Справа № 2/971-27/179а
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
Справа № 21547/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Затолочного В.С.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Державного підприємства
«Львіввугілля» в особі шахти «Зарічна»
на постанову Господарського суду
Львівської області від 14 лютого 2011 року
у справі за позовом Державного
підприємства «Львіввугілля» в особі
шахти «Зарічна» до Територіальної
державної інспекції праці у Львівській
області про визнання припису від 07.04.2006
року №13-25-044/0382-0290 і акту перевірки від
07.04.2006 року №13-25-044/0382 протиправними та
їх скасування,-

В С Т А Н О В
И Л А:

26.06.2006 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача області про визнання
припису від 07.04.2006 року №13-25-044/0382-0290 і
акту перевірки від 07.04.2006 року №13-25-044/0382
протиправними та їх скасування.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за
результатами перевірки відповідачем
складено акт №13-25-044/0382 від 07.04.2006 року в
якому зафіксовано порушення вимог ч.1
ст.155 КЗпП України, ст.11, 34 Закону
України «Про оплату праці», постанови
КМУ від 26.05.1992 року №276. На підставі
даного акту перевірки відповідачем
винесено припис №13-25-044/0382-0290 від 07.04.2006
року котрий позивач вважає
протиправним, незаконним та
необгрунтованим.

Постановою Господарського суду
Львівської області від 14 лютого 2011 року
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що висновок господарського суду, що
припис стосується фізичної особи і
позов подано в інтересах фізичної
особи є невірним, не відповідає
обставинам справи, а також, що припис і
акт відповідача не можуть оскаржувати
ся в господарському суді є невірним.

Особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про місце та час розгляду
справи, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з п.2 ч.1
ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити частково з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог позивача, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідно до
частини 2 статті 19 КАС України
адміністративні справи з приводу
оскарження правових актів
індивідуальної дії (яким являється
оскаржуваний припис), а також дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, які стосуються інтересів
конкретної особи, вирішуються
адміністративними судами за місцем
проживання (перебування, знаходження)
позивача або окружним
адміністративним судом за вибором
позивача.

Проте, колегія суддів вважає, що даний
висновок суду першої інстанції не
можна визнати обґрунтованим.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що 14.03.2006 р.
відповідачем проведено перевірку
додержання законодавства про працю на
шахті «Зарічна» ДП «Львіввугілля».

За результатами перевірки
відповідачем складено Акт № 13-25-044/0382
від 07.04.2006 р., в якому зафіксовано
порушення вимог ч.І ст. 115 КЗпП України,
ст.11 Закону України «Про оплату праці»,
постанови Кабінету Міністрів України
від 26.05.1992 р. № 276, ст.34 Закону України
«Про оплату праці».

На підставі вищенаведеного Акту
перевірки відповідачем винесено
припис № 13- 25-044/0382-0290 від 07.04.2006 р., яким
зобов'язано позивача забезпечити
виплату заробітної плати у строки,
передбачені колективним договором на
виконання ч.І ст. 115 КЗпП України;
забезпечити проведення погодинних
тарифів з ставок та посадових окладів
працівників у відповідність чинному
законодавству України на виконання
вимог ст..11 Закону України «Про оплату
праці»; забезпечити розрахунок
середньомісячного заробітку для
визначення розміру відшкодування
шкоди ОСОБА_1 на виконання постанови
КМУ від 26.05.1992р. № 276; передати довідку з
відкоригованим заробітком ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві для проведення
перерахунку розміру відшкодування
шкоди відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Оскаржуваний припис стосується
перерахунку суми відшкодування шкоди
гр.ОСОБА_1 та вносився відповідно до п.4.1
Порядку проведення перевірки стану
додержання законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, що проводиться
посадовими особами Державного
департаменту нагляду за додержанням
законодавства про працю та його
територіальних органів, затвердженого
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 21.03.03р.
№ 72, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції 03.06.03р. № 432/7753.

Правовідносини з приводу предмету
адміністративного позову між
позивачем та відповідачам були
врегульовані положеннями Законів
України «Про оплату праці», «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів» від 18.11.2004р. №2190-ІУ, яким зокрема,
внесено зміни до Кодексу законів про
працю України в редакції чинній на час
їх дії.

Відповідно до ч.І п.6 Прикінцевих і
Перехідних Положень КАС України в
редакції Закону України від 06.10.2005р.
№2953-ІУ, до початку діяльності окружних
та апеляційних адміністративних судів
адміністративні справи, підвідомчі
господарським судам відповідно до
господарського процесуального кодексу
України 1991р., вирішують у першій та
апеляційній інстанціях відповідні
місцеві та апеляційні господарські
суди за правилами Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до п.1 ст.3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією з сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 17 КАС України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Колегія суддів погоджується з доводами
апелянта, Територіальною державною
інспекцією праці у Львівській області
не враховано, що шахта «Зарічна» ДП
«Львіввугілля» з відокремленим
підрозділом Державного підприємства
«Львіввугілля» і не має статусу
юридичної особи.

