Справа № 2а-4445/09/0770
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 р.
Справа № 37300/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В. В., Кухтея Р. В.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу відкритого акціонерного
товариства «Готельно-туристичний
комплекс «Інтурист-Закарпаття» на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 15 лютого 2011
року в справі за позовом
Закарпатського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
відкритого акціонерного товариства
«Готельно-туристичний комплекс
«Інтурист-Закарпаття» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2009 року Закарпатським
окружним адміністративним судом
зареєстровано позовну заяву
Закарпатського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
відкритого акціонерного товариства
«Готельно-туристичний комплекс
«Інтурист-Закарпаття» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в розмірі 12026,00 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви
зазначено, що відповідачем не
дотримано нормативу працевлаштування
інвалідів, передбаченого Законом
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», а
тому, останній повинен був самостійно
сплатити адміністративно-господарські
санкції у розмірі 11290,00 грн. Порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських
санкцій, згідно з ч. 2 ст. 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
тягне за собою нарахування пені.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 15 лютого 2011
року позов задоволено. Стягнуто з
відкритого акціонерного товариства
«Готельно-туристичний комплекс
«Інтурист-Закарпаття»
адміністративно-господарські санкції
та пеню у розмірі 12026,00 грн.

Зазначену постанову мотивовано тим, що
відповідачем відповідно до нормативу
непрацевлаштовано інвалідів в
кількості 1 особа на основне місце
роботи відповідно до положень ч. 5 ст. 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідачем - відкритим
акціонерним товариством
«Готельно-туристичний комплекс
«Інтурист-Закарпаття», подано
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в
якій висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою в задоволенні позову
відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказано, що відповідачем вжито
всі належні заходи для недопущення
господарського правопорушення.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не прибули, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів, відповідно до п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України, вважає можливим
проведення розгляду справи за їхньої
відсутності, в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
проаналізувавши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не знаходить підстав для її
задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Докази, одержані
з порушенням закону, судом при
вирішенні справи не беруться до уваги.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Встановлено, що середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу на підприємстві ВАТ
«Інтурист-Закарпаття» становила 113
осіб. Середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність становила 4 особи, а
середньооблікова кількість інвалідів
штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до вимог статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
становить 5 осіб. Зазначені обставини
підтверджуються актом № 83 перевірки
дотримання вимог законодавства по
соціальному захисту інвалідів від 28
жовтня 2009 року.

Відповідно до штатного розкладу ВАТ
ГТК «Інтурист-Закарпаття» станом на 01
січня 2008 року відповідачем зазначено
вакантне місце для працевлаштування
інваліда «Прибиральник територій» з
посадовим окладом 550,00 грн.

Згідно п. 5 розділу 1 посадової
інструкції прибиральника території,
яка затверджена головою правління ВАТ
ГТК «Інтурист-Закарпаття» посада
прибиральника території створена для
працевлаштування осіб з обмеженими
можливостями (інвалідів), яким за
станом здоров'я не заборонений даний
вид роботи.

З копії пенсійного посвідчення НОМЕР_1
вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом 2-ї
групи загального захворювання, а
згідно запису у трудовій книжці № 31
він прийнятий на роботу прибиральником
території готелю «Закарпаття»,
вантажником ресторанного комплексу
бар-холу по трудовому договору з 10
березня 2004 року по 11 червня 2008 року.

Разом з тим, з вкладиша до трудової
книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 вбачається
запис від 09 лютого 2004 року у
відповідності до якого останній
прийнятий на постійне місце роботи в
ЗАТ ОРТП фірму «Закарпатмеблі» в
Будинок меблів в м. Ужгород двірником,
що оформлено наказом № 5-к від 09 лютого
2004 року.

Статтею 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» (далі - Закон) встановлено, що
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» обов'язок
контролю за виконанням нормативів
робочих місць покладено на відділення
Фонду соціального захисту інвалідів.

Відповідно до ч. 8 ст. 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» відділення Фонду
соціального захисту інвалідів з метою
контролю за виконанням нормативу
робочих місць, передбаченого частиною
першою цієї статті, мають право
здійснювати перевірки підприємств,
установ, організацій, фізичних осіб,
які використовують найману працю, щодо
реєстрації у Фонді соціального захисту
інвалідів, подачі ними звітів про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів, виконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі шляхом зарахування, та сплати
ними адміністративно-господарських
санкцій.

Статтею 18 Закону встановлено, що
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно зі статтею 20 Закону
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації,
громадські організації інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При цьому
до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України.

З аналізу положень Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» випливає, що
підприємства самостійно займаються
працевлаштуванням інвалідів в порядку
ст. 18 Закону, при цьому ст. 18 Закону
встановлено, що підприємства повинні
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів.

Наказом Державного комітету
статистики № 420 від 19 грудня 2005
затверджено форму статистичної
звітності № 3-ПН «Звіт про наявність
вакансій», яка подається
підприємствами установами та
організаціями щомісячно на адресу
державної служби зайнятості.

Статтею 218 Господарського кодексу
України встановлено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу
України передбачено, що за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Аналіз зазначених норм, на переконання
суду апеляційної інстанції, дає
підстави для висновку, що
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані за порушення
правил, встановлених законодавчими
актами, а також у разі невжиття заходів
спрямованих на недопущення порушення.

З витребуваних судом апеляційної
інстанції доказів, а саме копій всіх
поданих у 2008 році відкритим
акціонерним товариством
«Готельно-туристичний комплекс
«Інтурист-Закарпаття» статистичних
звітів форми № 3-ПН вбачається, що
інформація про вакантне місце для
працевлаштування інваліда
«Прибиральник територій» відповідачем
не подавалася.

Також суд апеляційної інстанції
звертає увагу на те, що згідно вимог ч. 5
ст. 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» виконанням нормативу робочих
місць у кількості, визначеній згідно з
частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним, а приймаючи до
уваги те, що ОСОБА_1 працював на
підприємстві відповідача по трудовому
договору, в той час коли основне місце
його роботи було в ЗАТ ОРТП фірмі
«Закарпатмеблі» двірником, згідно
наказу № 5-к від 09 лютого 2004 року, суд
приходить до переконання, що
відповідачем відповідно до нормативу
не працевлаштовано інвалідів в
кількості 1 особи на основне місце
роботи відповідно до положень ч. 5 ст. 19
Закону.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для задоволення
позову.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відкритого
акціонерного товариства
«Готельно-туристичний комплекс
«Інтурист-Закарпаття» залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 15 лютого 2011
року в справі № 2а-4445/09//0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
С. П.
Нос

Судді:
В. В.
Клюба

Р. В.
Кухтей