Справа № 2312/1563/12
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2312/1563/12 Головуючий
у 1-й інстанції: Калієвський І.Д.
Суддя-доповідач: Бабенко К.А
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді Бабенка К.А.,
суддів: Кобаля М.І., Собківа Я.М.,
розглянувши адміністративну справу за
апеляційною скаргою Чорнокам'янської
сільської ради Маньківського району
Черкаської області на Постанову
Маньківського районного суду
Черкаської області від 02 грудня 2013 року
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Чорнокам'янської сільської ради
Маньківського району Черкаської
області про скасування Рішень, -

ВСТАНОВИВ:

В зв'язку з неприбуттям жодного з
представників осіб, які беруть участь у
справі, у судове засідання, які були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання,
відповідно до п. 2 частини першої ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Постановою Маньківського районного
суду Черкаської області від 02 грудня 2013
року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, Відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове судове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково, а Постанову суду першої
інстанції - змінити з наступних
підстав.

Згідно з частиною першою ст.195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої ст. 95
Земельного кодексу України, порушені
права землекористувачів підлягають
відновленню в порядку, встановленому
законом.

Згідно із частинами першою, третьою,
п'ятою ст. 158 Земельного кодексу
України, земельні спори вирішуються
судами, органами місцевого
самоврядування та центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин;
органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах; у разі незгоди
власників землі або землекористувачів
з рішенням органів місцевого
самоврядування, центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин,
спір вирішується судом.

Рішенням Відповідача «Про надання
дозволу на виготовлення технічної
документації землеустрою щодо
встановлення меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості)» №15-II/У від 08.08.2007
року, копія якого наявна в матеріалах
справи (а.с.31), Позивачу надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) розміром 0,10 га

Рішенням Відповідача «Про надання
дозволу на виготовлення технічної
документації землеустрою щодо
встановлення меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості)» №15-III/У від
08.08.2007 року, копія якого також наявна в
матеріалах справи (а.с.32) Позивачу
надано дозвіл на виготовлення
технічної документації землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості)
розміром 0,55 га

Як вбачається з виданої Позивачу
Довідки від 04.02.2013 року №1
Маньківського районного виробничого
відділу Черкаської регіональної філії
Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру», копія
якої наявна в матеріалах справи (а.с.75),
земельна ділянка на якій вона проживає
перейшла за спадщиною від її чоловіка
ОСОБА_6, на підставі Свідоцтва про право
на спадщину за законом від 14 липня 2005
року площею 0,55 га У зв'язку з
приватизацією зазначеної земельної
ділянки, згідно Рішення Відповідача
від 08.08.2007 року № 15-11/V, проведено її
обмір за результатами якого
встановлено її фактичну площу, що
становить 0,5110 га. Кадастровий номер
земельній ділянці Позивача не
присвоювався, тому що акт погодження
меж землеволодіння не затверджено
Сільською радою. Між земельними
ділянками, що знаходяться за адресами:
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 пішохідний прохід
не значиться.

Як зазначено в Листі Відповідача від 18
січня 2012 року (вих. № К-13), копія якого
також наявна в матеріалах справи (а.с.9),
раніше за господарським номером за
ОСОБА_7 рахувалось 0,55 га, а згідно
поданих Позивачем, жителями АДРЕСА_1 та
Леніна заяв, Відповідачем було
встановлено межу та пішохідний прохід
згідно акту обстеження від 09.11.2007 року.
Більш того, Відділом регіонального
розвитку і будівництва Маньківської
районної державної адміністрації
Черкаської області Позивачу надано
відповідь на його звернення від 19.01.2012
року, в якій зазначається, що в
результаті обстеження його
присадибної ділянки, врахувавши
генеральний план с.Чорна Кам'янка,
розроблений Республіканським
проектним інститутом «Укрземпроект»
м.Київ в 1971 році, земельна ділянка
відповідно до генерального плану
розташована в зоні садибної забудови,
ширина АДРЕСА_1 в червоних лініях
становить 20м та не має містобудівних і
планувальних обмежень, поруч з нею
(біля бічної межи) вулиці не
передбачено, що також підтверджується
викопіюванням із генерального плану
частини АДРЕСА_1, копія якого наявна в
матеріалах справи (а.с.14).

Проте, Рішенням Відповідача «Про
пішохідний прохід, що склався
історично» від 13 грудня 2007 року № 19-4У
(далі - Рішення № 19-4У), копія витягу з
якого також наявна в матеріалах справи
(а.с.5), затверджено пішохідний прохід,
який історично склався з 1900 року між
вулицями Леніна та АДРЕСА_2, шириною 1,5 м
вздовж садиб ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_9,
ОСОБА_10; зобов'язано
спеціаліста-землевпорядника разом з
узгоджувальною комісією з виходом на
місце відбити межу по всій довжині
проходу з встановленням не менше 6
межових знаків; зобов'язано гр. ОСОБА_2,
яка переорала даний прохід та
загородила його - привести його в
належний стан до початку
весняно-польових робіт.

Рішенням Відповідача «Про розгляд
заяви ОСОБА_2» від 20 вересня 2012 року №
19-3/УІ, що підтверджується Витягом із
зазначеного Рішення, копія якого також
наявна в матеріалах справи (а.с.7),
Позивачу відмовлено у відміні Рішення
Відповідача №19-4У, рекомендовано зняти
загорожу та привести її у попередній
стан.

