Справа № 805/5506/14
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 р.
Справа № 805/5506/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді
Волгіної Н.П.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в приміщенні Донецького
окружного адміністративного суду за
адресою: м. Донецьк-52, вул. 50
Гвардійської дивізії, 17,
адміністративну справу за позовом
Маріупольського міського центру
зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення
коштів, -

В С Т А Н О
В И В:

Маріупольський міський центр
зайнятості звернувся до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому просить суд стягнути з
ОСОБА_1 кошти у розмірі 2 222,31 грн,
виплачені останньому як матеріальне
забезпечення на випадок безробіття за
період з 1 липня 2013 року по 31 липня 2013
року.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог у позові зазначено наступне.

14 березня 2013 року відповідача
зареєстровано у службі зайнятості, як
такого, що шукає роботу, та ознайомлено
з правами та обов'язками безробітного
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття»; з 19 березня 2013 року надано
статус безробітного; з 21 березня 2013
року призначено допомогу по безробіттю
з 21 березня 2013 року по 15 березня 2014 року,
розпочато виплату допомоги по
безробіттю з 21 березня 2013 року та
скорочено виплату допомоги по
безробіттю у зв'язку із недотриманням
безробітним рекомендацій щодо
сприяння працевла-штування з 21 березня
2013 року по 4 квітня 2013 року; з 5 квітня 2013
року поновлено виплату допомоги по
безробіттю; з 31 липня 2013 року припинено
виплату допомоги по безробіттю у
зв'язку із поданням безробітним заяви
про відмову від послуг центру
зайнятості та припинено реєстрацію як
безробітного.

В ході обміну інформацією з Державною
податковою службою України
встановлений факт перебування ОСОБА_1 у
цивільно-правових відносинах з
Вагонним депо «Маріуполь» Державного
підприємства «Донецька залізниця» з 1
липня 2013 року згідно строкового
договору про надання послуг № 4501 від 1
липня 2013 року (строк дії договору до 31
липня 2013 року) та отримання доходу в
період перебування на обліку у центрі
зайнятості.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи,
зареєстровані і установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
повідомляти відомості про обставини,
що впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
зайнятість населення» особи, які
працюють за наймом на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
належать до зайнятого населення.

Відповідно, ОСОБА_1 у період з 1 липня 2013
року до 30 липня 2013 року незаконно
одержана допомога по безробіттю у
розмірі 2 222,31 грн.

Наказом Маріупольського міського
центру зайнятості № НТ140225 від 25 лютого
2014 року прийнято рішення про
повернення коштів, отриманих за період
з 1 липня 2013 року по 30 липня 2013 року та
листом від 26 лютого 2014 року № 11-721
ОСОБА_1 запропоновано у добровільному
порядку повернути незаконно отримані
ним кошти у сумі 2 222,31 грн, але сума
боргу на час звернення до суду
повернута не була.

Враховуючи вищевикладене, позивач
звернувся до суду із даним
адміністративним позовом про
стягнення з відповідача зазначених
вище коштів (а.с. 2-5).

Представник позивача до суду з'явився,
не заперечував проти розгляду справи у
пись-мовому провадженні у зв'язку із
неявкою відповідача, про що є
відповідна заява (а.с. 37).

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся судом
належним чином. Причини неявки
відповідача суду не повідомлені.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) якщо немає перешкод
для розгляду справи у судовому
засіданні, визначених цією статтею, але
прибули не всі особи, які беруть участь
у справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що перешкод для розгляду
справи, передбачених ст. 128 КАС України
не має, представник позивача надав
заяву про розгляд справи у порядку
письмового провадження, відповідач в
судове засідання не з'явився, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлявся судом належним чином, суд
вважає за можливе розглянути справу у
порядку письмового провадження.