Шахта, як відокремлений підрозділ
суб'єкта господарювання не має
необхідного для юридичної особи
ступеня майнової відокремленості.
Майно шахти складають основні фонди,
обігові кошти і інші ресурси, які є
власністю ДП «Львіввугілля» і
закріплені за підрозділом лише на
праві оперативного управління (п.1.4
Положення про шахту «Зарічна»). Це
відноситься і до коштів на виплату
заробітної плати. Виплата заробітної
плати працівникам підприємства
здійснюється з розрахункового рахунку
ДП «Львіввугілля», а не шахти. Тому,
забезпечення вчасної виплати
заробітної плати належить до
компетенції розпорядника коштів - ДП
«Львіввугілля».

З 1 січня 2006. набрав чинності Закон
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів» від 18.11.2004р. №2190-ІУ,
яким зокрема, внесено зміни до Кодексу
законів про працю України та Закону
України «Про оплату праці».

Згідно нової декларації ст.6 Закону
України «Про оплату праці» тарифні
сітки формуються на основі тарифної
ставки робітника першого розряду, яка
встановлюється у розмірі, що перевищує
законодавчо встановлений розмір
мінімальної заробітної плати.

Враховуючи викладене згідно Закону
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів» від 18.11,2004р. №2190-ІУ
та керуючись п.9.4.6 Галузевої угоди між
Міністерством палива та енергетики
України і всеукраїнськими
профспілками вугільної промисловості,
за погодженням з профспілковим
комітетом шахти запроваджено
підвищення тарифних ставок (посадових
окладів), при цьому мінімальна тарифна
ставка робітника шахтної поверхні 1
розряду складає 396,67грн. і всі робітники
шахти забезпечені заробітною платою не
нижче рівня мінімальної заробітної
плати у розмірі 350грн.

Колегія суддів погоджується з доводами
апелянта, що судом першої інстанції не
в повному обсязі з'ясовано, що при
перевірці звернення потерпілого
ОСОБА_1 інспекторами праці не повно
досліджено обставини справи, не взято
до уваги, що 23.06.2003р. після закінчення
апеляційного і касаційного
провадження набрало законної сили
рішення Червоноградського-міського
суду від 13.01.2003р.. яким зокрема
визначено первинний середньомісячний
заробіток і розміри відшкодування
шкоди ОСОБА_1 з моменту встановлення
стійкої втрати профпрацездатності -
27.08.1994р. до передачі особових справ
потерпілий до ФССНВ.

Відповідно до п. З, 4, 5 припису від
07.04.2006р. №13-25-044/0382-0290 та позовні вимоги
ОСОБА_1 по справі №2-772 2003р. містять
аналогічні вимоги та стосуються одних
і тих самих підстав, а відтак обставини
встановлені в рішенні
Червоноградського міського суду
Львівської області від 13.01.2003р., яке
набрало законної сили доказуванню при
розгляді даної справи не підлягали.

Згідно частини 1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом першої інстанції не прийнято до
уваги, що неправомірність п. З припису
полягає і в тому, що постанова Кабінету
Міністрів України від 26.05.1992 р. №276 «Про
заходи щодо виконання постанови
Верховної Ради України» від 29.04.1992 р.
«Про підвищення соціальних гарантій
для населення» встановлювала порядок
перерахунку призначеного втраченого
заробітку з 01.05.1992р. не може
враховуватись при визначенні розміру
відшкодування шкоди ОСОБА_1. так на
момент встановлення останньому
стійкої втрати профпрацездатності
(27.08.1994р.) були чинними «Правила
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові, ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків», затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.06.1993р. №472 та «Угода по тарифах,
трудових і соціальних гарантіях між
Мінвуглепромом і галузевими
профспілками від 12.02.1992р. з наступними
змінами і доповненнями, якими,
передбачено інший порядок розрахунку
відшкодування шкоди.

Також колегія суддів зазначає, що п.4
припису від 07.04.2006р. №13-25 044/0382-0290
являється безпідставним, як
Територіальної інспекцією праці у
Львівській області не враховано, що за
порушення терміну виплати втраченого
заробітку ОСОБА_1 наказом по
підприємству від 18.12.2002р. №626 була
нарахована компенсація в сумі 380,50грн.,
а рішенням Червоноградського міського
суду від 13.01.2003р. додатково стягнуто
777,09грн.

Що стосується позовних вимог позивача
визнати протиправним та скасування
Акту перевірки від 07.04.2006 р. № 13-25-044/0382,
колегія суддів зазначає, що
провадження у справі в цій частині слід
закривати.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 17 КАС компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Акти перевірки не є рішеннями суб'єкта
владних повноважень, не спричиняють
виникнення будь-яких прав і обов'язків
осіб чи суб'єктів владних повноважень,
а отже, не породжують правовідносин, що
можуть бути предметом спору.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, оскільки при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
та порушено норми процесуального
права.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги являються
суттєвими і складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.3, 202, 205,
207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О
В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Львіввугілля» в особі
шахти «Зарічна» задовольнити частково,
а постанову Господарського суду
Львівської області від 14 лютого 2011 року
у справі №2/371-27/179а скасувати та
прийняти нову, якою позовні вимоги
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
припис Територіальної державної
інспекції праці у Львівській області
від 07.04.2006 року №13-25-044/0382-0290.

В частині позовних вимог позивача
визнати протиправним та скасування
Акту перевірки від 07.04.2006 р. № 13-25-044/0382 -
провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М. Ліщинський

Судді
О.І. Довга

В.С. Затолочний