Справа № 803/195/14
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 р.
Справа № 2838/14/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючої судді
Хобор Р.Б.

суддів:
Попка Я.С., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судового засідання
Cідельник Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Волинській області на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 12.02.2014р. по
справі № 803/195/14 за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Волинській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О
В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся з позовом до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 04.10.2013р., яким позивачу зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість та №
від 29.10.2013р., яким позивачу зменшено
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 12.02.2014р.
позов задоволено повністю. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області від
04.10.2013р. № , від 29.10.2013р. № .

Приймаючи оскаржувану постанову суд
першої інстанції виходив з того, що
неможливість державної реєстрації
транспортних засобів за фізичними
особами-підприємцями не позбавляє
права таких осіб на податковий кредит
по операціях з придбання транспортних
засобів, якщо були дотримані умови його
формування, визначені статтею 198 ПК
України, та не позбавляє права такого
платника податків на бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідач - Луцька
об'єднана державна податкова інспекція
ГУ Міндоходів у Волинській області
подала апеляційну скаргу до
Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою в задоволенні
позову відмовити. В обґрунтування
вимог апеляційної скарги посилається
на те, що постанова суду першої
інстанції прийнята судом з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підлягає скасуванню.

Крім того, покликається на те, що згідно
з ст. 325 Цивільного кодексу України
суб»єктами права приватної власності є
фізичні та юридичні особи. Цивільний
кодекс не встановлює такого суб'єкта
права приватної власності, як фізична
особа - підприємець. Реєстрація права
власності майна за фізичною особою -
суб'єктом підприємницької діяльності
чинним законодавством не передбачена.

Заслухавши суддю - доповідача,
проаналізувавши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не вбачає підстав для її
задоволення з наступних міркувань:

Судом першої інстанції встановлено те,
що в період з 16.09.2013р. по 20.09.2013р. Луцькою
ОДПІ було проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
правомірності нарахування ФОП ОСОБА_1
сум бюджетного відшкодування з податку
на додану вартість на рахунок платника
у банку за червень 2013 року, яка виникла
за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що
декларувалось в період з 01.05.2013р. по
31.05.2013р., про що складено акт
№787/17.3/НОМЕР_3 від 20.09.2013р.

Вказаним актом встановлено порушення
позивачем п.п. 198.3, 198.4 статті 198, п.201.10
ст.201, п.200.6 ст.200 Податкового кодексу
України від 02.12.2010р. №2755-VI, в результаті
чого встановлено завищення від'ємного
значення в декларації по ПДВ за червень
2013 року на суму 203859 грн., та заниження
позитивного значення (р.18) в сумі 10500
грн., у зв'язку з чим завищено залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного звітного періоду (р.24
декларації) на 10500 грн.

На підставі акту перевірки Луцькою
ОДПІ 04.10.2013р. винесено податкове
повідомлення-рішення: №, яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у сумі 10500 грн. за червень 2013
року.

У період з 09.10.2013р. по 15.10.2013р. Луцькою
ОДПІ було проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
правомірності нарахування ФОП ОСОБА_1
сум бюджетного відшкодування податку
на додану вартість на рахунок платника
у банку за липень 2013 року, яка виникла
за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що
декларувалось в період з 01.06.2013р. по
30.06.2013р., про що складено акт
№1109/17.3/НОМЕР_3 від 18.10.2013р.

Вказаним актом встановлено порушення
позивачем п.п.198.3, 198.4 ст.198 Податкового
кодексу України, а саме: завищення
від'ємного значення в декларації по
ПДВ за червень 2013 року на суму 203859 грн.,
чим завищено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на рахунок платника у банку за
липень 2013 року на суму 203859 грн.

На підставі акту перевірки Луцькою
ОДПІ 29.10.2013р. винесено податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у сумі 203859 грн. за липень 2013
року та застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 101929 грн. 50 коп.

Висновки актів перевірок про порушення
позивачем вимог податкового
законодавства ґрунтуються на
твердженнях про неможливість
віднесення до складу податкового
кредиту сум ПДВ по придбаних
транспортних засобах, які: 1)
зареєстровані не на суб'єкта
господарювання, а на фізичну особу; 2) не
використовуються в господарській
діяльності позивача, оскільки під час
проведення перевірки не було надано
шляхових листів та актів списання
палива.

У відповідності до ч.1 ст.52 ЦК України
фізична особа - підприємець відповідає
за зобов»язаннями пов»язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном, крім майна, на яке згідно із
законом не може бути звернено
стягнення.

Згідно з ч.2 ст.128 ГК України
громадянин-підприємець відповідає за
своїми зобов»язаннями усім своїй
майном, на яке відповідно до закону
може бути звернено стягнення.

Згідно з п. 6 Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок моделей,
причепів, напівпричепів та
мотоколясок, затверджених постановою
КМУ № 1388 від 07.09.1998 року, транспортні
засоби реєструються за юридичними та
фізичними особами. Виходячи із
приписів Правил, державна реєстрація
транспортних засобів на фізичних осіб -
підприємців не передбачена.