При прийнятті рішення у даній справі
суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ст. 14 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
страхові фонди є органами, які
здійснюють керівництво та управління
окремими видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
провадять акумуляцію страхових
внесків, контроль за використанням
коштів, забезпечують фінансування
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням та
здійснюють інші функції згідно з
затвердженими статутами.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 2 березня 2000 року №
1533-IIІ (далі - Закон № 1533-IIІ) Фонд
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття створюється для
управління страхуванням на випадок
безробіття, акумуляції страхових
внесків, контролю за використанням
коштів, виплати забезпечення та
надання соціальних послуг, здійснення
інших функцій згідно із цим Законом і
статутом Фонду. Фонд
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття є цільовим
централізованим страховим фондом,
некомерційною самоврядною
організацією.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» Фонд має право стягувати
відповідно до закону кошти Фонду,
виплачені особам, зареєстрованим як
безробітні, у вигляді матеріального
забезпе-чення на випадок безробіття та
витрачені на надання соціальних послуг
безробітним у разі встановлення факту
їх отримання на підставі недостовірних
відомостей, поданих особою.

Частиною 6 ст. 10 Закону № 1533-IIІ функції
виконавчої дирекції Фонду виконує
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, та його територіальні органи,
що здійснюють свою діяльність
відповідно до Закону України "Про
зайнятість населення" та цього Закону.

Відповідно до п. 3 розділу VIII
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» встановлено, що функції
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття, які здійснювалися органами
державної служби зайнятості
відповідно до цього Закону, починаючи з
2013 року покладаються на центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції, та його
територіальні органи.

Указом Президента України від 16 січня
2013 року № 19/2013 утворено Державну службу
зайнятості України та затверджено
Положення, відповідно до якого
Державна служба зайнятості України є
центральним органом виконавчої влади,
який забезпечує реалізацію державної
політики у сфері зайнятості населення
та трудової міграції. Централь-ний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через територіальні
органи.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 21 Закону України «Про
зайнятість населення» центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через територіальні
органи.

Одним із основних завдань центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції, його
територіальних органів є здійснення
контролю за використанням
роботодавцями та безробітними коштів
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття, що
передбачено п. 11 ч. 1 ст. 22 Закону України
«Про зайнятість населення».

Територіальні органи центрального
органу виконавчої влади, що реалізують
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, районах,
районах у містах, містах є юридичними
особами публічного права.

Тобто, позивач у справі -
Маріупольський міський центр
зайнятості - робочий орган виконавчої
дирекції Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття є юридичною особою
та суб'єктом владних повноважень у
розумінні ст. 3 КАС України, який в межах
даних правовідносин реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 3
січня 2013 року ОСОБА_1 звільнено з посади
провідника пасажирського вагона за
згодою сторін (а.с. 6).

14 березня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Маріупольського міського центру
зайнятості із заявою про надання
статусу безробітного до вирішення
питання про його працевлаштування з
виплатою допомоги по безробіттю.
Відповідач зазначив, що на час
звернення до центру зайнятості не
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, пенсію не
отримує, не має права на пенсію за
віком, в тому числі на пільгових умовах
та на пенсію за вислугу років, не є
власником особистого селянського
господарства. 21 березня 2013 року ОСОБА_1
до Маріупольського міського центру
зайнятості надав заяву про призначення
йому допомогу по безробіттю до
вирішення питання про його
працевлаштування (а.с. 8). У вищевказаних
заявах ОСОБА_1 підтвердив особистим
підписом, що в разі подання до центру
зайнятості документів, що містять
неправдиві відомості, а також
неповідомлення про отримання
будь-якого доходу в період перебування
на обліку в службі зайнятості
зобов'язується добровільно повернути
зайво виплачене їй матеріальне
забезпечення на випадок безробіття
(а.с. 7, 8).

З витягу із наказів про прийняті
рішення по ОСОБА_1 (ПК № 00034)
вбачається, що:

- наказом Маріупольського МЦЗ від 19
березня 2013 року № НТ130319 ОСОБА_1 надано
статус безробітного на загальних
підставах з 14 березня 2013 року;

- наказом Маріупольського МЦЗ від 21
березня 2013 року № НТ130221 відповідачу з 21
березня 2013 року призначено допомогу по
безробіттю та розпочато виплату
допомоги. Крім того, цим наказом
скорочено виплату допомоги по
безробіттю у зв'язку з недотриманням
безробітним рекомендацій щодо
сприяння працевлаштування відповідно
до Закону України «Про зайнятість
населення», п.5 ч. 5 ст. 31 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» та п.п. 5 п. 5п4 Порядку
надання допомоги по безробіттю, у тому
числі одноразової її виплати для
організації безробітними
підприємницької діяльності з 21 березня
2013 року по 4 квітня 2013 року;

- наказом Маріупольського МЦЗ від 5
квітня 2013 року № НТ130405 відповідачу з 5
квітня 2013 року розпочато (поновлено)
виплату допомоги по безробіттю (а.с. 10).

