Справа № 2-а-339/12
Суддя: Дерунець О. А.
Дата ухвалення: 2013-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-339-2012 року
Провадження № 2-а/712/16/13
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2013 року Соснівський районний
суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді: Дерунець О.А.

при секретарі: Пухир І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
адміністративну справу за позовом
Прокурора м. Черкаси в інтересах ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України
в м. Черкаси Черкаської області, треті
особи: Головне управління Пенсійного
фонду України в Черкаській області,
Державне підприємство «Одеська
залізниця» в особі Відокремленого
структурного підрозділу Колійний
ремонтно-механічний завод про
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Черкаси звернувся до
суду з адміністративним позовом в
інтересах ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Черкаси
Черкаської області, треті особи:
Головне управління Пенсійного фонду
України в Черкаській області, ДП
«Одеська залізниця» в особі
відокремленого структурного
підрозділу Колійний
ремонтно-механічний завод з вимогою
визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в м. Черкаси Черкаської
області незаконними та зобов'язати
здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за
період роботи з 2001 року по 2003 рік з
урахуванням 33 986,50 грн., виплачених
позивачу відповідно до рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 10.11.2011 року, посилаючись на те, що
ОСОБА_1 з 1998 року працював на посаді
провідного інженер-конструктора
відокремленого структурного
підрозділу ДП «Одеська залізниця».
ОСОБА_1 на початку 2001 року розроблена
технологія та спроектована спеціальна
оснастка до обладнання вагонного депо
Одеса-Застава 1, подано
раціоналізаторську пропозицію за № 098
від 05.04.2001 року, на яку видано
«авторське свідоцтво», що підтверджено
актом про використання пропозиції від
13.06.2001 року. Одеською залізницею був
розрахований економічний ефект та
04.05.2005 року визначена сума винагороди,
яка підлягала до виплати ОСОБА_1 у
розмірі 33968,50 грн. У відповідності до
норм Тимчасового положення про правову
охорону об'єктів промислової власності
та раціоналізаторських пропозицій в
Україні, затвердженого Указом
Президента України від 18 вересня 1992
року №479/92 передбачено право автора
раціоналізаторської пропозиції на
винагороду, мінімальний розмір
винагороди та порядок її сплати. Однак,
Одеська залізниця, порушуючи вимоги
діючого на той час законодавства, угоду
з ОСОБА_1 не укладала, чим порушила
гарантоване право на отримання
вищезазначеної винагороди.

У подальшому, 19.05.2008 була укладена угода
між Одеською залізницею та ОСОБА_1,
встановлена сума винагороди в розмірі
33968,5 грн., та виплачена ОСОБА_1 в червні
2008 року. тУ результаті несвоєчасної
виплати Одеською залізницею належної

ОСОБА_1 суми винагороди, вона не була
врахована при нарахуванні йому пенсії
у 2006 році. 20.07.2006 року ОСОБА_1 відповідно
до наказу №46/ос від 19.07.2006 року
звільнений із вказаної посади за
власним бажанням та виходом на пенсію.

Разом з тим, рішенням Приморського
районного суду м. Одеса від 10.11.2011 року
задоволено позов Одеського
транспортного прокурора, який діяв в
інтересах ОСОБА_1 до ДП «Одеська
залізниця», встановлено, що виплату
ОСОБА_1 винагороди за
раціоналізаторську пропозицію в сумі
33968.5 грн. за виконання особливо
важливої роботи на підприємстві -
відокремлений структурний підрозділ
Одеської залізниці - Колійний
ремонтно-механічний завод м. Черкаси,
вважати такою, що виплачена за період
2001-2003 років.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 позовні вимоги
уточнила, а саме відмовилась від
позовної вимоги прокурора про визнання
дії Управління Пенсійного фонду
України в м. Черкаси Черкаської області
незаконними, вимоги щодо перерахунку
пенсії підтримала.

