Справа № 2а-2231/10/0370
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 р.
Справа № 9104/32605/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Кухтея Р. В., Яворського І. О.

з участю секретаря судового
засідання Сердюк О. Ю.

представника відповідача
Николайчука Р. М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Львові
апеляційні скарги Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області та Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 01 вересня
2010 року по справі №2а - 2231/10/0370 за
адміністративним позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області про
скасування рішення про застосування
штрафних санкцій, -

УСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
звернулася до Волинського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції і просила скасувати рішення
відповідача про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 06 серпня 2010
року за №.

Позовні вимоги мотивувала тим, що
висновки відповідача, викладені в акті
перевірки, не відповідають фактичним
обставинам справи, так як вона не
допускала порушень п.2.6 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні. Записи
в розділі 2 КОРО щодо обліку руху
готівки здійснюються нею самостійно.
Проте, на початку липня 2010 року вона
знаходилась на відпочинку і записи в
КОРО перукарем не вносились. За 01 липня
2010 року в КОРО готівку було
оприбутковано, оскільки за вказану
дату вклеєний Z - звіт і в розділі 2 КОРО
міститься відповідний запис. Проте,
відповідачем встановлено порушення,
так як КОРО була несвоєчасно
зареєстрована. У зв'язку з цим вважає,
що у відповідача не було законних
підстав для застосування штрафних
санкцій.

Відповідач подав заперечення на
адміністративний позов, згідно змісту
яких при проведенні перевірки
встановлено несвоєчасне
оприбуткування готівки в КОРО на суму 95
гривень та неоприбуткування готівки в
КОРО на загальну суму 1 401 гривню, що
стало підставою для застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкцій
у п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої готівки відповідно
до ст.1 Указу Президента України «Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки». Згідно пояснень перукаря
КОРО за позивачем зареєстрована в
податковому органі 15 липня 2010 року, а
Книга не заповнювалася у зв'язку з
тимчасовим припиненням діяльності.
Використання незареєстрованої КОРО є
порушенням ведення книги і спричинило
неоприбуткування готівки.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 01 вересня
2010 року позовні вимоги задоволено
частково: скасовано рішення Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції від 06 серпня 2010 року №
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій в частині застосованої санкції
в сумі 475 (чотириста сімдесят п'ять)
гривень; в іншій частині застосованої
суми штрафних (фінансових) санкцій в
розмірі 7005 гривень рішення Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції від 06 серпня 2010 року №
залишено без змін.

Сторони не погодилися із таким судовим
рішенням суду першої інстанції і в
порядку апеляційного оскарження
подали до Львівського апеляційного
адміністративного суду апеляційні
скарги на вищевказане рішення у
відповідних частинах прийнятого
рішення.

При цьому, позивач вважає, що судом
першої інстанції прийнято рішення щодо
відмови в задоволенні частини позовних
вимог, з порушенням норм матеріального
права, так як у КОРО наявний запис за 01
липня 2010 року і це підтверджується
підписом перевіряючого. Крім цього
готівкові кошти були проведені через
РРО, але у зв'язку з технічними
причинами не були записані Z - звіти.
Так, проведення розрахункових операцій
через РРО, щоденне друкування
фіскальних звітних чеків та їх
зберігання свідчить про
оприбуткування коштів, і їх рух
відображено у фіскальній пам'яті.
Позивач в обґрунтування доводів
апеляційної скарги посилається і на
необхідність встановлення вини
господарюючого суб'єкта, як підстави
для застосування адміністративно -
господарської санкції. Просить
скасувати постанову суд першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог і прийняти
у цій частині нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги.

Відповідач, обґрунтовуючи доводи
апеляційної скарги, посилається на ті
обставини, що згідно результатів
перевірки 01 липня 2010 року позивач не
мала зареєстрованої належним чином
КОРО і оприбуткувала готівку у сумі 95
гривень в незареєстровану книгу.

У зв'язку з цим просить скасувати
постанову суду першої інстанції по
даній справі та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги відповідача, і
вважає, що посилання відповідача у
поданій апеляційній скарзі на
відповідні обставини та положення
нормативно - правових актів дають
підстави для скасування судового
рішення та прийняття нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі. Також,
представник відповідача не
погоджується з апеляційною скаргою
позивача.