З вищенаведеного випливає, що чинним
зако нодавством України (Правилами
державної реєстрації та обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 07.09.1998 №1388) не
передбачено проведення реєстрації
органами внутрішніх справ
транспортного засобу на приватного
підприємця, а лише на фізичних та
юридичних осіб. Таким чином, у
свідоцтві про реєстрацію
транспортного засобу органи
внутрішніх справ зазначають лише ПІБ
власника - без позначок про його статус
підприємця чи звичайної особи. З
урахуванням цього, органами внутрішніх
справ транспортні засоби були
зареєстровані на позивача як на
фізичну особу.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що неможливість державної реєстрації
транспортних засобів за фізичними
особами-підприємцями не позбавляє
права таких осіб на податковий кредит
по операціях з придбання транспортних
засобів, якщо були дотримані умови його
формування, визначені статтею 198 ПК
України, та не позбавляє права такого
платника податків на бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у зв
'язку з придбанням та/або при передачі
таких на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накпадною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями згідно з пунктом187.8
статті 187 цього Кодексу, а для операцій
з постачання послуг нерезидентом на
митній території України дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду.

Датою виникнення права орендаря
(лізингоотримувача) на збільшення
податкового кредиту для операцій
фінансової оренди (лізингу) є дата
фактичного отримання об'єкта
фінансового лізингу таким орендарем.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв»язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподаткованих операціях у межах
господарської діячьності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діячьності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Виходячи із наведених норм вбачається,
що платник податку має право на
віднесення сум податку на додану
вартість за придбані транспортні
засоби до податкового кредиту у
відповідному звітному періоді за
умовами їх використання у
господарський діяльності.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

У п. 200.4. ст. 200 Податкового кодексу
України визначено, що якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню
підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі податку,
фактично сплаченій отримувачем
товарів/послуг у попередніх податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Також встановлено, що не мають права на
отримання бюджетного відшкодування
особи, які: були зареєстровані як
платники цього податку менш ніж за 12
календарних місяців до місяця, за
наслідками якого подається заява на
бюджетне відшкодування (крім
нарахування податкового кредиту
внаслідок придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів); мали
обсяги оподатковуваних операцій за
останні 12 календарних місяців менші,
ніж заявлена сума бюджетного
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або "спорудження
(будівництва) основних фондів) (п. 200.5.
ст. 200 Податкового кодексу України).

Колегія суддів зазначає, що податковим
органом не встановлено фактів не
проведення господарських операцій за
спірними податковими накладними та
вантажно-митними деклараціями.
Господарські операції підтверджені в
повній мірі первинними
бухгалтерськими документами.

Колегія суддів приходить до висновку
про те, що автопоїзд використовувався
позивачем в господарській діяльності,
що підтверджується ліцензійною
карткою, шляховими листами,
товарно-транспортними накладними CMR,
заявками на надання транспортних
послуг, актами прийому-передачі
виконаних робіт, з яких вбачається, що
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 надав
даним вантажним автомобілем та
напівпричепом транспортні послуги.
Сідельний тягач і напівпричіп були
придбані, розмитнені, поставлені на
облік і використовувались у
господарській діяльності приватним
підприємцем ОСОБА_1.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 ПК України
разі якщо платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Таким чином, платник ПДВ має право
включити до складу податкового кредиту
звітного періоду отримані податкові
накладні, з дати виписки яких не минуло
365 календарних днів, а для платників,
які застосовують касовий метод, - 60
календарних днів з дати оплати
отриманих товарів незалежно від дати
їх отримання від постачальника
товарів/послуг.

Згідно з п.56.21 ст.56 Податкового кодексу
України у разі коли норма цього Кодексу
чи іншого нормативно-правового акта,
виданого на підставі цього Кодексу, або
коли норми різних законів чи різних
нормативно-правових актів, або коли
норми одного і того ж
нормативно-правового акта суперечать
між собою та припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків, так і
контролюючого органу, рішення
приймається на користь платника
податків.

Відтак, на переконання колегії суддів,
суд першої інстанції правомірно
вказав, що відсутність у Податковому
кодексі України прямого посилання на
можливість включення платником
податків до складу податкового кредиту
сум ПДВ за митними деклараціями
протягом 365 календарних днів з дати
складання такої ВМД, свідчить не про
право ФОП ОСОБА_1 включити суми ПДВ
виключно у відповідному звітному
періоді до податкового кредиту, а
навпаки, про можливість такого
включення не лише протягом 365
календарних днів, але й протягом
визначеного Податковим кодексом
загального строку - 1095 календарних
днів.

Згідно з ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до переконання про те, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, постанова Волинського
окружного адміністративного суду від
12.02.2014р. відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційну скаргу слід залишити
без задоволення, а оскаржувану
постанову без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1
ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Волинській області
залишити без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 12.02.2014р. по
справі № 803/195/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуюча суддя
Р.Б. Хобор

суддя
Я.С. Попко

суддя
Р.П. Сеник