1 липня 2013 року між ОСОБА_1 та Державним
підприємством «Донецька залізна
дорога» укладено Договір № 45-01 про
надання послуг, предметом якого є
надання ОСОБА_1 слюсарних та столярних
робіт по підготовці вагонів до рейсу,
вартість послуг, які надає виконавець -
2 400,00 грн (п. 3.1 Договору). Строк дії
Договору - до повного виконання
сторонами договірних зобов'язань, але
не пізніше 31 липня 2013 року (а.с. 17-18).

31 липня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Маріупольського міського центру
зайнятості із заявою про зняття його з
обліку з 31 липня 2013 року у зв'язку з
відмовою заявника від послуг центра
зайнятості по причині виїзду з міста
(а.с. 9).

З витягу із наказів про прийняті
рішення по ОСОБА_1 (ПК № 00034)
вбачається, що наказом Маріупольського
МЦЗ від 31 липня 2013 року № НТ130731
припинено виплату допомоги по
безробіттю та припинено реєстрацію
безробітного у зв'язку поданням
безробітним письмової заяви про
відмову від послуг центру зайнятості
відповідно до п.п. 1 п. 37 Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності (а.с. зворотній бік а.с. 10).
Зазначене підтверджується і
персональною карткою ОСОБА_1 (а.с.6).

23 грудня 2013 року до Маріупольського МЦЗ
Вагонним депо «Маріуполь» Державного
підприємства «Донецька залізниця»
надано довідку № 202 від 14 грудня 2013
року, відповідно до якої ОСОБА_1
працював на підприємстві, зокрема, у
період з 1 липня 2013 року по 31 липня 2013
року, відповідно до Договору № 501 від 1
липня 2013 року (а.с. 39).

24 лютого 2014 року посадовою особою
Маріупольського МЦЗ проведено
перевірку достовірних даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітного та виплати йому
матеріального забезпечення стосовно
ОСОБА_1 в результаті якої складено Акт
№ 115 розслідування страхових випадків
та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття». В ході проведеної
перевірки встановлено, що ОСОБА_1 у
період з 1 липня 2013 року по 31 липня 2013
року працював та отримував дохід на
Вагонному депо «Маріуполь» Державного
підприємства «Донецька залізниця» (а.с.
14-16, 40-41).

Працевлаштування ОСОБА_1 у Вагонному
депо «Маріуполь» Державного
підприємства «Донецька залізниця»
підтверджується і Витягом із
запиту-відповіді Державної податкової
адміністрації України за 3 квартал 2013
року (а.с. 23).

З витягу із наказів про прийняті
рішення по ОСОБА_1 (ПК № 00034)
вбачається, що наказом Маріупольського
міського центру занятості від 25 лютого
2014 року № НТ140225 вирішено повернути
кошти у встановленому порядку
відповідно до п. 6.14 Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Мінпраці та соціальної політики
України від 20 листопада 2000 року № 307 у
розмірі 2 222,31 грн за період з 1 липня 2013
року по 30 липня 2013 року (а.с. зворотній
бік а.с. 10).

Відповідно до Довідки Маріупольського
міського центру зайнятості за період з
1 липня 2013 року по 30 липня 2013 року дохід
ОСОБА_1 становить 2 222,31 грн (а.с. 22).

26 лютого 2014 року Маріупольським МЦЗ
прийнято наказ № 113 «Про відшкодування
коштів безробітними», яким посадовим
особам центру зайнятості наказано,
зокрема, ознайомити ОСОБА_1 з
виявленими порушеннями законодавства
та провести роботу про добровільне
повернення коштів у розмірі 2 222,31 грн
(а.с. 20).

Цього ж, 26 лютого 2014 року,
Маріупольський МЦЗ відповідачу
направив листа № 11-721 від 26 лютого 2014
року, в якому зазначено про
необхідність повернути отримані від
центра у вигляді матеріального
забезпечення на випадок безробіття
кошти у зв'язку із встановленням факту
працевлаштування ОСОБА_1 у Вагонному
депо «Маріуполь» Державного
підприємства «Донецька залізниця» (а.с.
21, 42).

