Справа № 2а-862/11
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2014 р. м. Київ
К/800/2507/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів : Логвиненко А.О.
(доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 28.11.2012р. у
справі

за позовом ОСОБА_3

до відповідача Управління праці та
соціального захисту населення
Гощанської районної державної
адміністрації Рівненської області

про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
дії ,-

В С Т А Н О В И В :

18.11.2011р. до суду з позовом щодо визнання
дій неправомірними та зобов'язання
управління праці та соціального
захисту населення Гощанської районної
державної адміністрації Рівненської
області (далі УПСЗН) надати статус
особи, на яку поширюється чинність
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
статусу», звернулася ОСОБА_3

Постановою Гощанського районного суду
Рівненської області від 3.04.2012р. позов
задоволено повністю.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 28.11.2012р.
рішення суду першої інстанції змінено,
викладено частину третю резолютивної
частини наступним чином : «Зобов'язати
управління праці та соціального
захисту населення Гощанської районної
державної адміністрації Рівненської
області розглянути питання щодо
встановлення ОСОБА_3 статусу особи, на
яку поширюється чинність Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального статусу» та
видачі відповідного посвідчення.

Не погодившись з постановою суду
апеляційної інстанції, позивач
звернулася із касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, просила її
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції. При цьому,
скаржник зазначив, що суд дійшов
помилкового висновку про те, що суд
першої інстанції, зобов'язуючи
встановити ОСОБА_3 статусу особи, на яку
поширюється чинність Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального статусу», та видати
посвідчення встановленого зразка, як
члену сім'ї загиблого (померлого),
вийшов за межі своєї компетенції.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з огляду
на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3
10.10.1987р. уклали шлюб і після реєстрації
шлюбу їм було присвоєно спільне
прізвище «ОСОБА_5», що підтверджується
свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_2 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
актовий запис №24. Причиною смерті
ОСОБА_5 є захворювання, пов'язане з
проходженням військової служби, що
встановлено висновком
військово-лікарської комісії
Західного регіону від 8.09.2011р. №338.

Позивач звернулася до УПСЗН з заявою
про встановлення їй статусу особи, на
яку поширюється чинність Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" (далі
Закон №3551-ХІІ), однак відповідач листом
від 27.10.2011р. відмовив в присвоєнні
зазначеного статусу, посилаючись на те,
що подані документи не підтверджують
приналежність ОСОБА_5 до осіб,
зазначених у статтях 6 і 7 Закону
№3551-ХІІ.

Відповідно до пункту 1 статті 10 Закону
№3551-ХІІ (в редакції, на час виникнення
спірних правовідносин) дія даної норми
поширюється на сім'ї
військовослужбовців, партизанів,
підпільників, учасників бойових дій на
території інших держав, прирівняних до
них осіб, зазначених у статтях 6 і 7
цього Закону, які загинули (пропали
безвісти) або померли внаслідок
поранення, контузії чи каліцтва,
одержаних під час захисту Батьківщини
або виконання інших обов'язків
військової служби (службових
обов'язків), а також внаслідок
захворювання, пов'язаного з
перебуванням на фронті або одержаного
в період проходження військової служби
чи на території інших держав під час
воєнних дій та конфліктів.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5, а
отже була сім'єю військовослужбовця,
який проходив службу в Збройних Силах
України, що підтверджується копією
трудової книжки на ім'я ОСОБА_5 (а.с.5).

Згідно витягу з протоколу засідання
Військово-лікарської комісії
Західного регіону по встановленню
причинного зв'язку захворювань,
поранень, контузій, травм, каліцтва у
колишнього військовослужбовця,
захворювання і причина смерті ОСОБА_5
пов'язані з проходженням військової
служби (а.с.8).

За таких обставин судами попередніх
інстанцій зроблено правильний
висновок про неправомірність рішення
відповідача та наявність у позивача
підстав, передбачених законом, для
отримання статусу особи, на яку
поширюється чинність Закону №3551-ХІІ.

Водночас, судом апеляційної інстанції
зроблено помилковий висновок про те, що
задовольнивши адміністративний позов
в повному обсязі та зобов'язавши УПСЗН
встановити ОСОБА_3 статус особи, на яку
поширюється чинність Закону №3551-ХІІ,
та видати відповідне посвідчення, суд
першої інстанції вийшов за межі своєї
компетенції.

Так, відповідно до приписів статті 162
КАС України у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про зобов'язання
відповідача вчинити певні дії або іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

Оскільки судами зроблено висновок про
наявність у ОСОБА_3 передбачених
законом підстав для отримання
відповідних статусу та посвідчення,
судом першої інстанції обґрунтовано
покладено на відповідача обов'язок
вчинити дії, необхідні для повного та
належного захисту інтересів позивача.

Відповідно до статті 226 КАС України, суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

Керуючись статтями 222, 223, 226, 230, 231, 254 КАС
України ,-

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 28.11.2012р.
скасувати, залишивши в силі постанову
Гощанського районного суду
Рівненської області від 3.04.2012р.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України в
порядку, передбаченому ст. 235-244 КАС
України.

Судді
А.О.
Логвиненко

О.Є.
Донець

В.Ф. Мороз