Справа № 826/8632/13-а
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" червня 2014 р. м. Київ
К/800/59712/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.,розглянувши у
попередньому судовому
засіданнікасаційну скаргуДержавної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києвіна
постанову та ухвалуОкружного
адміністративного суду м. Києва від
04.07.2013 Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.11.2013у
справі № 826/8632/13-аза
позовомДочірнього підприємства
«ПЕГАС-ПРІОР»доДержавної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва Державної податкової
службипровизнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення ,-

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «ПЕГАС-ПРІОР»
звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
23.05.2013 р. № .

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
04.07.2013, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.11.2013,
позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій просить
їх скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог позивача повністю, оскільки
вважає, що постанову суду першої та
ухвалу суду апеляційної інстанції було
прийнято з порушенням норм
матеріального права.

У письмовому запереченні на касаційну
скаргу позивач, посилаючись на те, що
вимоги касаційної скарги є
необґрунтованими, просить у
задоволенні касаційної скарги
відмовити, а рішення судів попередніх
інстанцій залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення судовими інстанціями
фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм
матеріального та процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне:

- відповідачем проведено камеральну
перевірку даних, задекларованих
позивачем у податковій звітності з
податку на додану вартість за лютий 2013
та березень 2013, за результатами якої
складено акт № 213/15.5-61 від 30.04.2013;

- перевіркою встановлено порушення
позивачем п.200.4 ст.200 Податкового
кодексу України, пп.4.6.4 пп.4.6.5 V Розділу
«Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість» № 1492, внаслідок чого
було завищено суму бюджетного
відшкодування в частині декларування
бюджетного відшкодування (р. 23.3) «у
зменшення податкових зобов'язань з
податку на додану вартість наступних
звітних (податкових) періодів» на 461 470
грн. за березень 2013 року;

- на підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 23
травня 2013 року, яким позивачу зменшено
суму бюджетного відшкодування за
березень 2013 року на 461 470 грн. та
нараховано штрафні санкції на суму 115 367
грн.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій мотивували свої рішення тим,
що висновки податкового органу щодо
встановлених порушень є
необґрунтованими та не підтвердженими
належними доказами, а тому
відповідачем не доведено
правомірність прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

У відповідності до пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК
України камеральною вважається
перевірка, яка проводиться у
приміщенні органу державної
податкової служби виключно на підставі
даних, зазначених у податкових
деклараціях (розрахунках) платника
податків.

Сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду (п.200.1 ст. 201 ПК
України).

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду (п.200.4 ст. 201 ПК України).

Аналізуючи доводи відповідача щодо
встановленого порушення позивачем
п.200.4 ст.201 Податкового кодексу України,
а також первинні документи, відомості
державних реєстрів та зміст податкових
декларацій з ПДВ, суди попередніх
інстанцій встановили відсутність
розбіжностей між даними, вказаними
позивачем у податковій декларації з
ПДВ за березень 2013, та реєстром виданих
та отриманих податкових накладних, між
податковими зобов'язаннями
контрагентів позивача та податковим
кредитом, вказаним позивачем у
декларації з ПДВ за березень 2013 з
даними розшифровок, а також за
результатами обробки даних Єдиного
реєстру податкових накладних позивача.

Згідно пп.4.6.4 та пп.4.6.5 V Розділу Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість
№ 1492 якщо в наступному звітному
податковому періоді різниця між сумою
податкових зобов'язань і сумою
податкового кредиту з урахуванням
залишку такого від'ємного значення
минулого звітного (податкового)
періоду, що включається до складу
податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду, має
від'ємне значення (рядок 22 декларації),
до декларації 0110 подається (Д2) (додаток
2).

За змістом пп. 4.6.4 та пп. 4.6.5. V Розділу
названого Порядку платники, які
заповнили рядок 22 декларації 0110 та
відповідно до статті 200 розділу V
Кодексу мають право на бюджетне
відшкодування податку на додану
вартість, здійснюють розрахунок
бюджетного відшкодування та подають до
декларації 0110 (Д3) (додаток 3).

Як встановлено судом першої та
апеляційної інстанцій, ДП
«Пегас-Пріор» подало Додаток 2 (Д2) та
Додаток 3 (Д3) до декларацій з ПДВ за
лютий та березень 2013 року.

Між тим, встановлено розбіжність між
даними податкової декларації з податку
на додану вартість та додатками до неї,
що виникла внаслідок описки
(арифметичної помилки), яку було
допущено позивачем при заповненні
Додатка 2 Декларації при перенесенні
даних саме з Декларації до Додатку 2.
Головним бухгалтером позивача була
подана уточнююча декларація, в якій
було виправлено описку в Додатку 2.

При цьому, судами попередніх інстанцій
встановлено, що жодних збитків
Державному бюджету внаслідок
формування позивачем податкового
кредиту з ПДВ у березні 2013 завдано не
було, а виправлення позивачем описки
(арифметичної помилки) у додатку Д2 до
податкової декларації з ПДВ за
березень 2013 не призвело до зміни
податкових зобов'язань платника.

Таким чином, суд касаційної інстанції
вважає правильним, не спростованим
доводами касаційної скарги, висновок
судів попередніх інстанцій щодо
правомірності формування позивачем
даних податкового обліку з податку на
додану вартість, оскільки доводи
відповідача, які обґрунтовували
встановлені перевіркою порушення
позивачем приписів податкового закону,
не знайшли свого підтвердження в ході
судового розгляду справи попередніми
судовими інстанціями та були
спростованими належними доказами.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права при вирішенні даної справи та
вважає, що суди повно встановили
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи, та
надали їм правову оцінку на підставі
норм закону, що підлягали застосуванню
до даних правовідносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваних
судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
04.07.2013 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 05.11.2013 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, передбачених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
І.В. Борисенко

Судді
В.В. Кошіль

О.А. Моторний