Справа № 255/1619/14-а
Суддя: Арабей Т. Г.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Орєхов О.І.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
справа №255/1619/14-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючої Арабей Т.Г.

суддів Геращенка І.В., Губської Л.В.,

при секретарі: Борисовій А.А.

за участю:

представника позивача ОСОБА_5.,

представника відповідача Рубльової
М.В., діючих за довіреностями,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Ворошиловського районного
суду м.Донецька від 17 квітня 2014 р. у
справі № 255/1619/14-а за позовом ОСОБА_4 до
Донецької міської ради про оскарження
бездіяльності суб`єкта владних
повноважень та зобов`язання вчинити
певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
Донецької міської ради про оскарження
бездіяльності суб`єкта владних
повноважень та зобов`язання вчинити
певні дії.

Постановою Ворошиловського
районного суду м.Донецька від 17 квітня
2014 р. у справі № 255/1619/14-а в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з судовим
рішенням, ОСОБА_4 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Ворошиловського районного
суду м.Донецька від 17 квітня 2014 р. у
справі № 255/1619/14-а та ухвалити нове
судове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального та
матеріального права, неповне
встановлення судом першої інстанції
фактичних обставин по справі.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи
апеляційної скарги та просив скасувати
рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечувала проти доводів
апеляційної скарги та просила рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, заслухавши пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
вважає за необхідне вимоги, викладені в
апеляційній скарзі, залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції залишити без змін, з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Позивач 28.10.2013 року звернувся до
Донецької міської ради з клопотанням
в порядку ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу
України про безоплатне отримання у
власність земельної ділянки із земель
комунальної власності для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) - не більше 0,10 га в
адміністративних межах міста Донецька,
з доданими до нього графічними
матеріалами міста Донецька (а.с. 6-7).

31 грудня 2013 року управління міської
ради «Єдиний дозвільний центр» листом
№ 1494 повідомив позивача про
необхідність позначення бажаного
місця розташування земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд у відповідності до ст. 118
Земельного кодексу України (а.с. 9).

Позивач вважає, що відповідачем
порушено порядок розгляду його
клопотання та просив зобов'язати
відповідача розглянути таке
клопотання у порядку та строки,
встановленні чинним законодавством
України, тобто на засіданні чергової
сесії Донецької міської ради, та
надати мотивовану відповідь за
результатами розгляду клопотання.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції зазначив,
що клопотання позивача не містило
взагалі місця розташування земельної
ділянки, а тому Донецька міська рада
була позбавлена можливості розглянути
відповідно до законодавства подане
клопотання позивача та прийняти
відповідне рішення на сесії міської
ради. Крім того, позивачем було надано
клопотання, яке не відповідало вимогам
ст. 118 ЗК України та Порядку передачі
земельних ділянок юридичним та
фізичним особам у власність та у
користування у місті Донецьку,
затвердженого рішенням Донецької
міської ради від 21.12.2011 №11/31, у зв'язку з
чим, Донецька міська рада не мала
можливості прийняти відповідне
рішення .

Суд апеляційної інстанції
погоджується з рішенням суду першої
інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 116
Земельного Кодексу України громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 4 ст. 122 Земельного Кодексу
України центральний орган виконавчої
влади з питань земельних ресурсів у
галузі земельних відносин та його
територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

За правилами ч. 6 ст. 118 Земельного
Кодексу України громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача (у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб) та документи,
що підтверджують досвід роботи у
сільському господарстві або наявність
освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Згідно ч. 7 ст. 118 Земельного Кодексу
України відповідний орган виконавчої
влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Діюче законодавство не розкриває
поняття "графічні матеріали", яке
застосовується у контексті ч. 6 ст. 118
Земельного Кодексу України. Ці
графічні матеріали не тотожні
графічним матеріалам як складової
частини документації із землеустрою, у
розумінні статей 1, 29 Закону України
"Про землеустрій", оскільки
правовідносини, що регулюються цим
Законом на даному етапі ще не виникли.

Водночас, системне тлумачення ч. 6 та ч. 7
ст.118 ЗК України дозволяє зробити
висновок, що ці графічні матеріали
повинні бути складені таким чином, щоб
забезпечити можливість відповідному
органу перевірити згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК
України відповідність місця
розташування об'єкта вимогам законів,
прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Для цього графічні матеріали повинні
містити бажане місце розташування
земельної ділянки, тобто зазначення
конкретної ділянки, яку хоче отримати
заявник, з прив'язкою до місцевості.

При цьому, а ні нормами Земельного
Кодексу України, а ні Законом України
"Про місцеве самоврядування", інших
законів у галузі земельних відносин, не
передбачено обов'язку міської ради,
здійснювати замість громадянина
України, який бажає реалізувати своє
право на приватизацію земельної
ділянки, пошук вільних ділянок та вибір
конкретної земельної ділянки. Це
позбавляє даний орган не тільки
обов'язку, але і права вчиняти такі дії,
оскільки за правилами ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку про те, що без зазначення
заявником в клопотанні та доданих до
нього картографічних матеріалів
бажаного місця розташування земельної
ділянки, яку він хоче отримати
безоплатно у власність, органи
місцевого самоврядування ( в даному
випадку - Донецька міська рада) не
зможе реалізувати свою компетенцію та
виконати обов'язок щодо прийняття
рішення за результатами розгляду
такого клопотання відповідно до
частини сьомої статті 118 Земельного
кодексу України, про що позивачу було
зазначено у листі від 31.12.2013 року № 1494.

Таким чином, проаналізувавши
зазначене, колегія суддів вважає що
позовні вимоги, щодо бездіяльності
міської ради, задоволенню не
підлягають, оскільки позивачу була
надана своєчасна, повна та
обґрунтована відповідь щодо усунення
недоліків письмового клопотання та
можливості його розгляду на сесії
міської ради,отже відповідач діяв в
строки та в межах своїх повноважень.

Приймаючи викладене до уваги суд
апеляційної інстанції вважає, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи та
ухвалено постанову з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 184, 195, 196, п.1 ч. 1ст. 198, 200, п. 1 ч. 1
ст. 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Ворошиловського районного
суду м.Донецька від 17 квітня 2014 р. у
справі № 255/1619/14-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали
постановлені у нарадчій кімнаті та
проголошені у судовому засіданні 18
червня 2014 р. Ухвала в повному обсязі
складена 20 червня 2014 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно
до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

Судді
Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко

Л.В.Губська