Представник відповідача Управління
Пенсійного фонду України в м. Черкаси
Черкаської області проти задоволення
позову заперечував, пояснивши, що у
разі припинення трудових відносин між
роботодавцем та найманою особою,
припиняються і відносини між
страхувальником та застрахованою
особою. ДП «Одеська залізниця» не несе
обов'язку страхувальника ОСОБА_1,
оскільки до виплати винагороди
останній звільнився, а відповідно і
втратив статус застрахованої особи.
Крім того, зазначив, що у зв'язку зі
зміною законодавства в пенсійній
сфері, на даний час відсутнє
законодавство, яке б врегульовувало
дані відносини. Також відповідач
просив застосувати строки позовної
давності та вказував, що аналогічний
спір, вже розглядався судом.

Представник третьої особи Головного
управління Пенсійного фонду України в
Черкаській області заперечував проти
задоволення позовних вимог та просив
відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи ДП «Одеська
залізниця» в судове засідання не
зявився, причини неявки суду не відомі,
про день та час розгляду справи
повідомлялися належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи,
дослідивши матеріали справи, повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, прийшов до
наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
Наказом №131 від 10.11.1998 року ОСОБА_1
переведено на посаду провідного
інженер-конструктора відокремленого
структурного підрозділу «Одеської
залізниці». Згідно наказу №138/Н від
16.03.2001 начальника Одеської залізниці
вказано переформування та ремонт
колійних пар колісно-складальних машин
на підприємствах залізниці, вважати
особливо важливим завданням (п.6 наказу)
виконання якого покладено, в тому
числі, на ОСОБА_1

ОСОБА_1 розроблена технологія та
спроектована спеціальна оснастка до
обладнання вагонного депо
Одеса-Застава 1 та подано
раціоналізаторську пропозицію за № 098
від 05.04.2001 року, на яку видано
«авторське свідоцтво» та акт про
використання пропозиції від 13.06.2001
року. 04.05.2005 року Одеською залізницею
розрахований економічний ефект та
визначена сума винагороди, яка
підлягала до виплати ОСОБА_1 у розмірі
33968,5 грн. 20.07.2006 року ОСОБА_1 відповідно
до наказу №46/ос від 19.07.2006 року
звільнений із вказаної посади за
власним бажанням та виходом на пенсію.
19.05.2008 року між ДП «Одеська залізниця»
та ОСОБА_1 укладена угода про виплату
винагороди за раціоналізаторську
пропозицію в сумі 33968,5 грн.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 10.11.2011 року

№ 2/1522/8803/11 у справі за позовом
Одеського транспортного прокурора,
який діяв в інтересах ОСОБА_1 до ДП
«Одеська залізниця»визнано: Договір
від 19.05.2008, сторонами в якому є Автори
ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ДП «Одеська
залізниця»в особі начальника
залізниці Левицького Іллі Юхимовича
таким, що укладений з порушенням
строків передбачених Указом
Президента України № 479/92 від 18.09.1992.
Виплату винагороди за
раціоналізаторську пропозицію в сумі
33968.5 грн. такою, що виплачена з
порушенням строків передбачених
Указом Президента України № 479/92 від
18.09.1992. Виплату винагороди за
раціоналізаторську пропозицію в сумі
33968.5 грн.такою, що виплачена ОСОБА_1 за
період 2001-2003 років за виконання
особливо важливої роботи за час роботи
на підприємстві -відокремлений
структурний підрозділ Одеської
залізниці - Колійний
ремонтно-механічний завод м. Черкаси.
Стягнуто з ДП «Одеська залізниця»на
користь ОСОБА_1 суму пені за
несвоєчасну виплату винагороди за
використання раціоналізаторської
пропозиції у розмірі 25644 (двадцять п'ять
тисяч шістсот сорок чотири) гривень.
Стягнуто з ДП «Одеська залізниця»на
користь ОСОБА_1 за несвоєчасну виплату
винагороди за використання
раціоналізаторської пропозиції
моральну шкоду у розмірі 4000 грн. (чотири
тисячі грн.)

