Справа № 2а-1903/11
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
Справа №
9104/25824/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Мукачівської міської ради на
постанову Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 21 вересня 2011 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Мукачівської міської ради про
визнання дій неправомірними та
стягнення разової щорічної грошової
допомоги,

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом, у
якому просив визнати дії управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Мукачівської
міської ради (УПСЗН) щодо виплатити
позивачу щорічної разової допомоги до 5
травня не в повному розмірі
неправомірними, зобов'язати УПСЗН
провести нарахування позивачу
допомоги до 5 травня за 2011 рік у
відповідності до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та стягнути суму
такої допомоги на користь позивача в
розмірі 3360 грн.

Постановою Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 21 вересня 2011 року позов
задоволено частково.

Визнано неправомірними дії управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Мукачівської
міської ради щодо нарахування ОСОБА_1
щорічної разової допомоги до 5 травня в
неповному обсязі.

Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Мукачівської
міської ради провести нарахування та
виплату ОСОБА_1 суми щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня за 2011 рік,
у відповідності до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» з врахуванням
раніше проведених виплат. В решті
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. У поданій
апеляційній скарзі просить
оскаржувану постанову скасувати і
ухвалити нову про відмову у
задоволенні заявлених позовних вимог,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права та неврахування
істотних обставин справи. Апеляційну
скаргу обґрунтовує тим, що управління
належним чином і відповідно до вимог
Закону України про Державний бюджет
України та постанови Кабінету
Міністрів України № 341 від 04.04.2011 року
виконало свій обов'язок перед
позивачем з виплати йому щорічної
разової грошової допомоги, як ветерану
війни. Просить врахувати, що воно не є
головним розпорядником коштів для
виплати спірної допомоги і що виключно
законом про Державний бюджет України
визначаються видатки на
загальносуспільні потреби, їх розмір
та цільове спрямування. Вказує на
порушення судом першої інстанції норм
бюджетного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України
колегія суддів вважає доцільним
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд приходить до
переконання, що подана апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив із того,
що позивач є учасником бойових дій,
якому відповідно до вимог ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
щорічно до 5 травня виплачується
грошова допомога. Рішенням
Конституційного Суду України від 09
липня 2007 року за № 6-рп/2007 визнано, що
звуження змісту та обсягу прав
громадян України, що потребують
додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави, шляхом
прийняття нових законів або внесення
змін до чинних законів за ст. 22
Конституції України не допускається.

Встановлено, що позивач має статус
учасника бойових дій, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 та відповідно до вимог ст. 12
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» (Закон № 3551-XII) щорічно до 5
травня має право на одержання грошової
допомоги у розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком, обов'язок щодо виплати
якої, за правилами ст. 171 цього ж Закону,
покладено на органи праці та
соціального захисту населення.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік» статтю 12 Закону №
3551-XII викладено в новій редакції,
відповідно до якої учасникам бойових
дій щорічно до 5 травня виплачується
разова грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 такі
положення визнані неконституційними.

Отже, з 22 травня 2008 року відновлено дію
статті 12 Закону № 3551-XII, відповідно до
якої розмір грошової допомоги
учасникам бойових дій має становити
п'ять мінімальних пенсій за віком.

Статтею 152 Конституції України
передбачено, що Закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

У 2011 році Закон України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" не зупинявся та не
змінювався, тому позивач має право на
отримання щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня у відповідності до
ст. 12 цього Закону.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні
даного спору щодо виплати допомоги до 5
травня у 2011 році необхідно керуватися
Законом України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту", а не постановою КМУ.

Таким чином, виплата щорічної допомоги
до 5 травня за 2011 рік для учасників
бойових дій повинна становити п'ять
мінімальних пенсій за віком з
урахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», що правильно встановлено
судом першої інстанції.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування, як на причину
невиконання державою взятих на себе
зобов'язань, до уваги не приймаються,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»),

Таким чином, доводи апелянта в іншій
частині па правомірність прийнятої
постанови не впливають та висновків
суду не спростовують.

З огляду на викладене, апеляційний суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а відтак апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Мукачівської
міської ради залишити без задоволення,
постанову Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 21 вересня 2011 року у справі
№ 2а-1903/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

О.М.
Довгополов