Справа № 2а-1415/10/1614
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 р.Справа № 2а-1415/10/1614Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Донець Л.О.

Суддів: Бартош Н.С. , Мельнікової Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Кременчуцькому районі
Полтавської області на постанову
Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 22.12.2010р. по
справі № 2а-1415/10/1614

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Кременчуцькому районі
Полтавської області

про зобов'язання здійснити
перерахунок, нарахування та стягнення
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги дітям війни,

ВСТАНОВИЛА:

19.11.2010 року ОСОБА_1 (далі-позивач)
звернулася до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області (далі-відповідач) про визнання
протиправною бездіяльність та відмову
щодо нарахування і виплати щомісячної
державної соціальної допомоги як
дитині війни в розмірі 30 % надбавки до
пенсії з 01.01.2006 року по 30.06.2010 року.

Зобов'язати відповідача здійснити
нарахування та виплату
доплати,передбаченої ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" в розмірі 30 %мінімальної пенсії
за віком та сплатити недоплачену суму
доплати за період з 01.01.2006 року по 30.06.2010
року.

Витребувати довідку про нараховані та
виплачені суми щомісячної доплати до
пенсії із зазначенням
нормативно-правового акту на підставі
якого було здійснено виплати за період
з 01.01.2006 року.

Постановою Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 22.12.2010
року позов задоволено частковою.

Визнано протиправною бездіяльність та
відмову щодо нарахування і виплати
підвищення до пенсії в
розмірі,встановленому ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" та ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування",за період з 09.07.2007 року по
31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008
року, з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року та з
01.01.2010 року по 30.06.2010 року.

Зобов'язати відповідача перерахунок
пенсії позивачу з підвищенням її на 30%
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та провести
відповідні виплати за 2007 рік з 09.07.2007
року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по
31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року
та з 01.01.2010 року по 30.06.2010 року з
урахуванням проведених виплат.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Відповідач не погодившись з рішенням
суду першої інстанції подав апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову,якою в задоволенні позову
відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт посилається на порушення судом
першої інстанції норм процесуального
законодавства.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції,що позивач відповідно до ст.1
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" є дитиною війни та за
приписами ст.6 цього закону має право на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції застосував до спірних
правовідносин норми матеріального
права,а саме ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" та ч.1 ст.
28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Також судом застосовані
норми ст.ст. 99,100 КАС України.

Колегія суддів частково погоджується з
висновком суду першої інстанції та
зазначає наступне.

Згідно ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи зазначений вище статус
позивач має право на отримання
державної соціальної підтримки,а саме
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Відповіно ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Згідно чинного законодавства розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Матеріалів справи свідчать про те,що
позивач звернувся до суду з позовом
19.11.2010 року із вимогами щодо захисту
його порушених прав, що мали місце з
01.01.2006 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції
яка діяла до 30.07.2010 року) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлювався річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

30.07.2010 року Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010
року зазначений строк звернення з
позовом до адміністративного суду було
скорочено до шести місяців.

Таким чином, перебіг шестимісячного
строку розпочався з 30.07.2010 року,
оскільки до цієї дати для звернення до
суду з позовом було встановлено один
рік та позивач не був обізнаний про
його скорочення.

Колегія суддів, виходячи з наведеного,
вважає необхідним застосувати до
спірних правовідносин ч.2 ст.99 КАС
України, яка діяла до 30.07.2010 року,
виходячи з принципу юридичної
визначеності.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду, річний строк на
звернення до суду з позовом та період,
за який позивач просить суд захистити
його права, колегія суддів прийшла до
висновку, що права позивача підлягають
захисту з 19.11.2009 року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду,
якщо суд на підставі позовної заяви
та доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що через порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
постанова суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог в
період з 09.07.2007 по 18.11.2009 року підлягає
скасуванню.

Тому,колегія суддів вважає,що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню,а постанова суду першої
інстанції скасуванню з залишенням без
розгляду в частині задоволення
позовних вимог в період з 09.07.2007 по
18.11.2009 року; в іншій частині постанову
суду першої інстанції залишити без
змін.

Судом першої інстанції були не
правильно застосовані норми
процесуального права, тому судове
рішення підлягає частковому
скасуванню, а апеляційна скарга -
частковому задоволенню.

Відповідно ч.1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Згідно до п.4 ч.1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати постанову суду і
залишити позовну заяву без розгляду.

Отже колегія суддів дійшла висновку, що
постанова суду першої інстанції
підлягає частковому скасуванню, а
апеляційна скарга - частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 4 ст. 198, 202,
205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області задовольнити частково.

Постанову Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 22.12.2010
року по справі № 2а-1415/10 скасувати в
частині задоволення позовних вимог в
період з 09.07.2007 року по 18.11.2009 року та
адміністративний позов в цій частині
залишити без розгляду.

В іншій частині постанову
Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 22.12.2010 року по
справі № 2а-1415/10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Донець Л.О.Судді
Бартош Н.С. Мельнікова Л.В.