Справа № 2а-2362/10/1770
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 р.
Справа № 9104/30350/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Левицької Н. Г., Яворського І. О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 23 червня
2010 року по справі №2а - 2362/10/1770 за
адміністративним позовом суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України у м. Рівному
про визнання протиправною та
скасування вимоги, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління пенсійного фонду України у
м. Рівному і просив визнати
протиправною та скасувати вимогу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Рівне від 14 травня 2010 року №Ф 294 про
сплату боргу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що йому
одночасно з вимогою про сплату боргу,
від 14 травня 2010 року №Ф 294 було
надіслано Акт №16 від 13 травня 2010 року
камеральної перевірки правильності
нарахування та сплати страхових
внесків, в якому зазначено, що в поданих
ним розрахунках сплачені страхові
внески в сумі 33,2 % від чистого доходу
менші мінімального розміру страхового
внеску. Вважає, що при камеральній
перевірці була допущена помилка, яка
спричинила безпідставне визначення
недоїмки. Також зазначає, що ним
сплачувалися страхові внески до
Пенсійного фонду України в порядку та
розмірах визначених Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», Законом України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» та Інструкцією
про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 23 червня 2010
року в задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України у м. Рівному про визнання
протиправною та скасування вимоги
відмовлено.

Позивач не погодився з постановою суду
першої інстанції і оскаржив її в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду.
Посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права та
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги посилається на ті обставини, що
відповідно до ч.1 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішення справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість держави. Вважає, що п.5.3.2.
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, який встановлює мінімальний
розмір страхового внеску без
врахування реального доходу є
неконституційним.

Позивач в судове засідання не прибув та
представника не направив, а також не
направив в судове засідання
представника відповідач, хоча сторони
належним чином та у встановленому
законом порядку були повідомлені про
дату, час та місце судового засідання.

При цьому, від осіб, які беруть участь у
справі відсутні клопотання про розгляд
справи за їх участі чи участі їх
представників.

У зв'язку з цим справу розглянуто
відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
в порядку письмового провадження на
основі наявних у ній доказів.

Дослідивши наявні в справі матеріали
та докази, перевіривши доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення
та умотивовуючи свої висновки, суд
першої інстанції виходив з того, що за
формою, змістом та підставами
винесення спірний правовий акт
індивідуальної дії у формі вимоги
узгоджується з компетенцією
територіальних органів Пенсійного
фонду України, яка визначена ст. 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а за способом її
реалізації відповідає порядку дій,
який визначений Інструкцією про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, винесений
повноважною посадовою особою
територіального органу Пенсійного
фонду України.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із таким висновком суду
першої інстанції з урахуванням
наступного.

Як було встановлено судом та
підтверджено матеріалами справи
позивач, фізична особа - підприємець
ОСОБА_1, як платник внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
м. Рівне.

13 травня 2010 року начальником відділу
обліку надходження платежів від
фізичних осіб Управлінням Пенсійного
фонду України в м. Рівного Поспєшною
Ларисою Миколаївною була проведена
камеральна перевірка розрахунків суми
страхових внесків на
загальнообовязкове державне пенсійне
страхування за 2007 - 2009 роки поданих
позивачем.

Результати проведеної перевірки
оформлені актом камеральної перевірки
правильності нарахування та сплати
страхових внесків до управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне від
13 травня 2010 року № 16.

14 травня 2010 року з посиланням на даний
акт перевірки відповідачем,
управлінням Пенсійного фонду України у
м. Рівному, була винесена вимога №Ф 294
про сплату боргу в сумі 405 гривень 22
коп..

Правовою підставою для винесення
спірного правового акту
індивідуальної дії відповідач вказав
ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а фактичною підставою
слугував відображений в акті від 13
травня 2010 року №16 висновок відповідача
про порушення позивачем п. 6 ч. 2 ст. 17
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та пункту 5.3.2 розділу 5
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої Постановою
правління Пенсійного фонду України №21
- 1 від 19 грудня 2003 року, а саме:
нарахування страхових внесків в
розмірі, що є меншим мінімального
розміру страхового внеску та
нарахування доплати до мінімального
страхового внеску за 2007 - 2009 роки на
суму 405 гривень 22 коп..

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам особи, яка
подала апеляційну скаргу, колегія
суддів апеляційного суду виходить із
наступного.

