Справа № 825/490/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/490/14
Головуючий у 1-й інстанції: -
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

19 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі:
Анапріюк С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу представника Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області - Гладченко
Наталії Леонідівни на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВІП АВТО ТРАНС» до
Державної податкової інспекції у м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «ВІП АВТО ТРАНС»
звернулося до Чернігівського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що ДПІ у м.
Чернігові ГУ Міндоходів у
Чернігівській області помилково
прийшла до висновку, що підприємство
неправомірно включає до витрат
(собівартість придбаних (виготовлених)
та реалізованих товарів (робіт, послуг)
дизпаливо, що використано по маршрутам
переміщення транспортних засобів без
вантажу. Позивач зазначає, що однією з
ознак послуги перевезення є саме
надання автотранспорту замовнику в
зазначене в договорі місце
призначення, для проїзду до якого
підприємство й витрачає пальне.
Прибуття вантажівки до місця
навантаження й назад у гараж є
невід'ємною умовою надання послуг з
перевезення. Без цього перевезення
фактично неможливе, а отже наявний
зв'язок із господарською діяльністю
підприємства. Процес надання
автомобіля під завантаження,
транспортування, розвантаження
вантажу та доставка автомобіля від
пункту розвантаження до місця його
зберігання є діями, які супроводжують
одну господарську операцію і без
наявності хоча б однієї із них,
господарська операція відбутись не
може. Таким чином, позивач вважає
висновки, викладені в акті перевірки,
такими, що не відповідають дійсності, а
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення підлягає
скасуванню.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року задоволено вказаний позов.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області від
22.01.2014 року № .

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням представник Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області - Гладченко
Наталія Леонідівна подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про відмову
у задоволенні даного позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивач () зареєстрований в якості
юридичної особи розпорядженням
виконавчого комітету Чернігівської
міської ради 02.03.2011 року та 03.03.2011 року
взятий на податковий облік в ДПІ у м.
Чернігові.

З 14.06.2011 року позивач є платником
податку на додану вартість.

Згідно довідки АА № 606169 з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України видами діяльності
позивача за КВЕД-2010 є: 49.41 вантажний
автомобільний транспорт; 46.19
діяльність посередників у торгівлі
товарами широкого асортименту; 52.29 інша
допоміжна діяльність у сфері
транспорту (том № 2 а.с.172).

ДПІ у м. Чернігові ГУ Міндоходів у
Чернігівській області проведена
планова документальна виїзна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового та іншого
законодавства за період з 03.03.2011 року по
31.12.2012 року.

За результатами перевірки складено акт
від 27.12.2013 року № 1105/22/37558048, за змістом
якого перевіркою було встановлено
порушення позивачем вимог чинного
законодавства, а саме: пп. 14.1.27 п. 14.1 ст.
14, п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток всього в сумі 250763,00
грн.; ст. 1 Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті», а саме: валютні кошти від
нерезидента «Tschudi Project Transport AS»
(Норвегія) в сумі 8453,00 євро надійшли з
порушенням 180-денного терміну
розрахунків в сфері
зовнішньоекономічної діяльності; п. 1, 3
«Порядку заповнення та подання
податковими агентами податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку і сум утриманого з них
податку», затвердженого Наказом ДПА
України від 24.12.2010 року № 1020, у
результаті подання не у повному обсязі,
з недостовірними відомостями або з
помилками податкової звітності про
суми доходів, нарахованих (сплачених)
на користь платника податків.

На підставі висновків акта перевірки
ДПІ у м. Чернігові ГУ Міндоходів у
Чернігівській області прийнято
податкове повідомлення-рішення від
22.01.2014 року № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств в розмірі 295449,00 грн. (250763,00
грн. за основним платежем та 44686,00 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями)
(том № 1 а.с.23).

Не погоджуючись з вказаним податковим
повідомленням-рішенням відповідача,
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Задовольняючи даний позов суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача є правомірними та
обгрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивачем включено до
витрат (собівартості придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
(робіт, послуг) дизпаливо по
господарським операціям щодо надання
транспортних послуг по перевезенню
вантажів замовникам.

Позивачем (Перевізник) укладено ряд
однотипних договорів на
транспортно-експедиційне
обслуговування та перевезення
вантажів автомобільним транспортом у
міжміському сполученні, відповідно до
яких Перевізник надає послуги з
організації і виконання перевезень
вантажів автомобільним транспортом у
міських, міжміських сполученнях (том №
1 а.с. 25-29, 32-35, 40-41, 44-46, 59-62, 120-250, том № 2 а.с.
1-120).

Реальність виконання вказаних
господарських операцій
підтверджується наявними в матеріалах
справи належним чином оформленими
первинними документами, а саме:
заявками до договорів, актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
подорожніми листами автомобіля в
міжнародному сполученні (том № 1 а.с.
30-31, 36-39, 42-43, 47-58, 63).

З метою здійснення господарської
діяльності позивачем прийнято на
роботу працівників на посаду водія, що
підтверджується трудовими книжками
працівників позивача, заявами про
прийняття на роботу та звільнення,
наказами про прийняття на роботу та
звільнення (том № 2 а.с. 121-167, 229-250, том № 3
а.с. 1-13).

Оплата наданих послуг підтверджується
виписками по особовому рахунку та
виписками по валюті (том № 3 а.с. 37-250, том
№ 4 а.с. 1-250, том № 5 а.с. 1-40).