12.04.2012 року ДП «Одеська залізниця»
направила лист на адресу Управління
Пенсійного фонду України в м. Черкаси, в
якому виклало вказані вище обставини
та просило надати роз'яснення з приводу
коригування персоніфікованого обліку
і перерахування до Пенсійного фонду
внесків на виплату непрацюючому ОСОБА_1

17.05.2012 року Управління Пенсійного фонду
України в м. Черкаси Черкаської області
направило лист/відповідь на адресу ДП
«Одеська залізниця», в якому вказало,
що у зв'язку з не перебуванням ОСОБА_1 в
момент виплати винагороди з ДП
«Одеська залізниця» у трудових
відносинах, страхові внески не
нараховуються і в відомостях про
застраховану особу не відображаються.
08.06.2012 року ДП «Одеська залізниця»
листом повідомила ОСОБА_1, що згідно
відповіді Управління Пенсійного фонду
України в м. Черкаси Черкаської
області, підстав, для зарахування
страхових внесків із вказаної вище
суми не вбачається. Крім того,
Управління Пенсійного фонду України в
м. Черкаси Черкаської області листом
від 09.04.2012 року повідомила прокуратуру
м. Черкаси та ОСОБА_1 про відсутність
підстав, для здійснення перерахунку
пенсії останньому, оскільки відповідні
відрахування не надходили.

В частині застосування строків
позовної давності:

Як встановлено судом, підставою
звернення до суду стало рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 10.11.2011 року, відмова Управління
Пенсійного фонду України в м. Черкаси
від зарахування відповідних страхових
внесків від 17.05.2012 року та відмова
здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (з
урахуванням рішення Приморського
районного суду м. Одеси) від 09.04.2012 року.

З вказаного вбачається, що Управління
Пенсійного фонду України в

м. Черкаси листом від 09.04.2012 року
повідомило ОСОБА_1 та прокуратуру м.
Черкаси про відмову у здійсненні
перерахунку.

Оскільки, спір виник у зв'язку з
відмовою в здійсненні перерахунку, з
урахуванням підстав, наведених в
рішенні Приморського районного суду м.
Одеси, про що стало відомо не раніше
09.04.2012 року, а дійсний позов подано до
суду 06.08.2012 року, то встановлений 6-ти
місячний строк на звернення до суду не
сплив.

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст. 109 КАС
України суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі
зокрема, якщо у спорі між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав є такі, що набрали
законної сили: постанова суду; ухвала
суду про відмову у відкритті
провадження в адміністративній справі,
тощо.

Даний позов зумовлений ухваленням
Приморським районним судом м. Одеси
10.11.2011 року рішення, яке стало підставою
позову.

Оскільки, вказане рішення Приморського
районного суду м. Одеси ухвалено після
прийняття Придніпровським районним
судом м. Черкаси ухвали про закриття
про закриття провадження, то воно не
могло бути підставою попереднього
позову.

Стаття 109 КАС України вказує на
обов'язкову умову наявності обох
підстав, а саме: наявності спору про той
самий предмет та наявність тих самих
підстав щодо його пред'явлення,
відсутність будь-якої з них
унеможливлює застосування а. 1, ч.1 с. 109
та а.1 .ч.1 ст. 155 КАС України.

Щодо неврахування при сплаті страхових
внесків сум з виплат винагороди за
відкриття, винаходи та
раціоналізаторські пропозиції, як
таких, що не належать до фонду оплати
праці відповідно до 3.14 Інструкції з
статистики заробітної плати,
затвердженої Наказом державного
комітету статистики України від 13.01.2004
№5.

Відповідно до ч. 1 п. 1.1 вказаної
інструкції, остання містить основні
методологічні положення щодо
визначення показників оплати праці у
формах державних статистичних
спостережень з метою одержання
об'єктивної статистичної інформації
про розміри та структуру заробітної
плати найманих працівників. Отже її
положення застосовуються з метою
отримання статистичних показників.
Крім того, ч.2 вказаного пункту
встановлено, що інструкція не
застосовується для визначення
складових фонду оплати праці як бази
(об'єкта) для нарахування внесків до
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Разом з тим, вказана інструкція введена
в дію з моменту її офіційного
оприлюднення в Офіційному віснику
України від 13.02.2004 року (2004 р., № 4, том 2,
стор. 569, стаття 200, код акту 27561/2004 ). Як
зазначено вище та відповідно до змісту
рішенням Приморського районного суду
м. Одеса від 10.11.2011 року виплати ОСОБА_1
винагороди за раціоналізаторську
пропозицію в сумі 33968.5 грн. слід вважати
такими, що виплачені за період 2001-2003
років, тобто в час коли згадана
інструкція не діяла.

