Справа № 826/11950/13-а
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" червня 2014 р. м. Київ
К/800/59680/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.Всуддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.,розглянувши у
попередньому судовому
засіданнікасаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 22.08.2013та ухвалуКиївського
апеляційного адміністративного суду
від 29.10.2013у справі 826/11950/13-аза
позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_4доДержавної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києвіпровизнання протиправним дій та
скасування наказу , -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4
звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі міста Києва Державної
податкової служби в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати
наказ Державної податкової інспекції у
Святошинському районі міста Києва
Державної податкової служби від 12
липня 2013 року №67 про проведення
позапланової невиїзної перевірки ФОП
ОСОБА_4;

- визнати неправомірними дії Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі міста Києва Державної
податкової служби по проведенню
позапланової невиїзної перевірки з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 жовтня 2010
року по 30 червня 2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
22.08.2013, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.10.2013, у
задоволення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, позивач
подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
22.08.2013 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29.10.2013 скасувати та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення судовими інстанціями
фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм
матеріального та процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено:

- ДПІ у Святошинському районі міста
Києва ДПС на адресу позивача
направлено інформаційний запит від
17.09.2012 № 7906/2/12-421 із пропозицією надати
пояснення та їх документальне
підтвердження щодо правомірності
здійснення обраних видів діяльності
згідно КВЕД на спрощеній системі
оподаткування у 2012 році;

- листом від 24.10.2012 позивачем відмовлено
податковому органу у наданні пояснень
та їх документального підтвердження;

- наказом ДПІ у Святошинському районі
міста Києва ДПС від 12 липня 2013 року №67
призначено провести документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства;

- за результатом перевірки
відповідачем складено акт перевірки,
яким встановлено порушення позивачем
податкового законодавства.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
відзначає, що, звертаючись до
адміністративного суду з вимогами про
визнання протиправними дій
контролюючого органу, позивач
скористався гарантованим Конституцією
України правом на звернення до суду для
захисту конституційних прав і свобод.

Дане право закріплене і в ч.1 ст.6
Кодексу адміністративного суду
України, в якій зазначено, що кожна
особа має право у порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Крім того, відповідно до ст.2, п.1 ч.1 ст.17
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

Із наведених норм права випливає, що
позивач на власний розсуд визначає чи
порушені його права рішеннями, дією або
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень.

Проте, ці рішення, дія або
бездіяльність у будь-якому випадку
повинні бути такими, які породжують,
змінюють або припиняють права та
обов'язки у сфері публічно-правових
відносин особи, яка звернулася за їх
захистом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, мотивував своє
рішення тим, що відповідачем дотримано
порядок проведення перевірок,
встановлений Податковим кодексом
України.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновком судів про відсутність
підстав для задоволення позову, з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно п.20.1.4 ст.20 Податкового кодексу
України органи державної податкової
служби мають право поводити перевірки
платників податку (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Відповідно до п.73.3 ст.73 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
звернутися до платників податків та
інших суб'єктів інформаційних відносин
із письмовим запитом про подання
інформації (вичерпний перелік та
підстави надання якої встановлено
законом), необхідної для виконання
покладених на органи державної
податкової служби функцій, завдань, та
її документального підтвердження.

Згідно п.1 ч.3 п.73.3 ст.73 Податкового
кодексу України письмовий запит про
подання інформації надсилається
платнику податків або іншим суб'єктам
інформаційних відносин, зокрема, коли
за результатами аналізу податкової
інформації, отриманої в установленому
законом порядку, виявлено факти, які
свідчать про порушення платником
податків податкового, валютного
законодавства, законодавства у сфері
запобігання та протидії легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванню
тероризму та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

У відповідності з ч.5 п.73.3 ст.73
Податкового кодексу України платники
податків та інші суб'єкти
інформаційних відносин зобов'язані
подавати інформацію, визначену у
запиті органу державної податкової
служби, та її документальне
підтвердження протягом одного місяця з
дня, що настає за днем надходження
запиту (якщо інше не передбачено цим
Кодексом). У разі коли запит складено з
порушенням вимог, викладених в абзацах
першому та другому цього пункту,
платник податків звільняється від
обов'язку надавати відповідь на такий
запит.