04 листопада 2013 року Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Контакт-Сервіс» складено Висновок
судової земельно-технічної експертизи
№ 25/Буд., копія якого наявна в
матеріалах справи (а.с.128-133), відповідно
до якого, навіть з врахуванням
оскаржуваного пішохідного проходу
площа земельної ділянки по АДРЕСА_1,
якою користується Позивач, менша від
площі, що документально підтверджено
перейшла в його користування, а
встановлення даного пішохідного
проходу зменшить площу даної земельної
ділянки ще на 0,0178 га, що суперечить п. 2
ст. 120 Земельного кодексу України, в
зв'язку з чим, встановлення пішохідного
проходу за рахунок земельної ділянки,
яка перебуває у користуванні Позивача,
з відповідним зменшенням її площі
порушує його права, як
землекористувача.

Згідно із ст.141 Земельного кодексу
України від 25 жовтня 2001 року №2768-III
(далі - ЗК України), підставами
припинення права користування
земельною ділянкою є: а) добровільна
відмова від права користування
земельною ділянкою; б) вилучення
земельної ділянки у випадках,
передбачених цим Кодексом; в)
припинення діяльності релігійних
організацій, державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій; г)
використання земельної ділянки
способами, які суперечать екологічним
вимогам; ґ) використання земельної
ділянки не за цільовим призначенням; д)
систематична несплата земельного
податку або орендної плати; е) набуття
іншою особою права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, які
розташовані на земельній ділянці; є)
використання земельної ділянки у
спосіб, що суперечить вимогам охорони
культурної спадщини. Зазначені
підстави для припинення права
користування земельною ділянкою
Позивачем відсутні.

Більш того, відповідно до частин
першої, другої, третьої та десятої ст. 149
ЗК України, земельні ділянки, надані у
постійне користування із земель
державної та комунальної власності,
можуть вилучатися для суспільних та
інших потреб за рішенням органів
державної влади, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим та органів
місцевого самоврядування на підставі
та в порядку, передбачених цим
Кодексом; вилучення земельних ділянок
провадиться за згодою
землекористувачів на підставі рішень
Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевих державних адміністрацій,
сільських, селищних, міських рад
відповідно до їх повноважень; сільські,
селищні, міські ради вилучають
земельні ділянки комунальної
власності відповідних територіальних
громад, які перебувають у постійному
користуванні, для всіх потреб, крім
особливо цінних земель, які
вилучаються (викупляються) ними з
урахуванням вимог статті 150 цього
Кодексу; у разі незгоди
землекористувача з вилученням
земельної ділянки питання вирішується
в судовому порядку.

Згідно з частиною другою ст.19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені конституцією та законами
України.

В зв'язку з тим, що Відповідачем рішення
про вилучення у Позивача земельної
ділянки не приймалось, згоди ним як
землекористувачем на це не надано,
підстави для припинення права
користування земельною ділянкою
відсутні, колегія суддів дійшла
висновку про визнання оскаржених
Позивачем Рішень Відповідача
протиправними та їх скасування.

Відповідно до частини другої ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, вимоги якої
Відповідачем не виконано.

Проте, згідно з частинами першою,
третьою ст. 87 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судові витрати складаються із
судового збору та витрат, пов'язаних з
розглядом справи; до витрат, пов'язаних
з розглядом справи, належать: витрати
на правову допомогу; витрати сторін та
їхніх представників, що пов'язані із
прибуттям до суду; витрати, пов'язані із
залученням свідків, спеціалістів,
перекладачів та проведення судових
експертиз; витрати, пов'язані з
проведенням огляду доказів на місці та
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи.

Позивачем за виготовлення Державного
акта на земельну ділянку сплачено 900
грн., що підтверджується квитанцією до
прибуткового касового ордера № 301 від
28.07.2011 року, копія якої також наявна в
матеріалах справи (а.с.142), проте,
колегія суддів дійшла висновку, що
зазначені грошові кошти не є судовими
витратами та стягненню не підлягають.

Як вбачається із позовної заяви,
Позивач просить лише скасувати
відповідні Рішення Відповідача, проте,
судом першої інстанції, крім
задоволення зазначених позовних вимог,
визнано дії Відповідача щодо прийняття
цих Рішень протиправними, що не було
предметом адміністративного позову.

Відповідно до частини другої ст.11
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять. В зв'язку з
тим, що скасування рішення суб'єкта
владних повноважень є наслідком
обов'язкового визнання його
протиправним, колегія суддів дійшла
висновку про необхідність для повного
захисту прав та інтересів Позивача
виходу за межі позовних вимог і
визнання оскаржених Позивачем Рішень
Відповідача протиправними та їх
скасування.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно по суті вирішено
справу, але з помилковим застосуванням
норм процесуального права, тому,
апеляційна скарга задовольняється
частково, Постанова Маньківського
районного суду Черкаської області від
02 грудня 2013 року в її резолютивній
частині змінюється.

Керуючись ст.ст. 11, 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Чорнокам'янської
сільської ради Маньківського району
Черкаської області задовольнити
частково, Постанову Маньківського
районного суду Черкаської області від
02 грудня 2013 року в її резолютивній
частині змінити та викласти її в
наступній редакції:

«Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
Рішення Чорнокам'янської сільської
ради «Про пішохідний прохід, що склався
історично» № 19-4У від 13.12.2007 та «Про
розгляд заяви ОСОБА_2» № 19 - 3/УI від
20.09.2012.

Стягнути з місцевого бюджету с. Чорна
Кам'янка Маньківського району
Черкаської області на користь ОСОБА_2
(індивідуальний ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) судові витрати у сумі 6014
грн. 70 коп.».

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя

Бабенко К.А.

Судді:

Кобаль М.І.

Собків Я.М.

Головуючий суддя

Бабенко К.А

Судді:

Кобаль М.І.