Позивач в судове засідання не прибула,
хоча повідомлялася належним чином та у
встановленому порядку про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи.
При цьому, позивач не повідомила суд
про причини неприбуття в судове
засідання, а також від позивача
відсутнє клопотання про відкладення
розгляду справи. Оскільки колегія
суддів апеляційного суду не вбачає
підстав для визнання обов'язковою
участі в апеляційному розгляді справи
позивача, вищевикладені обставини у
відповідності до ст. 196 ч. 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
не перешкоджають судовому розгляду
справи без участі позивача чи її
представника

Вислухавши суддю - доповідача, доводи
представника відповідача, дослідивши
наявні в справі матеріали та докази,
перевіривши доводи апеляційної скарги
у їх сукупності, правильність правової
оцінки судом першої інстанції обставин
справи та застосування норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що апеляційні
скарги до задоволення не підлягають з
наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове
рішення та умотивовуючи свої висновки,
суд першої інстанції виходив з того, що
згідно КОРО № - р/5 за 01 липня 2010
року в розділі 1 «Фіскальні звітні
чеки» підклеєний Z - звіт №1438 та в
розділі 2 «Облік руху готівки та сум
розрахунків» за вказану дату згідно Z -
звіту №1438 вчинений запис про
оприбуткування готівки на суму 95
гривень, після якого перевірячими
внесено запис про відсутність в
розділі 2 КОРО записів з 02 липня 2010 року.
Тобто, за 01 липня 2010 року позивачем
оприбутковано готівкову виручку в
повному обсязі у день її надходження.
Також, суд першої інстанції виходив з
того, що ознакою адміністративно -
господарського правопорушення є вина
правопорушника, а у випадку її
відсутності особа повинна бути
звільнена від адміністративно -
господарської відповідальності.

Так як реєстрація КОРО в Луцькій ОДПІ
відбулась із запізненням у зв'язку з
неможливістю придбання такої книги, в
той час як підклеювання Z - звітів та
вчинення записів у розділ 2 Книги
здійснювалось, суд першої інстанції
прийшов до висновку про відсутність
вини позивача у навмисному
несвоєчасному оприбуткуванні готівки
за 01 липня 2010 року. Використання
несвоєчасно зареєстрованої в
податковому органі КОРО за умови
належного її ведення не може
розцінюватись як порушення порядку
ведення обліку готівкової виручки.

Статтею 1 Указу Президента України від
12.06.1995 року №436/95 «Про застосування
штрафних санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки»
передбачено застосування до суб'єктів
підприємницької діяльності фінансових
санкцій у вигляді штрафу у
п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми, у зв'язку з чим
суд першої інстанції прийшов до
висновку про правомірність
застосування відповідачем штрафних
(фінансових) санкцій на суму 7005 гривень.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із такими висновками суду
першої інстанції з урахуванням
наступного.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 26 липня 2010 року
відповідачем проведено перевірку
господарської одиниці - перукарні, що
по вул. Даньшина, 1/52 у м. Луцьку і
належить позивачу, з питань дотримання
порядку проведення розрахунків за
товари (послуги), вимог з регулювання
обігу готівки, наявності торгових
патентів і ліцензій, за результатами
якої 26 липня 2010 року складено Акт
(довідку) за №180204. Згідно змісту
вищевказаного акта в ході перевірки
виявлено порушення п. п. 2.2, 2.6 Положення
про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15
грудня 2004 року №637, а саме: несвоєчасне
оприбуткування готівкової виручки в
КОРО № - р/5 від 15 липня 2010 року
згідно Z - звіта №1438 від 01 липня 2010 року
на суму 95 гривень; неоприбуткування
готівкової виручки у вказаній КОРО, так
як у розділі 2 «Облік руху готівки та
сум розрахунків» відсутні записи з 02
липня 2010 року згідно Z - звітів №№1439 - 1450
на загальну суму 1 401 гривня;
незабезпечення щоденного друку
фіскального звітного чека.

На підставі висновків перевірки
відповідачем 06 серпня 2010 року прийнято
рішення за № року про
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 7 480 гривень
у відповідності до Указу Президента
України «Про застосування штрафних
санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки».

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам осіб, які
подали апеляційні скарги, колегія
суддів апеляційного суду виходить із
такого.

У відповідності до п 1.2 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15
грудня 2004 року №637 книга обліку
розрахункових операцій (далі - КОРО) -
прошнурована і належним чином
зареєстрована в органах державної
податкової служби України книга, що
містить щоденні звіти, які складаються
на підставі відповідних розрахункових
документів щодо руху готівкових
коштів, товарів (послуг);
оприбуткування готівки - проведення
підприємствами і підприємцями обліку
готівки в касі на повну суму її
фактичних надходжень у касовій книзі,
книзі обліку доходів і витрат, книзі
обліку розрахункових операцій.