Розрахунок списання дизпалива
правомірно проводяться позивачем на
підставі належним чином оформлених
первинних документів, а саме:
подорожніх листів вантажних
автомобілів в міжнародному сполученні,
актів списання дизпалива,
рахунків-фактури, договорів-заявок,
актів здачі-прийняття робіт (надання
послуг) (том № 5 а.с.41-252, том № 6 а.с.1-259,
том № 7 а.с.1-250, том № 8 а.с.1-249, том № 9
а.с.1-254, том № 10 а.с.1-250, том № 11 а.с.1-249,
том № 12 а.с.1-250, том № 13 а.с.1-249, том № 14
а.с.1-250, том № 15 а.с.1-249, том № 16 а.с.1-250,
том № 17 а.с.1-250, том № 18 а.с.1-250, том № 19
а.с.1-250, том № 20 а.с.1-72).

Також, автомобілі, на яких
здійснювались послуги з перевезення
вантажів перебувають у власності
позивача, що підтверджується
свідоцтвами про реєстрацію
транспортних засобів та даними
зазначеними в п. 5.2 статуту позивача,
затвердженого загальними зборами
засновників протоколом № 3 від 12.04.2011
року, яким перераховано марки
транспортних засобів та напівпричепів,
внесених до статутного капіталу
товариства (том № 3 а.с. 14-36, том № 20 а.с.
74-101).

Транспортні засоби позивача
знаходились на стоянці Відкритого
акціонерного товариства «АТП-17454», що
підтверджується укладеними позивачем
(Замовник) договорами з Відкритим
акціонерним товариством «АТП-17454»
(Виконавець) про надання авто
підприємством послуг по відстою
автотранспорту Замовника (том № 2 а.с.
168-169).

При цьому судом першої інстанції було
встановлено, що ДПІ у м. Чернігові ГУ
Міндоходів у Чернігівській області
визнається факт правомірності
списання дизпалива по господарським
операціям з перевезення вантажу без
врахування витрат на пальне від виїзду
з гаражу до повернення.

Відповідно до п. 138.4. ст. 138 ПК України
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктом 138.8. статті 138 ПК України
передбачено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до пп. 138.8.1. п. 138.8 ст. 138 ПК
України до складу прямих матеріальних
витрат включається вартість сировини
та основних матеріалів, що утворюють
основу виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат.

Підпунктом 14.1.27. пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
передбачено, що витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно пп. 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 ПК України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до ст. 32 наказу Міністерства
транспорту України від 05.02.2001 року № 65
«Про затвердження Методичних
рекомендацій з формування
собівартості перевезень (робіт, послуг)
на транспорті», до статті калькуляції
«Прямі матеріальні витрати»
включається вартість усіх видів
пально-мастильних та інших матеріалів
(включаючи транспортно-заготівельні
витрати), що використані як
безпосередньо на виконання перевезень
(робіт, послуг), так і на технологічні
операції в процесі підготовки рухомого
складу до експлуатації, а також витрати
пально-мастильних матеріалів на
допоміжно-службовий,
учбово-тренувальний та невиробничий
нальоти годин.

Згідно ч. 1 ст. 917 Цивільного кодексу
України перевізник зобов'язаний надати
транспортні засоби під завантаження у
строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 8.2, п. 8.3 глави 8 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
наказом Мінтрансу від 14.10.1997 року № 363,
перевізник зобов'язаний забезпечити
своєчасне подання справного рухомого
складу, придатного для перевезення
вантажів відповідно до заявки
(разового договору). Таке подання має
бути своєчасним і в години, зазначені в
узгодженому сторонами графіку. При
перевезеннях вантажів контроль за
своєчасним прибуттям транспорту
протягом дня, регулювання його
розстановки, подання під завантаження,
використання транспорту, що
звільнився, у зворотному напрямку,
облік завантаження, часу прибуття та
відправлення рухомого складу
виконуються перевізником або
замовником залежно від прийнятої ними
схеми перевезень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, операції з перевезення є
господарськими операціями та
являються підприємницькою діяльністю,
оскільки отримується прибуток, і як
наслідок змінюється фінансовий стан
позивача.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції про те, що процес
надання автомобіля під завантаження,
транспортування, розвантаження
вантажу та доставка автомобіля від
пункту розвантаження до місця його
зберігання є діями, які супроводжують
одну господарську операцію і без
наявності хоча б однієї із них,
господарська операція відбутись не
може.

Таким чином, оподаткуванню підлягають
всі дії з моменту відбуття
транспортного засобу до пункту
завантаження до моменту його
повернення в пункт зберігання або
відбуття від місця розвантаження в
інший пункт завантаження для
здійснення іншої господарської
операції.

Тобто, завантаження, транспортування
та розвантаження вантажу, проте без
доставки транспортного засобу під
завантаження, господарська операція з
транспортування фізично не може
відбутись.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Таким чином, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про те, що позивачем
правомірно віднесено відповідні суми
до валових витрат при наданні послуг
під час перевезення, а тому оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
прийняте відповідачем не на підставі,
не у межах повноважень та не у спосіб,
що передбачені Конституцією та
законами України; з порушенням
використаного повноваження з метою, з
якою це повноваження надано, у зв'язку з
чим підлягає скасуванню.

З урахуванням вказаного вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про наявність підстав
для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Державної податкової інспекції у м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області -
Гладченко Наталії Леонідівни -
залишити без задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.