Підпунктом 78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового
кодексу України встановлено, що
документальна позапланова виїзна
перевірка здійснюється за наслідками
перевірок інших платників податків або
отримання податкової інформації
виявлено факти, що свідчать про можливі
порушення платником податків
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, підставою для направлення
позивачу запиту стала інформація щодо
здійснення позивачем протягом 2012-2013
років господарської діяльності, яка
згідно положень Податкового кодексу
України з 01.01.2012 унеможливлює
перебування суб'єктів господарювання
на спрощеній системі оподаткування.
Позивач листом від 24.10.2012 на запит
відповідача відмовив у наданні
пояснень та їх документального
підтвердження, що стало підставою для
прийняття відповідачем спірного
наказу у відповідності до пп.78.1.1 п.78.1
ст.78 Податкового кодексу України.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що при прийнятті
оскаржуваного наказу № 67 від 12.08.2013
відповідач керувався встановленими
чинним податковим законодавством
підставами для призначення такої
перевірки та діяв у межах наданих йому
повноважень.

Особливості проведення документальної
невиїзної перевірки передбачені
статтею 79 Податкового кодексу України,
у відповідності до якої:

- документальна невиїзна перевірка
здійснюється у разі прийняття
керівником органу державної
податкової служби рішення про її
проведення та за наявності обставин
для проведення документальної
перевірки, визначених статтями 77 та 78
цього Кодексу (п.79.1 ст.79);

- документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами органу державної податкової
служби виключно на підставі рішення
керівника органу державної податкової
служби, оформленого наказом, та за
умови надіслання платнику податків
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення або
вручення йому чи його уповноваженому
представнику під розписку копії наказу
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
письмового повідомлення про дату
початку та місце проведення такої
перевірки (п.79.2 ст.79).

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій, що відповідачем призначено
та проведено перевірку з дотриманням
вимог п.79.1, п.79.2 ст.79 Податкового
кодексу України, оскільки контролюючим
органом направлено позивачу копії
наказу № 67 від 12.08.2013 та повідомлення
про призначення документальної
невиїзної перевірки № 2/ч/17-225 від 12.08.2013
року.

Між тим, колегія суддів касаційної
інстанції вважає за необхідне
зазначити, що питання про можливість
задоволення конкретних позовних вимог
платника податків, спрямованих на
відновлення його прав, має
вирішуватися, виходячи із суті
заявлених вимог та наявності спірних
правовідносин, які виникли
безпосередньо між позивачем та
контролюючим органом, протиправні дії
якого, на суб'єктивну думку позивача,
порушили його право. При цьому, факт
порушення права позивача та, як
наслідок, наявність спірних
правовідносин потребують доведення та
встановлення в ході судового розгляду
справи.

Так, право контролюючого органу,
передбачене пп.20.1.1 п.20.1 ст.20, ст.79
Податкового кодексу України, на
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки є
реалізованим на підставі спірного
наказу, який після проведення
перевірки вичерпав свою правову дію,
оскільки є виконаним та не є юридично
значимим для позивача, а тому
скасування спірного наказу та визнання
протиправних дій відповідача щодо
проведення перевірки не може призвести
до правових наслідків відновлення
порушеного права позивача, про
наявність якого він стверджує та за
захистом якого він звернувся.

З огляду на викладене, колегія суддів
касаційної інстанції вважає, що суди
першої та апеляційної інстанцій дійшли
правильного, не спростованого доводами
касаційної скарги, висновку про
відсутність підстав для визнання
протиправним і скасування спірного
наказу та визнання протиправними дій
відповідача щодо проведення
позапланової невиїзної перевірки
позивача.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права при вирішенні
даної справи та вважає, що суди повно
встановив обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи, та
надали їм правову оцінку на підставі
норм закону, що підлягали застосуванню
до даних правовідносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваного
судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
22.08.2013 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29.10.2013 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, передбачених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль О.А. Моторний