Справа № 819/544/13-а 2а/819/1926/13
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року
Справа №
876/11872/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на ухвалу Тернопільського окружного
адміністративного суду від 29 серпня 2013
року про закриття провадження у справі
за позовом ОСОБА_1 до директора
Теребовлянської обласної комунальної
спеціалізованої загальноосвітньої
школи-інтернат для глухих дітей Кацан
Марії Богданівни про визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд першої
інстанції з позовом до директора
Теребовлянської обласної комунальної
спеціалізованої загальноосвітньої
школи-інтернат для глухих дітей в якому
просила визнати протиправною
бездіяльність директора
Теребовлянської обласної комунальної
спеціальної загальноосвітньої
школи-інтернату для глухих дітей, яка
виявилась у ненаданні належної
відповіді на запит від 09 вересня 2012року
та зобов'язати відповідача надати
належну відповідь на запит від 09
вересня 2012 року, а саме: довідку про
навчання.

Ухвалою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 29 серпня 2013
року провадження у справі закрито з
підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 157 КАС
України.

Не погодившись з таким рішенням
суд першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила
його в апеляційному порядку, вважає, що
ухвала прийнята з порушення норм
матеріального та процесуального права,

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач не є суб'єктом владних
повноважень та не виконує владні
управлінські функції в розумінні
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому цей позов не підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції
передчасно прийшов до висновку, що спір
не підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства, а є
цивільно-правовим спором. Так, в
оскаржуваній ухвалі судом першої
інстанції не надана правова оцінка
позовним вимогам, висновок про те, що
цей спір підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства зроблений без
дослідження обставин справи.

Як вбачається з позовної заяви,
позивачем заявлені позовні вимоги про
зобов'язання відповідача надати,
відповідно до законодавства, належну
відповідь на запит від 09 вересня 2012
року, а саме надати зокрема довідку про
навчання. Позивач обґрунтовує позовні
вимоги порушенням відповідачем Закону
України «Про доступ до публічної
інформації».

Частиною 1 статті 2 КАС України
встановлено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Приписами Закону України «Про доступ
до публічної інформації» передбачено
порядок здійснення та забезпечення
права кожного на доступ до інформації,
що знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом. Відповідно до
ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
інформацію» встановлено, що право на
інформацію охороняється законом.
Держава гарантує всім суб'єктам
інформаційних відносин рівні права і
можливості доступу до інформації.
Згідно з ч.2 вказаної статті ніхто не
може обмежувати права особи у виборі
форм і джерел одержання інформації, за
винятком випадків, передбачених
законом. Суб'єкт інформаційних
відносин може вимагати усунення
будь-яких порушень його права на
інформацію.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» встановлено, що доступ до
інформації забезпечується шляхом
надання інформації за запитами на
інформацію. Стаття 13 вказаного Закону
визначає, хто саме є розпорядником
інформації, зокрема відповідно до ч.3
зазначеної статті розпорядниками
інформації є особи, які виконують
делеговані повноваження суб'єктів
владних повноважень згідно із законом
чи договором, включаючи надання
освітніх, оздоровчих, соціальних або
інших державних послуг, - стосовно
інформації, пов'язаної з виконанням
їхніх обов'язків.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції
у даному випадку, не встановив чи
належить відповідач у даній справі -
директор Теребовлянської обласної
комунальної спеціальної
загальноосвітньої школи-інтернату для
глухих дітей до переліку вищевказаних
осіб, які виконують делеговані
повноваження суб'єктів владних
повноважень щодо надання інформації,
пов'язаної з виконанням їхніх
обов'язків.

Водночас, згідно з ч. 1 ст.22 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» розпорядник інформації
має право відмовити в задоволенні
запиту в таких випадках: розпорядник
інформації не володіє і не зобов'язаний
відповідно до його компетенції,
передбаченої законодавством, володіти
інформацією, щодо якої зроблено запит;
інформація, що запитується, належить до
категорії інформації з обмеженим
доступом відповідно до ч.2 ст.6 цього
Закону; особа, яка подала запит на
інформацію, не оплатила передбачені
ст.21 цього Закону фактичні витрати,
пов'язані з копіюванням або друком; не
дотримано вимог до запиту на
інформацію, передбачених ч.5 ст.19 цього
Закону. При цьому, відповідно до ч. 3 ст.23
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
розпорядників інформації до суду
здійснюється відповідно до Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Крім того, у даному випадку, суд першої
інстанції повинен був врахувати вимоги
ст.6 Конвенції про захист людини і
основоположних свобод, з якої випливає
обов'язок держави забезпечити особі
реальну можливість доступу до захисту
своїх прав в суді, у противному випадку,
це можна розглядати як порушення права
на справедливий судовий розгляд,
гарантований п.1 ст.6 вказаної
Конвенції.