На час виникнення спірних
правовідносин діяла Інструкція зі
статистики заробітної плати,
затверджена наказом Міністерства
статистики України №323 від
11.12.1995,відповідно до преамбули якої
остання спрямована на складання
статистичної звітності з праці всіма
господарюючими суб'єктами. Пунктом 1.2
Інструкції №323 встановлено, що
структура заробітної плати
складається з:

1. Фонду основної заробітної плати

2. Фонду додаткової заробітної плати

3. Інших заохочувальних та
компенсаційних виплат

Параграфом 2 Інструкції №323
встановлено, що до фонду основної
заробітної плати включаються:
винагороди за відкриття, винаходи і
раціоналізаторські пропозиції (п. 2.37,
2.38 Інструкції №323).

Вказане спростовує доводи відповідача,
щодо неврахування спірних виплат у
фонд оплати праці.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС
України, у адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оскільки, відповідач є суб'єктом
владних повноважень і він заперечує
проти задоволення дійсного позову, то і
обов'язок щодо доказування
правомірності своїх дій покладено на
нього.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування»,для
обчисленняпенсіївраховуєтьсязаробітн
а плата (дохід) за весь період
страхового стажу починаючи з 1 липня 2000
року.Пунктом 5 ч. 1 вказаної статті
встановлено, що заробітна плата (дохід)
за період страхового стажу до 1 липня 2000
року враховується для
обчисленняпенсії на
підставідокументів про
нарахованузаробітну плату (дохід),
виданих у порядку,
встановленомузаконодавством, а за
період страхового стажу починаючи з 1
липня 2000 року - за данимищомістяться в
системіперсоніфікованогообліку.

Частиною 2 ст. 43 вказаного закону
встановлено, що для перерахунку пенсій,
призначених до набрання чинності цим
Законом, враховується заробітна плата
(дохід), з якої було раніше обчислено
пенсію, за документами, наявними в
пенсійній справі, або за вибором
пенсіонера - заробітна плата (дохід) за
період, передбачений абзацом першим
частини першої статті 40 цього Закону.
При цьому заробітна плата (дохід) для
обчислення пенсії визначається
відповідно до частини другої статті 40
цього Закону із застосуванням
середньої заробітної плати
працівників, зайнятих у галузях
економіки України, за 2002 рік.

Разом з тим, ч.2 ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування» встановлює, щодля
перерахунку пенсій, призначених до
набрання чинності цим Законом,
враховується заробітна плата (дохід), з
якої було раніше обчислено пенсію, за
документами, наявними в пенсійній
справі, або за вибором пенсіонера -
заробітна плата (дохід) за період,
передбачений абзацом першим частини
першої статті 40 цього Закону.

Оскільки рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 10.11.2011 року
встановлено, що винагороди в розмірі 33
968,50 грн. виплачена ОСОБА_1 за період
2001-2003 років, то остання, відповідно до
вказаного Закону повинна бути
врахована, для обчислення пенсії
ОСОБА_1

Обов'язковість внесення відповідного
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування та врахування його при
визначенні розміру пенсії ОСОБА_1
вимагав Закон України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування», який діяв протягом 2001 - 2003
років.

Разом з тим, п.2 ч.1 ст. 41 Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування» передбачено, що до
заробітної плати (доходу) для
обчислення пенсії враховуються суми
виплат (доходу), отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Так, судом встановлено, що внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування із сум виплачених ОСОБА_1
за раціоналізаторську пропозицію не
вносилися.

Як встановлено в ході розгляду справи
та не заперечується сторонами по
справі, ДП «Одеська залізниця»
звернулася з листом до Управління
Пенсійного фонду України в м. Черкаси
Черкаської області та просила останніх
вирішити питання щодо сплати
відповідних внесків та подачі
коригуючої звітності у зв'язку з
ухваленням рішення Приморського
районного суду м. Одеси.

