Справа № 686/8640/14-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 686/8640/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Бондарчук
Суддя-доповідач: Совгира Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Совгира Д. І.

судді: Білоус О.В. Курко О. П.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
м. Хмельницькому на постанову
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 26 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2014 року ОСОБА_2 (далі - Позивач)
звернулася до Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області з позовом до управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому (далі - Відповідач) про
перерахунок пенсії.

Постановою Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 26 травня 2014 року позов
задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням,
Відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати та
ухвалити нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову. В
апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування всіх обставин справи що
призвело до неправильного її
вирішення.

Представники сторін в судове засідання
не з'явилися, про причини неявки суду не
повідомили, хоча про час та дату
розгляду справи повідомлялися
належним чином, що підтверджується
матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо доказів для правильного
вирішення апеляційної скарги, колегія
суддів визнала за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження, при цьому згідно частини 6
статті 12, частини 1 статті 41 КАС України,
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи встановлено, що з 29
березня 2014 року Позивач отримує пенсію
згідно Закону України «Про державну
службу».

При цьому, розрахунок пенсії
Відповідачем проведено без урахування
до заробітної плати відомостей про
інші виплати, а саме: індексації
заробітної плати, допомоги на
оздоровлення відпусток та
матеріальної допомоги на
соціально-побутові потреби, з яких були
сплачені страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Свої дії Відповідач мотивує п.1
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 865 від 31.05.2000 року де вказано, що такі
виплати, як індексація, грошова
винагорода, разова премія, матеріальна
допомога на оздоровлення та допомога
для вирішення соціально-побутових
потреб при визначенні заробітку
державного службовця не передбачені,
тому до розрахунку заробітної плати не
включаються. А також зазначає, що
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1170 від 22.12.2010 року відповідні разові
виплати не враховуються при обчисленні
середньомісячної заробітної плати для
призначення пенсії.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що такі дії
пенсійного органу суперечать вимогам
чинного законодавства України, з
огляду на наступне.

За змістом статті 37 Закону України «Про
державну службу» № 3723-XII пенсія
державним службовцям призначається в
розмірі 80 % від сум їх заробітної плати,
з якої було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

У частині першій статті 1 Закону
України «Про оплату праці» № 108/95ВР
встановлено, що заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону «Про
державну службу» № 3723-XII передбачено,
що заробітна плата державних
службовців складається з посадових
окладів, премій, доплати за ранги,
надбавки за вислугу років на державній
службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
на оздоровлення та допомога для
вирішення соціально-побутових питань
входила до системи оплати праці
державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII
врегульовано види оплати праці, що
враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої
зазначеної статті до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу), на які
відповідно до Закону України від 26
червня 1997 року № 400/97 ВР «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу)).

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-IV до виплат (доходів),
що враховуються в заробітну плату
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, належать, зокрема:
суми виплат, отримуваних застрахованою
особою після набрання чинності цим
Законом, з яких згідно з цим самим
Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові
внески; суми виплат, отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Таким чином, твердження апелянта про
те, що матеріальна допомога, на яку
нараховувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, однак
яка не включається до складу
заробітної плати державного службовця,
не враховується при обчисленні розміру
його пенсії, є наслідком порушення
правил застосування норм права:
перевагу було надано положенням
законів № 3723-XII та № 108/95-ВР, які щодо
спірних відносин є загальними. У той же
час перевагу мають спеціальні норми, що
визначають виплати (доходи) для
обчислення пенсії, за наведених
обставин - стаття 41 Закону № 1058-IV та
стаття 66 Закону № 1788-XII.

Крім того, з огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, посилання
Позивача на Постанови КМУ № 865 від
31.05.2000 року та № 1170 від 22.12.2010 року є
безпідставним, оскільки спірні
взаємовідносини регулюються законами
України, що мають вищу юридичну силу в
порівнянні з постановами уряду.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що дії Відповідача щодо
неврахування до заробітної плати
Позивача індексації та матеріальної
допомоги при обчислення пенсії є
протиправними.

Аналогічна позиція міститься в
постанови Верховного Суду України від
20 лютого 2012 року. У відповідності до ч. 1
ст. 244-2 КАС України рішення Верховного
суду України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції було
повно та всебічно з'ясовано обставини,
що входять до предмета доказування та
мають значення для справи, надано їм
належну правову оцінку та винесено
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
що дає всі підстави для залишення його
без змін.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому, -залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 26 травня 2014 року, -без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Совгира Д. І.

Судді
Білоус О.В.

Курко О. П.