Справа № 2а-1314/11/0970
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
Справа №
9104/47791/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Яворського І.О.,

суддів:
Кухтея Р.В., Клюби В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в м.
Івано-Франківську на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 11 травня 2010
року в справі за позовом заступника
прокурора Івано-Франківської області в
інтересах держави в особі Державної
податкової інспекції в м.
Івано-Франківську до приватного
підприємства «Партнер-Буд» про
стягнення коштів отриманих на
виконання нікчемних правочинів в сумі 3
518 194 грн.,-

В С Т А
Н О В И В:

Позивач, заступник прокурора
Івано-Франківської області в інтересах
держави в особі Державної податкової
інспекції в м. Івано-Франківську в
квітні 2011 року звернувся з позовом в
суд до приватного підприємства
«Партнер-Буд» та просив стягнути з
приватного підприємства «Партнер-Буд»
на користь держави вартість послуг
отриманих за нікчемним правочином в
розмірі 3 518 194 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказує на те, що укладені відповідачем
договори підряду з ТОВ «ВКП
«Трейд-Центр», ТОВ «Фінпром Груп», ПП
«Західпромінвестбуд», ТОВ
«Будєвростандарт», не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
суперечить інтересам держави і
суспільства, а тому є нікчемним, що
тягне застосування санкцій,
передбачених ст. 228 ЦК України. Такий
висновок обґрунтовується обставинами
викладеними в акті про результати
планової виїзної перевірки приватного
підприємства «Партнер-Буд» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2009 року по
30.06.2010 року за №15821/23-2/31524937 від 21.09.2010
року.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 11
травня 2010 року в справі №2а-1314/11/0970 в
задоволенні адміністративного позову
було відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням Державною податковою
інспекцією в м. Івано-Франківську
подано апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 11 травня 2010
року в справі №2а-1314/11/0970 та прийняти
нову постанову, якою позовні вимоги
задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, апелянт виходить з мотивів, що
наведені в позовній заяві.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в м.
Івано-Франківську необхідно залишити
без задоволення, а оскаржувану
постанову без змін. При цьому колегія
суддів виходить з наступних міркувань.

21.09.2010 року, працівниками ДПІ в м.
Івано-Франківську проведено планову
виїзну перевірку приватного
підприємства «Партнер-Буд» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2009 року по
30.06.2010 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2009 року по
30.06.2010 року, за результатами якої
складено Акт від 21.09.2010 року за
№15821/23-2/31524937.

В ході проведеної перевірки
встановлено наступні обставини.

01.11.2009 року між ПП «Партнер-Буд» та ТзОВ
«ВКП «Трейд-Центр» був укладений
договір на виконання
ремонтно-будівельних робіт №11/09. За
умовами даного договору ТзОВ «ВКП
«Трейд-Центр» зобов'язувалось
проводити роботи у відповідності з
проектно-кошторисною документацією на
об'єктах: м. Калуш завод ХіКС-М та ПВХ-С
ТОВ «Карпатнафтохім», с. Паляниця ТК
«Буковель» 3-х секційний котедж №36,
Паркінг№1 (кафе, магазин).

Роботи згідно умов даного договору
виконувались згідно актів виконаних
робіт (форма КБ-2, КБ-3): Акти за листопад
2009 року
№1;№2;№3;№4;№5;№6;№7;№8;№9хсуб;№10хсуб;
Акти за лютий 2010 року №1/1;№2/2;№3/3; Акти
за березень 2010 року №01;№02;№03.

Відповідно до вищезазначених актів
приймання виконаних підрядних робіт
форми КБ-2 та Довідок про вартість
виконаних підрядних робіт форми КБ-3,
наданих ТзОВ «ВКП «Трейд-Центр» за
період з 01.01.2009 по 30. 06.2010, ПП
«Партнер-Буд» включено до складу
валових витрат 875 833грн., крім того ПДВ 175
167 грн.

Згідно платіжних доручень за період з
01.01.2009 по 30.06.2010 платником перераховано
378 000 грн.

01.03.2009 року між ПП «Партнер-Буд» та ТОВ
«Фінпром-Груп» був укладений договір
№03/09 на виконання ремонтно-будівельних
робіт. За умовами даного договору ТОВ
«Фінпром-Груп» зобов'язувалось
провести роботи у відповідності до
проектно-кошторисної документації на
об'єктах: м. Калуш завод ХіКС-М та ПВХ-С
ТОВ «Карпатнафтохім» та с. Паляниця ТК
«Буковель» 3-х секційний котедж №36.