Проте Управління Пенсійного фонду
України в м. Черкаси Черкаської області
відмовилось зарахувати відповідні
внески та прийняти коригуючий звіт по
сумам сплаченим ОСОБА_1 як винагороду
за раціоналізаторську пропозицію.

Як пояснив представник відповідача в
суді, Управління Пенсійного фонду
України в Черкаській області не може
прийняти від ДП «Одеська залізниця»
внески на державне соціальне
страхування або збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування із сум
сплаченої ОСОБА_1 винагороди за
раціоналізаторську пропозицію,
оскільки відсутнє відповідне
нормативне врегулювання таких
правовідносин.

Статтею 8 КАС України заборонена
відмова в розгляді та вирішенні
адміністративної справи з мотивів
неповноти, неясності, суперечливості
чи відсутності законодавства, яке
регулює спірні відносини.

Частина 7 ст. 9 вказаного кодексу вказує,
що у разі відсутності закону, що
регулює відповідні правовідносини, суд
застосовує закон, що регулює подібні
правовідносини (аналогія закону), а за
відсутності такого закону суд виходить
із конституційних принципів і
загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до принципів пенсійного
законодавства встановлених в ст. 7
Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування» встановлюється:
обов'язковість страхування осіб, які
працюють па умовах трудового договору
(контракту) та інших підставах,
передбачених законодавством, а також
осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності; державні
гарантії реалізації застрахованими
особами своїх прав, передбачених цим
Законом; відповідальність суб'єктів
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування за
порушення норм цього Закону, а також за
невиконання або неналежне виконання
покладених на них обов'язків.

Статтею 105 Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування» надано право
застрахованій особі оскаржувати дії
органів Пенсійного фонду в разі, якщо
порушено його права і законні інтереси.

Статтею 107 вказаного закону
встановлено, що пенсійний фонд, його
органи та посадові особи несуть
відповідальність за шкоду, заподіяну
особам внаслідок несвоєчасного або
неповного надання соціальних послуг,
призначення (перерахунку) та виплати
пенсій, передбачених цим Законом, а
також за невиконання або неналежне
виконання ними обов'язків з
адміністративного управління
Накопичувальним фондом несуть
відповідальність згідно із законом.

За загальними правилами цивільного
законодавства, шкода відшкодовується
винною стороною.

Таким чином, враховуючи, що не
зарахування відповідних внесків на
державне соціальне страхування або
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування із сум сплаченої ОСОБА_1 як
винагороду за раціоналізаторську
пропозицію зумовлене відмовою
Управлінні Пенсійного фонду України в
Черкаській області їх отримати з тих
підстав, що вказані дії неврегульовані
нормативно-правовими актами, суд
приходить до висновку, що
відповідальність за нездійснення
перерахунку пенсії ОСОБА_1 з
урахуванням суми 33 968,50 грн. яка була
сплачена останньому протягом 2001 - 2003
років лежить саме на Управлінні
Пенсійного фонду України в м. Черкаси
Черкаській області.

Крім того, у відповідності до ст. 71 КАС
України, відповідач не довів
правомірність свої дій щодо такої
відмови.

Враховуючи вказане, керуючись ст. ст.7,
40, 41, 43, 105, 107 Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування», ст. ст. 8, 9, 71, 159, 162 КАС
України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Черкаси Черкаської
області здійснити перерахунок пенсії
ОСОБА_1 за період роботи з 2001 по 2003 рік, з
урахуванням 33 986,50 грн. сплачених
відповідно до рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 10.11.2011 року,
як суму виплачену за виконання
особливо важливої роботи за час роботи
на підприємстві - відокремлений
структурний підрозділ Одеської
залізниці - Колійний
ремонтно-механічний завод м. Черкаси.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду протягом 10
днів з дня її проголошення в порядку,
передбаченому ст. 186 КАС України.

Строк для подання апеляційної скарги
стороною або іншою особою, яка брала
участь у справі, обчислюється з моменту
отримання копії постанови.

ГОЛОВУЮЧИЙ: