аналіз повинен бути
проведений з врахуванням ряду
факторів, зокрема, рівня освіти і
присвоєної кваліфікації, підвищення
кваліфікації, навчання без відриву від
виробництва, тимчасового виконання
обов'язків більш кваліфікованого
працівника, досвіду трудової
діяльності, обсягу виконуваної роботи,
суміщення професій тощо. Крім цього,
однією з істотних ознак більш високої
продуктивності праці є
дисциплінованість працівника, а тому
при визначенні рівня продуктивності
праці слід враховувати в тому числі й
наявність в працівника дисциплінарних
стягнень.

У відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
оскільки згідно з постановою Кабінету
Міністрів України від 20 березня 2013 року
№ 229 «Про утворення територіальних
органів Міністерства доходів і зборів»
Львівську митницю було реорганізовано
шляхом приєднання до Львівської
митниці Міндоходів. Такі зміни
супроводжувались скороченням
чисельності і штату працівників,
оскільки штатна чисельність
працівників Львівської митниці згідно
з наказом начальника Львівської
митниці Державної митної служби
України від 24 січня 2013 року № 39, яким
було введено в дію структуру та штатний
розпис Львівської митниці на 2013 рік,
становила 1014 штатних одиниць та згідно
з наказом в.о. начальника Львівської
митниці Міндоходів від 13 травня 2013 року
№ 001 зменшилась до 910 штатних одиниць, а
згідно з наказом начальника Львівської
митниці Міндоходів від 22 жовтня 2013 року
№ 237 зменшилась до 903 штатних одиниць.

Відповідно відповідач мав право на
розірвання трудових договорів,
укладених на невизначений строк, однак,
таке розірвання трудових договорів
було можливим лише у разі неможливості
переведення працівників, за їх згодою,
на іншу роботу. При цьому відповідач
повинен був надати переваги при
залишенні на роботі працівникам, які
мають більш високу кваліфікацію і
продуктивність праці.

Відповідач не надав суду доказів того,
що у нього не було можливості перевести
позивача з його згоди на іншу роботу, а
також того, що у позивача відсутнє
переважне право перед іншими
працівниками на залишення на роботі.

Більше того, незважаючи на наявність у
Львівській митниці Міндоходів на
момент звільнення позивача з роботи
ряду вакантних посад (згідно наявної в
матеріалах справи службової записки
начальника відділу персоналу від 10
грудня 2013 року № 4/40-322-ЕП станом на 07
листопада 2013 року у Львівській митниці
було вакантними 38 посад) такі йому
запропоновані не були.

Викладене дає підстави для висновку, що
позивач був звільнений з роботи без
дотримання вимог статей 40, 42, 49-2 Кодексу
законів про працю України, що в свою
чергу свідчить про правильність
висновку суду першої інстанції про
протиправність оскаржуваного наказу
та наявності підстав для його
поновлення на роботі.

Проте, помилковим є висновок суду
першої інстанції про необхідність
поновлення позивача на роботі на
посаді провідного інспектора
оперативного відділу служби боротьби з
контрабандою та порушеннями митних
правил у Львівській митниці Міндоходів
з огляду на наступне.

Згідно з введеним в дію з 16 жовтня 2013
року штатним розписом Львівської
митниці Міндоходів (наказ начальника
Львівської митниці Міндоходів від 22
жовтня 2013 року № 237) замість
існуючих до реорганізації в службі
боротьби з контрабандою та порушеннями
митних правил оперативного та
аналітичного відділів утворено
оперативно-аналітичний відділ, який
входить до складу управління боротьби
з контрабандою та митними
правопорушеннями.

Згідно з вимогами частини 1 статті 235
Кодексу законів про працю України у
разі звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, що
розглядає трудовий спір.

Однак, у пункті 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» містяться роз'яснення, згідно з
якими у випадку зміни власника
підприємства (установи, організації чи
його реорганізації (злиття з іншим
підприємством, приєднання до іншого
підприємства, поділу підприємства,
виділення з нього одного або кількох
нових підприємств, перетворення одного
підприємства в інше, наприклад,
державного підприємства в орендне
підприємство або підприємства в
господарське товариство) дія трудового
договору працівника продовжується. При
реорганізації підприємства або при
його перепрофілюванні звільнення за
пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України може мати
місце, якщо це супроводжується
скороченням чисельності або штату
працівників, змінами у їх складі за
посадами, спеціальністю,
кваліфікацією, професіями. Працівник,
який був незаконно звільнений до
реорганізації, поновлюється на роботі
в тому підприємстві, де збереглося його
попереднє місце роботи.

Аналіз викладеного дає підстави для
висновку, що у випадку незаконного
звільнення особи з роботи в результаті
реорганізації підприємства, установи,
організації, суд першої інстанції
повинен встановити яка посада в новій
штатній структурі є найбільш схожою за
посадовими обов'язками до посади, яку
ця особа займала до звільнення та
поновити її саме на цій посаді.

Оскільки посада головного державного
інспектора оперативно-аналітичного
відділу управління боротьби з
контрабандою та митними
правопорушеннями Львівської митниці
Міндоходів є найбільш схожою за
посадовими обов'язками з посадою, яку
позивач займав до його незаконного
звільнення, то суд першої інстанції
повинен був поновити його саме на цій
посаді.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, однак зроблено помилковий
висновок про необхідність поновлення
позивача на роботі на неіснуючій в
штатному розписі Львівської митниці
Міндоходів посаді, що відповідно до
пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України
є підставою для скасування постанови
суду першої інстанції в цій частині та
ухвалення в цій частині нової
постанови.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 202, 205,
207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці
Міністерства доходів і зборів України
задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року по справі № 813/8725/13-а в частині
поновлення ОСОБА_3 на посаді провідного
інспектора оперативного відділу
служби боротьби з контрабандою та
порушеннями митних правил у Львівській
митниці Міндоходів з 07 листопада 2013
року - скасувати та прийняти в цій
частині нову постанову, якою поновити
ОСОБА_3 з 07 листопада 2013 року на посаді
головного державного інспектора
оперативно-аналітичного відділу
управління боротьби з контрабандою та
митними правопорушеннями Львівської
митниці Міндоходів.

В іншій частині постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 30
січня 2014 року по справі № 813/8725/13-а -
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі,
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.М. Багрій

Д.М. Старунський

Повний текст постанови виготовлено 24
червня 2014 року