Пунктом 3 ст. 11 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
та члени сімей зазначених фізичних
осіб, які беруть участь у провадженні
ними підприємницької діяльності.

Згідно п. 5 ст. 14 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», страхувальниками
відповідно до цього Закону є
застраховані особи зазначені в п. 3 ст. 11
цього Закону. Таким чином позивач є
страхувальником і відповідно зі ст. 15
цього Закону - платником страхових
внесків.

Відповідно до п. 6 ст. 20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду. Базовим
звітним періодом є для
страхувальників, зазначених у пункті 5
статті 14 цього Закону, - квартал.

Відповідно до п. 1 ст. 19 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» страхові внески
до солідарної системи нараховуються
для осіб, зазначених у пункті 5 статті 14
цього Закону, - на суми доходу
(прибутку), отриманого від відповідної
діяльності, що підлягає оподаткуванню
податком на доходи фізичних осіб.

Згідно п. 2.1.3 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України 19
грудня 2003 року №21 - 1 платниками
страхових внесків є: страхувальники -
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок).

Відповідно до п. 4 Інструкції, розміри
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування встановлюються відповідно
до Закону України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" за ставками: для
платників, зазначених у підпунктах 2.1.3
(крім тих, які обрали особливий спосіб
оподаткування), 2.1.4 та 2.1.5 пункту 2.1 цієї
Інструкції, - 33,2 відсотка від суми
доходу (прибутку), отриманого від
відповідної діяльності, що підлягає
оподаткуванню податком на доходи
фізичних осіб;

Згідно п.5.2.3 Інструкції, суми страхових
внесків, сплачені у вигляді авансових
платежів, ураховуються платником при
остаточному розрахунку, який
здійснюється ним до 1 квітня року,
наступного за звітним роком, на
підставі даних річної податкової
декларації. Розмір місячного
страхового внеску повинен бути не
менше мінімального розміру страхового
внеску за кожний місяць, розрахованого
шляхом множення розміру мінімальної
заробітної плати за відповідний
місяць, у якому платник мав чистий
дохід, на розмір страхового внеску,
зазначеного в абзаці шостому пункту 4.7
цієї Інструкції.

Таким чином, позивач, як платник
страхових внесків, зобов'язаний
сплачувати страхові внески, у розмірі,
що є не меншим ніж мінімальний розмір
страхового внеску за кожний місяць, що
розраховується виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати за
відповідний місяць, у якому платник мав
чистий дохід, помноженого на 33,2
відсотка.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» суми
страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Згідно п. 8.2. Інструкції, органи
Пенсійного фонду надсилають
страхувальникам вимогу про сплату
недоїмки в таких випадках: зокрема,
якщо дані документальних перевірок
результатів діяльності страхувальника
свідчать про донарахування сум
страхових внесків; Вимога про сплату
недоїмки є виконавчим документом.

З огляду на встановлені судом фактичні
обставини справи та докази,
представлені сторонами на
обґрунтування своїх вимог та
заперечень, положення нормативно -
правових актів, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що вимога
Управління пенсійного фонду України в
м. Рівне про сплату недоїмки зі
страхових внесків у сумі 405 гривень 22
коп. винесена на підставі встановлених
обставин, та у відповідності до закону,
а тому є правомірною.

При цьому, доводи апеляційної скарги і
обставини, на які посилається позивач,
були предметом дослідження суду першої
інстанції, так як цими ж обставинами
позивач обґрунтовував свої позовні
вимоги. Так як цим обставинам суд
першої інстанції дав правильну правову
оцінку, вони не спростовують висновків
суду першої інстанції.

Згідно ст. 159 Кодексу адміністративного
судочинства України суд ухвалює
рішення відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, підтверджених дослідженими
доказами.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції, вирішуючи даний спір,
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
викладені у судовому рішенні висновки.
Тому підстав для його скасування і
відповідно - до задоволення
апеляційної скарги апеляційний суд не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
23 червня 2010 року по справі №2а - 2362/10/1770
за адміністративним позовом суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління
пенсійного фонду України у м. Рівному
про визнання протиправною та
скасування вимоги - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
ухвали особам, які беруть участь у
справі і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
Н. Г. Левицька

І. О.
Яворський