Справа № 826/5032/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2014 року 16:44 № 826/5032/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Скочок Т.О., суддів
Кармазіна О.А., Шрамко Ю.Т., при
секретарі Новик В.М., розглянувши у
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 до Державної
реєстраційної служби України
(відповідач-1) Державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Клюковського Максима Володимировича
(відповідач-2) провизнання дій та
рішення протиправними, скасування
рішення, зобов'язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі -
позивач) з позовом до Державної
реєстраційної служби України (надалі -
відповідач-1), державного реєстратора
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби України Клюковського Максима
Володимировича (надалі - відповідач-2), в
якому просить (з урахуванням уточненої
позовної заяви від 25.04.2014 року та заяви
від 21.05.2014 року):

- визнати дії державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Клюковського Максима
Володимировича щодо відмови у
реєстрації права власності на місце в
паркінгу АДРЕСА_2 на підставі заяви
№4888696 від 10.01.2014 року протиправними;

- визнати незаконним та скасувати
рішення №10451664 від 30.01.2014 року про
відмову у державній реєстрації права
власності ОСОБА_1 на місце в паркінгу
АДРЕСА_2;

- зобов'язати Державну
реєстраційну службу України провести
державну реєстрацію права власності
ОСОБА_1 на місце в паркінгу АДРЕСА_2 на
підставі заяви №4888696 від 10.01.2014 року.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 05.05.2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду у судовому
засіданні на 21.05.2014 року.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог, позивачем зазначено, що,
звернувшись до відповідача із заявою
про державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно, державним
реєстратором відмовлено у державній
реєстрації прав та їх обтяжень у
зв'язку з тим, що правовстановлюючий
документ не містить площі об'єкту, що,
на думку позивача, є необґрунтованою
підставою для такої відмови у
відповідності з положеннями Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

У судове засідання від 21.05.2014 року
з'явилися позивач та представник
відповідача-1.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав у повному обсязі та
просив суд задовольнити їх з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача-1 проти
задоволення позовних вимог
заперечував, підтримавши доводи,
викладені у письмових запереченнях
проти позову, із зазначенням, що
оскаржуване рішення про відмову у
державній реєстрації права власності
прийняте у межах повноважень
державного реєстратора.

Відповідач-2 у судове засідання не
з'явився, явку свого представника не
забезпечив, хоча належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду, що відповідно до
вимог ст. 35 Кодексу адміністративного
судочинства України (надалі - КАС
України) підтверджується наявним у
матеріалах справи повідомленням про
вручення поштового відправлення.

При цьому, від відповідача-2 через
канцелярію суду надійшли письмові
заперечення проти позову, в яких
зазначено, що документи, які були
подані ОСОБА_1 для здійснення державної
реєстрації права власності не
відповідають вимогам та не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документами, що їх посвідчують,
оскільки поданий правовстановлюючий
документ не містить необхідні для
реєстрації відомості, а саме:
інформацію про площу об'єкта. Крім того,
у своїх запереченнях відповідач-2
просив суд розглядати справи за його
відсутності.

Суд у судовому засіданні 21.05.2014 року на
підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, в тому
числі враховуючи неприбуття належним
чином повідомленого відповідача-2 та
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, ухвалив про перехід до
розгляду справи у порядку письмового
провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи і матеріали, заслухавши
пояснення осіб, які прибули у судове
засідання, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
про наступне.

Як вбачається з картки прийому заяви
№9812965, копія якої наявна у матеріалах
справи, ОСОБА_1 було подано заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (щодо права власності), до якої
також було подано: рішення суду, серія
та номер: 2в-2/11, виданий 18.02.2011 року,
видавник: Шевченківський районний суд
м. Києва; рішення суду нотаріальна
копія, серія та номер: 606, виданий 04.03.2011
року, видавник: Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3; лист копія, серія та
номер: 10/10, виданий 29.07.2009 року, видавник:
Шевченківська районна в м. Києві
державна адміністрація; технічний
паспорт, серія та номер: б/н, виданий
05.04.2011 року, видавник: Київське міське
бюро технічної інвентаризації;
виконавчий лист, серія та номер: 2в-2/11,
виданий 23.02.2011 року, видавник:
Шевченківський районний суд м. Києва;
акт державної приймальної комісії
копія, серія та номер: б/н, виданий 21.01.2009
року, видавник: Державна приймальна
комісія Шевченківського району м.
Києва; копія паспорту громадянина
України та ІДН, серія та номер: НОМЕР_1,
виданий 12.02.2008 року, видавник:
Дніпровський РУ ГУ МВС України в м.
Києві.

За результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, прийнятої 10.01.2014 року о 14:24:11
за реєстраційним номером 4888696, яку
подала ОСОБА_1, для проведення
державної реєстрації права власності,
форма власності: приватна, на
машиномісце, що розташовано за адресою
АДРЕСА_2, та документи, подані для
проведення державної реєстрації прав
державним реєстратором прав на
нерухоме майно Клюковським М.В.
прийнято рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №10451664 від 30.01.2014 року (надалі -
рішення).

В обґрунтування вищезазначеного
рішення державним реєстратором
вказано, що подані документи не
відповідають вимогам та не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують, а
саме: правовстановлюючий документ не
містить площі об'єкта, що унеможливлює
державну реєстрацію прав, оскільки
відповідно до п. 20 Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 року №1141, з метою проведення
державної реєстрації виникнення права
власності державний реєстратор
вносить до запису про нерухоме майно
відомості про загальну площу об'єкту
нерухомого майна.

Вважаючи таку відмову необґрунтованою,
а свої права та охоронювані законом
інтереси порушеними, позивач звернувся
з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд
виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, що визначає
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, та їх обтяжень і
спрямований на забезпечення визнання
та захисту державою цих прав, створення
умов для функціонування ринку
нерухомого майна є Закон України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 року №1952-IV (надалі - Закон №1952-IV).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №1952-IV,
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1952-IV
передбачено, що орган державної
реєстрації прав, зокрема, проводить
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

При цьому, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);
відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень; відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявність обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до вимог цього Закону;
наявність факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав (п. 1 ч. 2
ст. 9 Закону №1952-IV).

Крім того, у відповідності до п. 2 ч. 2 ст.
9 Закону №1952-IV, державний реєстратор
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону №1952-IV, державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

В свою чергу, орган державної
реєстрації прав, державні реєстратори
зобов'язані надати до відома заявників
інформацію про необхідний перелік
документів для здійснення державної
реєстрації прав. Перелік документів
для здійснення державної реєстрації
прав визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
(ч. 2 ст. 15 Закону №1952-IV).

Так, Постановою Кабінету Міністрів
України від 22.06.2011 року №703 затверджено
Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, який
набрав чинності 01.01.2012 року та втратив
чинність 12.02.2014 року (надалі - Постанова
№703) та який визначає процедуру
проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень (далі - державна реєстрація
прав), перелік документів, необхідних
для її проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна.

Як було зазначено вище, позивач
звернувся із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, яка
прийнята 10.01.2014 року, та за результатами
розгляду якої відповідачем-2 прийнято
оскаржуване рішення №10451664 від 30.01.2014
року, тобто спірні правовідносин
виникли у період січня 2014 року, з огляду
на що на них поширюються дія правових
норм Постанови №703.

Приписами п. 7 Постанови №703 визначено,
що для проведення державної реєстрації
прав заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву про
державну реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.

Водночас, під час розгляду заяви про
державну реєстрацію і документів, що
додаються до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема
щодо: 1) обов'язкового дотримання
письмової форми правочину та його
нотаріального посвідчення (у
встановлених законом випадках); 2)
повноважень заявника; 3) відомостей про
нерухоме майно, речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; 4) наявності обтяжень прав
на нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до закону; 5) наявності факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав (п. 12 Постанови
№703).

Відповідно до п. 26 Постанови №703, для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

При цьому, документом, що підтверджує
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, зокрема, є рішення
суду, що набрало законної сили, щодо
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно (пп. 10 п. 27 Постанови
№703).

Разом з тим, державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» (п. 23
Постанови №703).

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону
№1952-IV, у державній реєстрації прав та
їх обтяжень може бути відмовлено,
зокрема, якщо подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Як було зазначено вище, оскаржуваним
рішенням позивачу відмовлено у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень з посиланням на те, що
документи, подані для проведення
державної реєстрації прав, не
відповідають вимогам або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують у зв'язку з тим, що
правовстановлюючий документ не
містить площі об'єкта, що унеможливлює
державну реєстрацію прав, оскільки
відповідно до п. 20 Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 року №1141, з метою проведення
державної реєстрації виникнення права
власності державний реєстратор
вносить до запису про нерухоме майно
відомості про загальну площу об'єкту
нерухомого майна.

