Справа № 802/1349/14-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2014-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 травня 2014 р.
Справа № 802/1349/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Яремчука Костянтина
Олександровича,

за участі секретаря судового засідання
Яковенка Дмитра Олександровича,

представника позивача Данилюка В.М.,

представника відповідача Герасимчука
О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: Вінницького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до: приватного підприємства
"Земельний центр"

про: стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2014 року до Вінницького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом звернулось
Вінницьке обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
приватного підприємства "Земельний
центр" (надалі - Підприємство, ПП
"Земельний центр") про стягнення коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що в порушення статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів" відповідач не
забезпечив встановленого нормативу
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів в
кількості однієї особи, в зв'язку з чим
зобов'язаний сплатити
адміністративно-господарські санкції
та пеню в загальному розмірі 15 625
гривень 38 копійок.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
посилаючись при цьому на обставини, що
наведені у адміністративному позові.

Представник відповідача позовні
вимоги визнав частково та не
заперечував щодо стягнення з нього 7 780
гривень, обґрунтовуючи це тим, що ПП
"Земельний центр", починаючи з липня
місяця 2013 року подавало до місцевого
центру зайнятості інформацію,
необхідну для організації
працевлаштування інвалідів.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши адміністративну
справу, суд встановив наступне.

ПП "Земельний центр" використовує
найману працю та зобов'язане
виконувати соціальні програми по
охороні прав малозахищених верств
населення, в тому числі інвалідів,
зокрема, шляхом створення чи виділення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів згідно з чинним
законодавством України.

Відповідачем до Фонду подано звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік, згідно з яким
самостійно визначив середньооблікову
кількість штатних працівників в
кількості 15 осіб, з них:
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 0 осіб, кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", також
самостійно розрахована відповідачем і
становить - 1 особа (а.с.5).

Оскільки відповідачем не виконано
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів в
кількості 1 особи, до останнього
застосовано
адміністративно-господарську санкцію
у розмірі середньорічної заробітної
плати штатного працівника на
підприємстві за робоче місце,
призначене для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом, та
пеня, які відповідачем не сплачені, що
стало підставою для звернення до суду з
цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд
виходить з наступного.

Статтею 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" (далі - Закон) передбачено, що
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій,
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількості робочих місць
округлюється до цілого значення.

Статтею 18 Закону визначено, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону
Державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Статтею 20 Закону передбачено, що
підприємства, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині 1 цієї статті, самостійно в
строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону.

З аналізу положень вказаного Закону
слідує, що на суб'єктів господарювання
покладено обов'язок виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів в
необхідній кількості та надавати
державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів. При цьому,
обов'язок підприємства щодо створення
робочих місць для інвалідів не
супроводжується його обов'язком
самостійно підбирати інвалідів на
створені робочі місця. Водночас,
законодавець зобов'язує підприємства
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів.

Порядок подання підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
№70 від 31 січня 2007 року "Про реалізацію
статей 19 та 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 2 Порядку, звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів роботодавці подають
(надсилають рекомендованим листом)
щороку до 1 березня відділенням Фонду, в
яких вони зареєстровані, за формою,
затвердженою Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом, а інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів роботодавці подають центру
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платників страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Відповідно до статті 12 Закону України
"Про зайнятість населення" кожен має
право на безоплатне одержання
інформації про пропонування і попит на
робочу силу, зокрема про вільні робочі
місця (посади), можливості та умови
працевлаштування на території України
і за кордоном, професійну орієнтацію,
професійне навчання та інші послуги,
передбачені законодавством. Держава
забезпечує доступ до інформації у
сфері зайнятості населення через
органи державної влади та засоби
масової інформації.

Судом встановлено, що відповідачем
виконані вимоги постанови Кабінету
Міністрів України №70 від 31 січня 2007
року "Про реалізацію статей 19 та 20
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" щодо
подання звіту про зайнятість і
працевлаштування інвалідів до
відділення Фонду, в якому він
зареєстрований, та щодо подання
інформації про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів до центру
зайнятості.

Так, на запит позивача вих. №01-10/244 від 31
березня 2014 року (а.с.07) Козятинський
міськрайонний центр зайнятості надав
відповідь вих. №06-31/221 від 14 квітня 2014
року (а.с.08), з якої випливає, що ПП
"Земельний центр" подавало до центру
зайнятості інформацію про попит на
робочу силу за формою №3-ПН для
працевлаштування осіб, які мають
інвалідність, починаючи з липня 2013
року.

На переконання суду, приватним
підприємством не вжито всіх залежних
від нього заходів для працевлаштування
інваліда, зважаючи на таке.