Роботи згідно умов даного договору
виконувались згідно актів виконаних
робіт (КБ-2В, КБ-3): Акти за березень 2009
року: №1;№2;№3;№4;№5;№6;№7; Акти за
квітень 2009 року №8; Акти за травень 2009
року №23-0-1-1-2; №02-1; №02-2; №02-3; №02-4; №02-5;
№02-6; Акти за червень 2009 року
№1;№2;№3;№4;№5;№6;№7;№8;№9;№10;№11; Акт за
серпень 2009 року №4.

Відповідно до вищезазначених
документів, наданих ТОВ «Фінпром Груп»
за період з 01.01.2009 року по 30.06.2010 року ПП
«Партнер-Буд» включено до складу
валових витрат 1 527 662 грн., крім того ПДВ
305 533грн.

Згідно платіжних доручень за період з
01.01.2009 року по 30.06.2010 року ТОВ «Фінпром
Груп» перераховано 1 873 194 гривень.

01.10.2008 року між ПП «Партнер-Буд» та ПП
«Західпромінвестбуд» укладений
договір №10/08 на виконання
ремонтно-будівельних робіт на об'єкті в
м. Калуш завод ХіКС-М та ПВХ-С ТОВ
«Карпатнафтохім».

Роботи згідно умов даного договору
виконувались згідно актів виконаних
робіт (КБ-2, КБ-3): Акти за лютий 2009 року
№2;№3.

Відповідно до вищезазначених
документів наданих ПП
«Західпромінвестбуд» за період з 01.01.2009
по 30.06.2010 платником податку включено до
складу валових витрат 348 885 грн., крім
того ПДВ 69 777грн.

Згідно платіжних доручень за період з
01.01.2009 по 30.06.2010 ПП «Західпромінвестбуд»
перераховано 977 000 гривень.

01.09.2009р. між ПП «Партнер-Буд» та ТОВ
«Будєвростандарт» укладений договір
№09/09 на виконання ремонтно-будівельних
робіт на об'єкті: м. Калуш завод ХіКС-М
та ПВХ-С ТОВ «Карпатнафтохім».

Роботи згідно умов даного договору
виконувались згідно актів виконаних
робіт (КБ-2В, КБ-3): за вересень, жовтень
2009 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, виходив з того, що
податковим органом не доведено
належними доказами наявності у
відповідачів умислу на укладення угод,
які завідомо суперечать інтересам
держави і суспільства. Окрім цього,
застосування
адміністративно-господарських санкцій
до відповідачів є неправомірним у
зв'язку із закінченням строків
застосування таких, що встановлені
приписами статті 250 ГК України.

Головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
Актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в Акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора,
оскільки були зроблені за відсутності
інформації, яка надається в
передбаченому законодавством порядку.

Крім того, відповідно до постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 року було звернено увагу на
наступне: «...вимога про встановлення
нікчемності правочину підлягає
розгляду у разі наявності відповідної
суперечки. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. В цьому випадку в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги у разі
нікчемності правочину і наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обґрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не має права посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким аргументам
позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним і про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину можуть бути
заявлені як однією із сторін правочину,
так і іншою зацікавленою особою, права
і законні інтереси якої порушені
здійсненням правочину».

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним
з основних завдань органів державної
податкової служби є здійснення
контролю дотримання податкового
законодавства і надання роз'яснень
законодавства з питань оподаткування
платникам податків. Жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
нікчемними правочини і дані, вказані
платником податків в податкових
деклараціях.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Зазначена норма недійсність
господарського зобов'язання пов'язує з
наступним: невідповідністю його змісту
вимогам закону; наявністю мети, що
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства; укладенням учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним із них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності).

За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину (ст. 204 ЦК України). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення,
передбаченого ст. 228 ЦК України
міститься обов'язкова ознака -
специфічна мета - порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Наявність мети,
включеної до складу правопорушення
підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена
через мету відповідного керівника -
фізичної особи, яка на момент укладання
угоди виконувала представницькі
функції за статутом (положенням) або за
довіреністю. Слід зазначити, що
наявність мети зазначеної в диспозиції
ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне
кримінальну відповідальність за
відповідними статтями кримінального
кодексу України за скоєний злочин,
замах на злочин або готування до
злочину.

