Справа № 823/1566/14
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
справа № 823/1566/14

м. Черкаси

10 год. 36 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.

за участю секретаря судового засідання
Цаплі І.Ю.,

представника позивача - Казаміренко
Я.А. (за довіреністю),

представника відповідача - Голуба С.В.
(за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Черкаського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
комунального підприємства «Служба
утримання будинків «Митниця» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2014 року до суду з позовною
заявою звернулося Черкаське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, в якій просить стягнути з
комунального підприємства «Служба
утримання будинків «Митниця»
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця інвалідами у
2013 році в сумі 39910 грн 47 коп. та пеню за
несвоєчасну сплату зазначених санкцій
в сумі 574 грн 56 коп.

В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначила, що у 2013
році у відповідача повинно було
працювати 3 інваліда, проте відділенням
встановлено, що фактично на
підприємстві працювало 2 інваліда.
Таким чином, за 1 робоче місце,
призначене для працевлаштування
інвалідів і не зайняте ним, відповідач
до 15.04.2014 повинен був самостійно
сплатити адміністративно-господарські
санкції в розмірі 39910 грн 47 коп. та пеню
за несвоєчасну сплату зазначених
санкцій в сумі 574 грн 56 коп.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та просила їх
задовольнити.

Представник відповідача пояснив та
надав докази того, що на виконання
нормативу по створенню робочих місць з
працевлаштування інвалідів,
адміністрацією
підприємства-відповідача систематично
вживаються заходи, спрямовані на
працевлаштування інвалідів шляхом
інформування державного органу
зайнятості населення (звіти за формою
державної статистичної звітності
№3-ПН), які містять вичерпну інформацію
про наявність на підприємстві вільних
робочих місць для працевлаштування
інвалідів. Надання до центру
зайнятості звітів підтверджується
штампами з вхідними номерами на копіях
звітів. Таким чином, адміністрацією
підприємства-відповідача вжито всіх
необхідних заходів щодо створення та
працевлаштування інвалідів на
підприємстві, однак необхідна
кількість їх не працевлаштована не з
вини підприємства. Підприємство
вважає, що обов'язок підприємства
створювати умови праці на робочих
місцях інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатися пошуками
інвалідів для працевлаштування.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Спеціальним законом, який визначає
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні і гарантує їм рівні
з усіма іншими громадянами можливості
для участі в економічній, політичній і
соціальній сферах життя суспільства,
створення необхідних умов, які дають
можливість інвалідам вести
повноцінний спосіб життя згідно з
індивідуальними здібностями і
інтересами, є Закон України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» (Закон № 875-XII).

Частиною третьою статті 18 Закону № 875-XII
визначено, що підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до частини першої статті 19
Закону № 875-XII для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Частиною другою статті 19 Закону № 875-XII
передбачено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті та забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Згідно частини п'ятої статті 19 Закону №
875-XII виконанням нормативу робочих
місць у кількості, визначеній згідно з
частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Таким чином, з огляду на викладені
норми, у відповідача середньооблікова
чисельність працевлаштованих
інвалідів у 2013 році повинна складати 3
особи, проте, як зазначено позивачем,
одне робоче місце інвалідом зайняте не
було.

Діючим законодавством передбачено, що
про наявність вакантних місць
роботодавці повинні повідомляти
центри зайнятості.

Відповідно до пункту 2 Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 31 січня 2007 року
№70, інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 19.12.2005
№420, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 21.12.2005 за №1534/11814,
затверджена та погоджена з
Держкомстатом України форма звітності
№3-ПН «Звіт про наявність вакансій».
Зазначена форма використовується для
інформування населення про наявність
вакансій, сприяння працевлаштуванню
громадян, зареєстрованих у центрах
зайнятості як такі, що шукають роботу,
для підбору персоналу на замовлення
роботодавців, для оцінки поточної
потреби в кадрах та організації
професійної підготовки населення
відповідно до потреб ринку праці.

З копій звітів відповідача за формою
3-ПН (про наявність вакансій, в тому
числі вакансій для інвалідів), які
долучені до справи, вбачається, що
відповідач щомісячно інформував
Черкаський міський центр зайнятості
про наявність вакансій, в тому числі
вакансій для інвалідів.

Також суд зазначає, що згідно ст. 20
Закону підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Відповідач є комунальним
підприємством, основним джерелом
надходжень є плата мешканців будинків
за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 Господарського
кодексу України (ГК) за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Стаття 218 ГК України передбачає, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Доказів, які б свідчили про те, що
підприємство-відповідач відмовило у
прийнятті на роботу інвалідам, які
безпосередньо зверталися до
підприємства-відповідача або які були
направлені центром зайнятості, судом
не виявлені.

Враховуючи вищевикладене та зокрема ч.
1 ст. 20 Закону про те, що положення цієї
частини не поширюється на
підприємства, установи і організації,
що повністю утримуються за рахунок
коштів державного або місцевих
бюджетів, суд вважає, що позовні вимоги
Черкаського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
про стягнення з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів у 2013
році, нормативно та документально не
обґрунтовані, суперечать діючому
законодавству та не підлягають
задоволенню.

Керуючись статтями 56, 58, 60, 86, 94, 159, 162, 163,
254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до вимог статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Черкаський окружний
адміністративний суд у строки та
порядку, передбачені статтями 185-187
цього Кодексу.

Суддя
В.П. Тимошенко

Повний текст виготовлено 18 червня 2014
року