На підставі викладеного вище просить
ухвалу суду першої інстанції
скасувати, а справу направити до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних міркувань.

ОСОБА_1 звернулася до суду з вище
зазначеним позовом до директора
Теребовлянської обласної комунальної
спеціальної загальноосвітньої
школи-інтернату для глухих дітей.

Постановляючи ухвалу суд першої
інстанції правильно врахував, що
відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження. Юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення
(частина друга статті 4 КАС України).
Згідно з частиною першою статті 17 КАС
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

В розумінні пункту 7 частини першої
статті 3 КАС України суб'єкт владних
повноважень - це орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

З аналізу наведених положень КАС
України суд вірно вважав, що
публічно-правовим спором є спір, який
виник між двома (кількома) конкретними
суб'єктами суспільства стосовно їхніх
прав та обов'язків у конкретних
правових відносинах, у яких хоча б один
суб'єкт законодавчо уповноважений
владно керувати поведінкою іншого
(інших) суб'єктів, а ці суб'єкти
відповідно зобов'язані виконувати
вимоги та приписи такого владного
суб'єкта; необхідною та єдиною ознакою
суб'єкта владних повноважень є
здійснення цим суб'єктом владних
управлінських функцій, при цьому ці
функції повинні здійснюватись
суб'єктом саме у тих правовідносинах, у
яких виник спір.

З матеріалів позовної заяви
вбачається, що позивач просить визнати
бездіяльність директора
Теребовлянської обласної комунальної
спеціальної загальноосвітньої
школи-інтернату для глухих дітей щодо
ненадання належної відповіді за
результатами розгляду заяви позивача
та зобов'язати директора надати
запитувану інформацію. Однак згідно з
частиною першою статті 3 Закону України
«Про загальну середню освіту» загальна
середня освіта - це цілеспрямований
процес оволодіння систематизованими
знаннями про природу, людину,
суспільство, культуру та виробництво
засобами пізнавальної і практичної
діяльності, результатом якого є
інтелектуальний, соціальний і фізичний
розвиток особистості, що є основою для
подальшої освіти і трудової
діяльності. Відповідно до статті 4
цього Закону систему загальної
середньої освіти становлять:
загальноосвітні навчальні заклади
всіх типів і форм власності, у тому
числі для громадян, які потребують
соціальної допомоги та соціальної
реабілітації, навчально-виробничі
комбінати, позашкільні заклади,
науково-методичні установи та органи
управління системою загальної
середньої освіти, а також
професійно-технічні та вищі навчальні
заклади І - II рівнів акредитації, що
надають повну загальну середню освіту.
Статтею 39 цього ж Закону передбачено,
що керівництво загальноосвітнім
навчальним закладом здійснює директор,
його повноваження визначені в пункті 95
Положення про загальноосвітній
навчальний заклад, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 серпня 2010 року № 778. З таких
нормативно-правових актів вбачається,
що директор спеціальної
загальноосвітньої школи-інтернату не є
суб'єктом владних повноважень та не
виконує владні управлінські функції в
розумінні КАС України.

Суд першої інстанції вірно вважав, що у
спірному випадку відносини щодо
ненадання належної відповіді на заяву
не є публічно-правовими і відповідач не
виступає у даних відносинах як суб'єкт
владних повноважень та не здійснює
владні управлінські функції.

Враховуючи встановлені обставини
справи та наведені положення чинного
законодавства України, суд прийшов до
переконливого висновку, що позовні
вимоги повинні розглядатися у межах
цивільного, а не адміністративного
судочинства, а відтак з урахуванням
вимог п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України
підставно закривав провадження у
справі, як таку що не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
ухвала відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст.
200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а ухвалу Тернопільського
окружного адміністративного суду від 29
серпня 2013 року про закриття
провадження у справі № 819/544/13-а - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
О.М. Довгополов

Н.В. Ільчишин