01 січня 2013 року Закон України "Про
зайнятість населення" №803-XII втратив
чинність.

Разом з тим, 01 січня 2013 року набрав
чинності Закон України "Про зайнятість
населення" №5067-VI, пунктом 4 частини 3
статті 50 Закону України "Про зайнятість
населення" №5067-VI якого передбачено, що
роботодавці зобов'язані своєчасно та в
повному обсязі у порядку,
затвердженому центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції, за погодженням з
центральним органом виконавчої влади
із забезпечення реалізації державної
політики у галузі статистики, подавати
територіальним органам центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
інформацію про попит на робочу силу
(вакансії); заплановане масове
вивільнення працівників у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці, у тому числі ліквідацією,
реорганізацією або перепрофілюванням
підприємств, установ, організацій,
скороченням чисельності або штату
працівників підприємства, установи,
організації незалежно від форми
власності, виду діяльності та
господарювання за два місяці до
вивільнення.

На виконання пункту 4 частини 3 статті 50
Закону України "Про зайнятість
населення" №5067-VI наказом Міністерства
соціальної політики України №316 від 31
травня 2013 року затверджено Порядок
подання форми звітності № 3-ПН
"Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)". Так, пунктом 2.1 цього
Порядку передбачено, що така форма
подається за наявності у роботодавця
попиту на робочу силу (вакансії) не
пізніше 10-ти робочих днів з дати
відкриття вакансії(й). Датою відкриття
вакансії є наступний день після
створення робочого місця чи припинення
трудових відносин з працівником,
робоче місце якого стає вакантним, або
дата, починаючи з якої може бути
укладений трудовий договір з найманим
працівником.

Отже, в контексті прийнятого Закону
України "Про зайнятість населення"
№5067-VI та затвердженого Порядку подання
форми звітності №3-ПН "Інформація про
попит на робочу силу (вакансії)" на
роботодавців покладено обов'язок
подавати до відповідного центру
зайнятості звітність форми №3-ПН лише
за наявності у роботодавця попиту на
робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти
робочих днів з дати відкриття такої (их)
вакансії(й).

Разом з тим, матеріали справи свідчать,
що відповідачем не вживались заходи
для організації працевлаштування
особи-інваліда шляхом надання
інформації в місцевий центр зайнятості
протягом січня - червня 2013 року щодо
потреби в працівниках з обмеженими
фізичними можливостями. Неподання
такої інформації відповідному центру
зайнятості свідчить про невиконання
обов'язку, передбаченого Законом
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", щодо
створення та виділення робочих місць
для працевлаштування осіб з обмеженими
фізичними можливостями.

Тобто, встановлені в ході судового
розгляду обставини свідчать про те, що
протягом періоду з січня по червень 2013
року відповідач не створив робоче
місце для працевлаштування
особи-інваліда, в зв'язку із чим не
подавав звітності форми №3-ПН до
місцевого центру зайнятості.

Відтак, на думку суду, нестворення
протягом січня - червня 2013 року
робочого місця для працевлаштування
інваліда свідчить про невжиття
відповідачем всіх залежних від нього
заходів для працевлаштування інваліда,
адже за умови створення протягом
вказаного періоду робочого місця та
повідомлення про це місцевий центр
зайнятості таке робоче місце могло б
бути заповненим.

З огляду на викладене суд дійшов
висновку, що відповідач не виконав
норматив створення або виділення
робочого місця для працевлаштування
інваліда, що свідчить про невиконання
обов'язку, що передбачені Законом
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні".

Окремо суд звертає увагу на те, що
представник відповідача визнав факт
порушення ним Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", що полягає у
нестворенні ПП "Земельний центр"
робочого місця для працевлаштування
інваліда протягом січня - червня 2013
року.

Відтак, зважаючи на обґрунтованість
адміністративного позову, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача
відповідають дійсним обставинам
справи, а позов підлягає задоволенню.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат позивача
- суб'єкта владних повноважень,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати (судовий збір) стягненню з
відповідача не підлягають (ст. 94 КАС
України).

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з приватного підприємства
"Земельний центр" на користь
Вінницького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
(одержувач: Держбюджет Козятинського
району, р/р 0187, код 37926586, банк
одержувача: ГУДКСУ у Вінницькій
області, м. Вінниця, МФО 802015, символ
звітності 230, код бюджетної
класифікації 50070000, призначення
платежу: "платежі до Фонду соціального
захисту інвалідів за 2013 рік")
адміністративно-господарські санкції
в розмірі 15560,00 гривень та пеню в
розмірі 65,38 гривень.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Яремчук Костянтин
Олександрович