У зв'язку із не поверненням ОСОБА_1
безпідставно отриманої допомоги по
безробіттю у добровільному порядку,
позивач звернувся до суду із даним
позовом.

Приймаючи рішення по справі суд вважає
за необхідне зазначити наступне.

Правовідносини, що склались між
сторонами, регулюються Законом України
«Про зайнятість населення» від 5 липня
2012 року № 5067-VI (далі - Закон № 5067-VI), який
набрав чинності з 1 січня 2013 року,
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 2 березня 2000 року №
1533-III (далі - Закон № 1533-ІІІ) та Порядком
надання допомоги по безробіттю, у тому
числі одноразової її виплати для
організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженим Наказом Міністерством
праці та соціальної політики України №
307 від 20 листопада 2000 року та
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 14 грудня 2000 року за № 15/5136 (далі
- Порядок № 307).

Згідно з п. 2 ч.1 ст.1 Закону № 5067-VI
безробітний - особа віком від 15 до 70
років, яка через відсутність роботи не
має заробітку або інших передбачених
законодавством доходів як джерела
існування, готова та здатна приступити
до роботи.

Зайнятість - не заборонена
законодавством діяльність осіб,
пов'язана із задоволенням їх особистих
та суспільних потреб з метою одержання
доходу (заробітної плати) у грошовій
або іншій формі, а також діяльність
членів однієї сім'ї, які здійснюють
господарську діяльність або працюють у
суб'єктів господарювання, заснованих
на їх власності, у тому числі
безоплатно (п.7 ч.1 ст.1 Закону № 5067-VI).

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону № 5067-VI до
зайнятого населення належать особи,
які працюють за наймом на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством, особи, які
забезпечують себе роботою самостійно
(у тому числі члени особистих
селянських господарств), проходять
військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

З ч. 1 ст. 9 Закону № 5067-VI вбачається, що
кожен має право на соціальний захист у
разі настання безробіття, що
реалізується шляхом: 1) участі в
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванні на випадок
безробіття, яке передбачає матеріальне
забезпечення на випадок безробіття; 2)
надання безоплатних соціальних послуг,
зокрема, інформаційно-консультаційних
та профорієнтаційних, професійної
підготовки, перепідго-товки,
підвищення кваліфікації з урахуванням
попиту на ринку праці, сприяння у
працевлаштуванні, зокрема, шляхом
фінансової підтримки самозайнятості
та реалізації підприємницької
ініціативи відповідно до
законодавства; 3) надання особливих
гарантій працівникам, які втратили
роботу у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці; 4)
надання додаткової гарантії
зайнятості окремим категоріям
населення, які не здатні на рівних
умовах конкурувати на ринку праці.

Таким чином, право отримання
матеріального забезпечення на випадок
безробіття є складовою права особи на
соціальний захист у разі настання
безробіття.

Частиною 1 ст. 43 Закону № 5067-VI статус
безробітного може набути: 1) особа
працездатного віку до призначення
пенсії (зокрема на пільгових умовах або
за вислугу років), яка через
відсутність роботи не має заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів, готова та здатна приступити до
роботи; 2) інвалід, який не досяг
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" пенсійного віку
та отримує пенсію по інвалідності або
соціальну допомогу відповідно до
законів України "Про державну
соціальну допомогу інвалідам з
дитинства та дітям-інвалідам" та "Про
державну соціальну допомогу особам,
які не мають права на пенсію, та
інвалідам"; 3) особа, молодша 16-річного
віку, яка працювала і була звільнена у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці, зокрема
припиненням або перепрофілю-ванням
підприємств, установ та організацій,
скороченням чисельності (штату)
працівників.

За приписами ч. 2 ст. 43 Закону № 5067-VI
статус безробітного надається
зазначеним у ч. 1 цієї статті особам за
їх особистою заявою у разі відсутності
підходящої роботи з першого дня
реєстрації у територіальних органах
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, незалежно від
зареєстрованого місця проживання чи
місця перебування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону № 5067-VI
зареєстровані безробітні мають право
на матеріальне забезпечення на випадок
безробіття та соціальні послуги
відповідно до Закону № 1533-ІІІ та цього
Закону.

