Справа № 2а/2570/3955/12
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року
м. Київ К/800/36644/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції місті Чернігові
Державної податкової служби на ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.06.2013 року
та постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25.01.2013 року
по справі № 2а/2570/3955/2012 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центр-Євро-Транс
Плюс» до Державної податкової
інспекції місті Чернігові Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Центр-Євро-Транс Плюс» звернулося
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Державної податкової служби про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
13.08.2012 року № частково в сумі 260389,00
грн. основного платежу по податку на
прибуток приватних підприємств та від
13.08.2012 року № повністю у розмірі
236530,00 грн. (у т. ч. за основним платежем -
192716,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 43814,00 грн.) по
податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг).

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25.01.2013 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18.06.2013 року у даній справі позов
задоволено з огляду на правомірність
заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що працівниками Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Державної податкової служби проведена
документальна планова виїзна
перевірка ТОВ «Центр-Євро-Транс Плюс» з
питань дотримання вимог податкового та
валютного законодавства, іншого
законодавства .

За наслідками перевірки ДПІ у м.
Чернігові були прийняті спірні
податкові повідомлення-рішення за
порушення позивачем пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п.
5.1, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст.5, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5
Закону України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР),
п.138.2 ст. 138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 183.3 ст.
183, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4 ст. 201
Податкового кодексу України та Закону
України від 16.07.1999 № 996 від 16.07.1999 року №
996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» (далі -
Закон № 996).

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат, витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що всі необхідні первинні
бухгалтерські документи є в наявності
у позивача.

Крім того, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту, згідно
з пп. «а» п.198.1 ст.198 Податкового кодексу
України, виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Не відносяться до податкового кредиту,
згідно з пунктом 198.6 цієї статті, суми
податку, сплаченого (нарахованого) у
зв'язку з придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту (п.
201.10 ст. 201 ПК України).

При цьому, згідно з п. 201.8 ст. 201 ПК
України, право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Як було вірно встановлено судами, факт
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентами
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинними документами,
виписаними позивачу його
контрагентами, в той же час, акт
перевірки не містить жодних зауважень
щодо їх змісту та інформації про
відсутність статусу платника податку у
контрагентів позивача станом на дату
їх виписки.

Доводи відповідача про нікчемність
угод, укладених між позивачем та його
контрагентами, судами правомірно не
прийняті до уваги, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження такого факту.

Крім того, чинне законодавство України
не ставить в залежність виникнення у
платника ПДВ права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Невиконання
контрагентом свого зобов'язання зі
сплати ПДВ до бюджету зумовлює
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції місті Чернігові
Державної податкової служби відхилити.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.06.2013 року
та постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25.01.2013 року
по справі № 2а/2570/3955/2012 залишити без
змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.