Такі обставини можуть бути доведені
лише обвинувальним вироком.

Однак судом встановлено, що
обвинувальний вирок стосовно
директора ПП «Партнер-Буд» відсутній.

Позивачем не надано доказів, а так само
не було встановлено судом першої
інстанції фактів порушення
конституційних прав чи свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконного
володіння ним внаслідок укладання та
виконання відповідачем та ТОВ «ВКП
«Трейд-Центр», ТОВ «Фінпром Груп», ПП
«Західпромінвестбуд», ТОВ
«Будєвростандарт» правочинів.

Таким чином, позивачем не доведено, а
судом не встановлено, наявності мети,
завідомо суперечної інтересам держави
і суспільства, а також існування умислу
у відповідача, як обов'язкової ознаки
для визнання правочину недійсним та
застосування
адміністративно-господарських
санкцій. Хоча факт порушення
публічного порядку повинен бути
доведеним певними засобами
доказування.

Позивачем також не було обґрунтовано
належним чином і доведено у
встановленому законом порядку, що
угоди порушують публічний порядок,
суперечать моральним засадам
суспільства та спрямовані на
заволодіння майном держави.

Позивачем лише зазначено, без
відповідних доказів, про відсутність
реальності поставок товарів (робіт,
послуг) які економічно необхідні для
виконання такого постачання або
здійснення діяльності тощо, що може
свідчити про відсутність необхідних
умов для здійснення відповідної
господарської, економічної діяльності
як відповідачем, так і його
контрагентом - є тільки припущенням.

Колегія суддів, разом з тим зазначає, що
відповідно до частини 1 статті 208 ГК
України передбачені нею санкції
застосовує лише суд. Це правило
відповідає статті 41 Конституції
України, згідно з якою конфіскація
майна може бути застосована виключно
за рішенням суду у випадках, обсязі та
порядку, встановлених законом.

Так, як зазначені санкції є
конфіскаційними, стягуються за
рішенням суду в дохід держави за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, то вони
належать не до цивільно-правових, а до
адміністративно-господарських, як
такі, що відповідають визначенню,
наведеному в частині 1 статті 238 ГК
України і тому такі санкції можуть
застосовуватись лише протягом строків,
встановлених статтею 250 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 250 ГК України (в
редакції на час спірних правовідносин)
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніше, як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Оскільки правочин, який оспорює
податковий орган, вчинений між
відповідачем та його контрагентами у
2009 році, а позов про застосування
правових наслідків його нікчемності до
суду поданий у квітні 2011 року, є
підстави для відмови в його
задоволенні в силу того, що строк для
застосування
адміністративно-господарських санкцій
з дня порушення здійснення
господарської діяльності сплив, а
можливості його поновлення
законодавством не передбачено.

Водночас застосування приписів норми
ст. 250 ГК України можливе лише при
встановленні судом обґрунтованості
доводів податкового органу про
нікчемність господарського
зобов'язання (наявність складу
правопорушення в діях хоча б однієї зі
сторін зобов'язання (правочину,
договору, угоди), що є підставою позову
про застосування санкцій. З'ясування
цих обставин є необхідним незалежно
від того, чи закінчилися строки
застосування санкцій за укладення
господарських зобов'язань з метою, що
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства. Підтвердження доводів
податкового органу про здійснення
платником податку операцій з метою
мінімізації податків через суб'єктів
підприємництва, які завідомо не
сплачують податки, зокрема в одній
справі, може бути підставою для відмови
у позові платнику податків в іншій
справі, наприклад, про визнання
незаконним податкового
повідомлення-рішення, зменшення суми
бюджетного відшкодування, відмову у
такому тощо.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене апеляційні вимоги
Державної податкової інспекції в м.
Івано-Франківську є неаргументованими,
а тому в задоволенні таких слід
відмовити.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200,
ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в м.
Івано-Франківську залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 11 травня 2010
року в справі №2а-1314/11/0970 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
І.О. Яворський

Судді
Р.В. Кухтей

В.В. Клюба