Відповідно до рішення Шевченківського
районного суду міста Києва від 07.12.2007
року у справі №2-9514/2007, копія якого
наявна у матеріалах справи, зокрема,
визнано за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1 (згідно договору №58
від 06.05.2006 року Дмитрівська 46-56, 2 черга,
секція «Б») в м. Києві та місце в
паркінгу АДРЕСА_2

При цьому, ухвалою Шевченківського
районного суду міста Києва від 23.02.2011
року у справі №2в-2/11 виправлено описку
допущену в тексті рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 17.12.2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Київський
фінансово-будівельний комплекс», КП
«Київське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»
про визнання права власності, вказавши
в його резолютивній частині, зокрема,
наступне «Визнати за ОСОБА_1 право
власності на квартиру АДРЕСА_1 (згідно
договору №58 від 06.05.2006 року
Дмитрівська, 46-56, 2 черга, секція «В») та
місце в паркінгу АДРЕСА_2».

В контексті з викладеним вище слід
зазначити, що зі змісту резолютивної
частини вказаних судових рішень не
вбачається відомостей щодо площі
об'єкта, з метою державної реєстрації
якого позивач і звернувся.

При цьому, колегія суддів вважає
необґрунтованими твердження позивача
щодо наявності вказаних вище
відомостей про об'єкт, а саме: площі, у
технічному паспорті, який був поданий
разом із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо
права власності), з огляду на наступне.

У силу положень п. 1.4 Інструкції про
порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 24.05.2001
року №127, технічна інвентаризація
об'єктів нерухомого майна проводиться
суб'єктами господарювання, у складі
яких працює один або більше
відповідальних виконавців окремих
видів робіт (послуг), пов'язаних із
створенням об'єктів архітектури, які
пройшли професійну атестацію у
Мінрегіоні України та отримали
кваліфікаційний сертифікат відповідно
до статті 17 Закону України «Про
архітектурну діяльність» та постанови
Кабінету Міністрів України від 23
травня 2011 року №554 «Деякі питання
професійної атестації відповідальних
виконавців окремих видів робіт
(послуг), пов'язаних із створенням
об'єктів архітектури» (далі -
виконавці). На підставі матеріалів
технічної інвентаризації складаються
інвентаризаційні справи (додаток 1) та
технічні паспорти (додатки 2-8, 18), які
скріплюються підписом керівника та
печаткою суб'єкта господарювання, а
також підписом виконавця робіт із
зазначенням серії та номера
кваліфікаційного сертифіката та його
печаткою.

Разом з тим, як вбачається з наявної у
матеріалах справи копії технічного
паспорту на машиномісце АДРЕСА_2,
останній не містить підпису начальника
(керівника) Київського міського бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, на підставі чого
даний технічний паспорт не може
вважатися юридично значимим
документом для цілей підтвердження
технічних характеристик об'єкту,
зокрема, його площі, та, відповідно,
юридично значимим документом для цілей
реєстрації заявлених позивачами прав.

Таким чином, враховуючи все
вищевикладене, колегія суддів дійшла
до висновку, що відомості, які
містяться у зазначених вище судових
рішеннях не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують,
внаслідок відсутності відомостей щодо
площі об'єкту у поданих позивачем
документах, а, відтак, оскаржувані дії
та рішення є правомірними.

Щодо решти позовних вимог, які
полягають у зобов'язанні відповідача-1
вчинити певні дії, слід зазначити, що
останні мають похідний характер від
розглянутих вище позовних вимог, щодо
яких суд дійшов висновку про відмову у
їхньому задоволенні, а, отже, вимога про
зобов'язання Державної реєстраційної
служби України провести державну
реєстрацію права власності ОСОБА_4 на
місце в паркінгу АДРЕСА_2 на підставі
заяви №4888696 від 10.01.2014 року також
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими, а, відтак, такими, що
не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст.
158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити у
повному обсязі.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Т.О. Скочок

Судді
О.А. Кармазін

Ю.Т.
Шрамко