Відповідно до п. п. 2.2, 2.6 цього ж
Положення, підприємства (підприємці)
здійснюють облік операцій з готівкою у
відповідних книгах обліку. Уся готівка,
що надходить до кас, має своєчасно (у
день одержання готівкових коштів) та в
повній сумі оприбутковуватися.
Оприбуткуванням готівки в касах
підприємств, які проводять готівкові
розрахунки з оформленням їх касовими
ордерами і веденням касової книги
відповідно до вимог глави 4 цього
Положення, є здійснення обліку готівки
в повній сумі її фактичних надходжень у
касовій книзі на підставі прибуткових
касових ордерів.

У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням РК, оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків РРО. Суми
готівки, що оприбутковуються, мають
відповідати сумам, визначеним у
відповідних касових (розрахункових)
документах.

Згідно з пп. 7.5 Порядку реєстрації та
ведення книг обліку розрахункових
операцій і розрахункових книжок,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 01
грудня 2000 року №614 використання книги
ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає:
наявність книги ОРО на місці
проведення розрахунків, де встановлено
РРО; підклеювання фіскальних звітних
чеків на відповідних сторінках книги
ОРО; щоденне виконання записів про рух
готівки та суми розрахунків, при цьому
дані за сумами, отриманими від покупців
(клієнтів), та дані за сумами, виданими
покупцям (клієнтам), записуються
окремо; у разі виходу з ладу РРО чи
відключення електроенергії здійснення
записів за обліком розрахункових
квитанцій; ведення обліку ремонтів,
робіт з технічного обслуговування, а
також перевірок конструкції та
програмного забезпечення РРО у
відповідному розділі книги ОРО.

Абзацом 3 статті 1 Указу Президента
України від 12 червня 1995 року №436/95 «Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки» передбачено, що за
неоприбуткування (неповне та/або
несвоєчасне) оприбуткування у касах
готівки до суб'єктів підприємницької
діяльності застосовуються фінансові
санкції у вигляді штрафу у
п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми.

На підставі доказів, які містяться в
матеріалах справи і які були
досліджені судами першої і апеляційної
інстанцій та оцінка яким надана з
дотриманням положень статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає правильним висновок суду
першої інстанції щодо протиправності
оспорюваного рішення у відповідній
частині, оскільки в судовому засіданні
підтверджено неоприбуткування готівки
за період з 02 липня 2010 року по 15 липня 2010
року згідно Z - звітів №№1439 - 1450 в
загальній сумі 1 401 гривня, так як дана
готівка оприбуткована в КОРО після
вчиненого перевіряючими запису. Крім
цього, в судовому засіданні
встановлено, що 01 липня 2010 року в
розділі 1 «Фіскальні звітні чеки»
підклеєний Z - звіт №1438 та в розділі 2
«Облік руху готівки та сум
розрахунків» за вказану дату згідно Z -
звіту №1438 вчинений запис про
оприбуткування готівки на суму 95
гривень, після якого посадовими
особами, які проводили перевірку,
внесено запис про відсутність в
розділі 2 КОРО записів з 02 липня 2010 року.
Тому рішення щодо застосування
санкцій в розмірі 475 гривень за
несвоєчасне оприбуткування готівки 01
липня 2010 року згідно Z - звіту №1438 на
суму 95 гривень є неправомірним.

З урахуванням встановлених судом
фактичних обставин справи та доказів,
представлених сторонами на
підтвердження обставин, якими вони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення проти позову, виходячи з
положень вищезазначених нормативно -
правових актів, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що висновок
суду щодо позовних вимог позивача є
законним та обґрунтованим.

При цьому, доводи апеляційних скарг з
посиланням на відповідні обставини не
враховуються колегією суддів
апеляційного суду у своїх висновках,
так як на ці обставини сторони
посилалися при обґрунтуванні своїх
вимог та заперечень на позов і цим
обставинам та доводам було дано
правильну правову оцінку судом першої
інстанції. Крім цього, такі доводи не
узгоджуються із відповідними
положеннями законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду
акцентує увагу також і на тому, що
відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В свою чергу відповідач не надав суду
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували правомірність
прийнятого ним рішення у відповідній
частині, а також які підтверджують
доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням процесуальних норм, та на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційних
скарг не дають підстав для висновку про
неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин справи,
невідповідність висновків суду першої
інстанції фактичним обставинам справи,
а також про порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Тому підстав для скасування постанови
суду першої інстанції і відповідно - до
задоволення апеляційних скарг
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 159, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області та Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
01 вересня 2010 року по справі №2а - 2231/10/0370
за адміністративним позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області про
скасування рішення про застосування
штрафних санкцій - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили, а у
випадку складення ухвали в повному
обсязі відповідно до ст. 160 ч. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
- у цей же строк з дня складення ухвали
суду в повному обсязі безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
Р. В. Кухтей

І. О. Яворський

Ухвалу у повному обсязі
складено 23 червня 2014 року