Застраховані особи відповідно до
Закону № 1533-ІІІ мають право на
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття та соціальні послуги, що
встановлено ч. 1 ст. 6 Закону № 1533-ІІІ,
одним з яких є допомога по безробіттю
(ч. 1 ст. 7 Закону № 1533-ІІІ).

Згідно з п. 6.2 Порядку № 307 допомога по
безробіттю призначається на підставі
особистої заяви безробітного, довідки
(довідок) про середню заробітну плату
(дохід) за останнім місцем (декількома
місцями) роботи чи служби, трудової
книжки, військового квитка, копії
цивільно-правового договору, за
пред'явленням, у разі наявності,
свідоцтва про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
паспорта або іншого документа, що
посвідчує особу.

Пунктом 6.3 Порядку № 307 встановлено, що
рішення про призначення допомоги по
безробіттю, її розмір і строки виплати,
відкладення, скорочення та припинення
виплати оформлюється наказом центру
зайнятості, номер і дата якого
заноситься до картки персонального
обліку безробітного. З цим наказом
безробітний повинен бути ознайомлений
під особистий підпис у картці обліку
прийнятих рішень керівництва центру
зайнятості.

Як вже зазначалось раніше, ОСОБА_1 14
березня 2013 року звернувся до
Маріупольського МЦЗ із заявою про
надання статусу безробітного до
вирішення питання про його
працевлаштування з виплатою допомоги
по безробіттю (а.с. 7).

Наказом центру занятості від 19 березня
2013 року № НТ130319 йому надано статус
безробітного з 14 березня 2013 року; з 21
березня 2013 року, призначено та
розпочато виплату допомоги по
безробіттю (наказ від 21 березня 2013 року
№ НТ130321) (а.с. 10).

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону № 5067-VI
зареєстровані безробітні зобов'язані
інформувати територіальний орган
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, протягом трьох робочих днів
про обставини припинення реєстрації,
визначені у ч.1 ст.45 цього Закону.

При цьому ч. 3 ст. 44 Закону № 5067-VI
встановлено, що відповідальність за
достовірність поданих до
територіального органу центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції, даних
та документів, на підставі яких
приймається рішення щодо реєстрації
безробітного та призначення
матеріального забезпечення, надання
соціальних послуг, покладається на
зареєстрованого безробітного.

Зазначені положення кореспондується з
ч. 2 ст. 36 Закону № 1533-ІІІ, відповідно до
якої на застрахованих осіб,
зареєстрованих в установленому
порядку як безробітні, покладений
обов'язок своєчасно подавати відомості
про обставини, що впливають на умови
виплати їм забезпечення та надання
соціальних послуг.

Згідно з п. 6.14 Порядку № 307, якщо під час
одержання допомоги по безробіттю
безробітний своєчасно не подав
відомості про обставини, що впливають
на умови її виплати, у тому числі
встановлені під час розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин.

Відповідно до положень п. 18 ч. 2 ст. 22
Закону № 5067-VI центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції, його
територіальні органи відповідно до
покладених на них завдань: проводять
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення в порядку, встановленому
центральним органом виконавчої влади у
сфері соціальної політики, центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
Пенсійним фондом України.

Таке розслідування здійснюється
шляхом звіряння даних, зазначених у
документах страхувальника, з базою
даних центрального органу виконавчої
влади, що забезпечує формування та
реалізує державну податкову і митну
політику, та Пенсійного фонду України,
а у разі потреби - шляхом проведення
виїзних планових та позапланових
перевірок страхувальників; здійснюють
контроль за використанням коштів Фонду
загально-обов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, застосовують в
установленому законодавством порядку
фінансові санкції та накладають
адміністративні штрафи (п. 19 ч. 2 ст. 22
Закону № 5067-VI).

Спільним наказом Міністерства праці та
соціальної політики України, Державної
податкової адміністрації України від 13
лютого 2009 року № 60/62 та постановою
правління Пенсійного фонду України від
13 лютого 2013 року № 7-1, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 12 березня
2009 року № 232/16248, затверджений Порядок
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним (далі -
Порядок № 60-62).

