Справа № 344/3866/13а 2а/344/379/13
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 р.
Справа № 876/10427/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів
Матковської З. М., Гулида Р. М.,

за участю секретаря
Корнієнко О. А.

представника позивача Паньків В.
Я.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду в м.
Івано-Франківську на постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 19
червня 2013 року у справі № 344/3866/13а,
2а/344/379/13 за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду в м.
Івано-Франківську, за участю третьої
особи Комунального закладу Калуська
центральна районна лікарня про
визнання неправомірною відмови
зарахування стажу, зобов'язання
вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду в м.
Івано-Франківську, яким просив визнати
неправомірною відмову відповідача
щодо не зарахування позивачу до стажу
роботи в подвійному розмірі період
роботи у відділенні анестезіології та
реанімації Калуської центральної
районної лікарні з 3 липня 1978 року до 23
серпня 1985 року. Зобов'язати відповідача
зарахувати позивачу до стажу роботи в
подвійному розмірі період роботи у
відділенні анестезіології та
реанімації Калуської центральної
районної лікарні з 3 липня 1978 року до 23
серпня 1985 року та додати цей період для
призначення пенсії від часу досягнення
позивачем пенсійного віку. Зобов'язати
відповідача призначити позивачу
пенсію за віком.

Позов мотивує тим, що 27 червня 1978 року
головний лікар Калуського району Зелик
С.М. прийняв його на роботу у пологовий
будинок Калуської ЦРЛ на посаду
лікаря-анестезіолога, однак у наказі не
вказав його фактичне місце роботи -
відділення анестезіології та
реанімації Калуської ЦРЛ. З моменту
прийняття на роботу, до дня звільнення
(26 квітня 1990 року), позивач працював у
відділенні анестезіології та
реанімації Калуської ЦРЛ. Однак,
архівні дані, які б підтвердили
конкретне робоче місце
лікаря-анестезіолога позивача за
період з 3 липня 1978 року по 23 серпня 1985
року не збереглись. За відсутності
трудової книжки або записів в ній,
підтвердження трудового стажу
здійснюється органами Пенсійного
фонду на підставі показань свідків.
Однак, відповідач відмовляється
зарахувати у подвійному розмірі період
роботи у відділенні анестезіології та
реанімації Калуської центральної
районної лікарні з 3 липня 1978 року по 23
серпня 1985 року.

Постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 19 червня 2013 року позовні
вимоги задоволено повністю. Визнано
неправомірними дії Управління
пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську щодо відмови
позивачу у зарахуванні до стажу роботи
у подвійному розмірі період роботи у
відділенні анестезіології та
реанімації Калуської центральної
районної лікарні з 3 липня 1978 року по 23
серпня 1985 року. Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську зарахувати позивачу
для призначення пенсії, до стажу роботи
у подвійному розмірі період роботи у
відділенні анестезіології та
реанімації Калуської центральної
районної лікарні з 3 липня 1978 року по 23
серпня 1985 року. Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську призначити позивачу
пенсію за віком з дня звернення за
призначенням пенсії.

З таким рішенням суду не погодився
відповідач. Подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права. Просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою в
задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції не взято до уваги той
факт, що стаж роботи
лікарем-анестезіологом зараховується
в подвійному розмірі в разі роботи у
відділеннях реанімації, відділеннях
анестезіології та інтенсивної терапії,
групах анестезіології та інтенсивної
терапії, відділеннях інтенсивної
терапії. Водночас, відповідно до
поданих документів позивач не підпадає
під жодну з вказаних категорій.

Представник позивача в судовому
засіданні надав пояснення, просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Відповідач в судове засідання явку
свого представника не забезпечив, хоч і
був належно повідомлений про дату, час
і місце судового засідання, що
відповідно до статті 196 КАС України не
перешкоджає проведенню засідання без
його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга не належить до
задоволення з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи судом
апеляційної інстанції встановлено, що
з 3 липня 1978 року до 23 серпня 1985 року
позивач працював на посаді
лікаря-анестезіолога пологового
будинку Калуської ЦРЛ. З 23 серпня 1985
року до 26 квітня 1990 року позивач
працював на посаді
лікаря-анестезіолога відділення
анестезіології та реанімації
Калуської ЦРЛ, що підтверджується
довідкою Комунального закладу
«Калуська центральна районна лікарня»
№2517 від 12 листопада 2012 року.

Факт роботи позивача на вказаній
посаді також підтверджується довідкою
2920 від 28 грудня 2012 року, з аналізу якої
зрозуміло, що архівні дані, які б
підтверджували посаду позивача за
період з 3 липня 1978 року по 23 серпня 1985
року не збереглось, проте цей факт
можна встановити з письмових свідчень
працівників.

10 січня 2013 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про надання
інформації щодо зарахування йому в
подвійному розмірі стажу роботи у
відділенні анестезіології та
реанімації Калуської ЦРЛ.

Листом від 25 січня 2013 року № 5/С-8,
відповідач відмовив позивачу у
зарахуванні такого стажу, оскільки
немає підтверджуючих документів про
наявний стаж роботи у відділенні
анестезіології та реанімації
Калуської ЦРЛ.

Статтею 60 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачено, що робота в
лепрозорних і протичумних закладах
охорони здоров'я, у закладах
(відділеннях) з лікування осіб,
заражених вірусом імунодефіциту
людини або хворих на СНІД, в інших
інфекційних закладах (відділеннях)
охорони здоров'я, у
патолого-анатомічних і реанімаційних
відділеннях закладів охорони здоров'я,
а також у психіатричних закладах
охорони здоров'я зараховується до
стажу роботи у подвійному розмірі.

Пунктом 2 Порядку підтвердження
наявного трудового стажу при
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній,
затвердженого Постановою КМУ від 12
серпня 1993 року № 637 передбачено, що у
разі коли документи про трудовий стаж
не збереглися, підтвердження трудового
стажу здійснюється органами
Пенсійного фонду на підставі показань
свідків.

Відтак при вирішенні питання про
зарахування відповідного стажу роботи
в подвійному розмірі відповідач
повинен був враховувати дані, наведені
в довідках, поданих позивачем, та
покази свідків.

Оскільки відповідачем не надано
доказів того, що вказані довідки
містять неправдиву інформацію, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що позивач з 3 липня 1978 року до
23 серпня 1985 року працював у відділенні
анестезіології та реанімації
Калуської центральної районної
лікарні і цей період роботи необхідно
зарахувати йому до стажу роботи в
подвійному розмірі.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції було правильно встановлено
обставини справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційну скаргу належить
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін. Доводи апеляційної
скарги не спростовують рішення суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду в м. Івано-Франківську
залишити без задоволення, а постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 19
червня 2013 року у справі № 344/3866/13а,
2а/344/379/13 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20-ти днів з дати складення в
повному обсязі.

Головуючий Кузьмич С. М.

Судді
Матковська З. М.

Гулид Р. М.

Повний текст ухвали складено 13 червня
2014 року