Відповідно до п. 2 Порядку № 60/62
розслідування згідно з цим Порядком
здійснюється шляхом проведення
перевірки достовірності даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної.

Згідно п. 4 Порядку № 60/62 для проведення
перевірки центри зайнятості
взаємодіють з Державною податковою
адміністрацією України та Пенсійним
фондом України шляхом обміну
інформацією про отримані особами, які
перебувають на обліку в державній
службі зайнятості як безробітні,
доходи від провадження
підприємницької діяльності, виконання
робіт за трудовим договором, у тому
числі за сумісництвом, під час роботи
за кордоном, виконання робіт (надання
послуг) за цивільно-правовими
договорами. Обмін інформацією
здійснюється між Державним центром
зайнятості, Державною податковою
адміністрацією України та Пенсійним
фондом України як центральними
органами виконавчої влади.

Відповідно до п. 5 Порядку № 60/62
перевірка достовірності даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення,
проводиться центрами зайнятості
шляхом: звіряння наданої особою
інформації з відомостями, наявними в
Державній податковій адміністрації
України, Пенсійному фонді України, у
державних реєстраторів; використання
даних вищевказаних органів, Державного
департаменту нагляду за додержанням
законодавства про працю,
контрольно-ревізійних органів
цільового використання коштів Фонду;
проведення центром зайнятості
перевірки достовірності зазначених у
довідках про середню заробітну плату
даних та записів у трудових книжках
безпосередньо на підприємствах, в
установах, організаціях та у фізичних
осіб, які використовують найману працю,
у порядку, встановленому
законодавством. За результатами звірки
або перевірки оформлюється акт, який
підписується посадовими особами, що її
проводили. У разі встановлення
недостовірності даних, на підставі
яких особі надано статус безробітної
та право на виплату матеріального
забезпечення, особа ознайомлюється з
актом, про що засвідчує власним
підписом. У разі відмови особи
підписати акт про це робиться
відповідна відмітка спеціалістом
центру зайнятості.

З п. 6 Порядку № 60/62 вбачається, що у разі
встановлення центром зайнятості
відповідно до цього Порядку належності
безробітної особи до категорії
зайнятих така особа знімається з
обліку як безробітна в установленому
законодавством порядку та повертає
суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Відповідно до п. 7 Порядку № 60/62 рішення
про повернення коштів особою чи
роботодавцем оформлюється наказом.
Протягом двох робочих днів після
прийняття рішення центр зайнятості
надсилає особі чи роботодавцю
рекомендованим листом повідомлення
про необхідність протягом 15
календарних днів з дня отримання
повідомлення повернути незаконно
виплачені кошти.

Як встановлено під час розгляду справи,
24 лютого 2014 року посадовою особою
Маріупольського МЦЗ проведено
перевірку, якою встановлено, що ОСОБА_1
у період з 1 липня 2013 року по 31 липня 2013
року працював та отримував дохід у
Вагонному депо «Маріуполь» Державного
підприємства «Донецька залізниця» (а.с.
14-16, 40-41).

Проаналізувавши наведені приписи
нормативно-правових актів та
встановлені судом обставними, суд
дійшов висновку, що ОСОБА_1 порушив
умови отримання допомоги по безробіттю
та зобов'язаний повернути позивачу
кошти, отримані ним за період з 1 липня
2013 року по 31 липня 2013 року (період
виконання відповідачем робіт за
договором № 45-01 про надання послуг
(виконання слюсарних та столярних
робіт) від 1 липня 2013 року).

На час розгляду справи відомостей щодо
добровільного повернення ОСОБА_1
позивачу коштів суду не надано.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 36 Закону №
1533-ІІІ, сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивача
про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі
2 222,31 грн, отриманих останнім як
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття за період з 1 липня 2013 року
по 31 липня 2013 року, є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 2, ст. 17-20, ст. 69-72, ст. 86, ст.
94, ст. 112, ст. 122-154, ст. 158-163, ст. 167, ст. 185, ст.
186, ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В
И В:

Адміністративний позов
Маріупольського міського центру
зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення
коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1) кошти,
виплачені як матеріальне забезпечення
на випадок безробіття у розмірі 2 222 (дві
тисячі двадцять дві гривні) 31 копійок.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд в порядку, визначеному ст. 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо воно не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Волгіна Н.П.