Справа № 815/7399/13-а
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

13 травня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/7399/13-а

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції:
Завальнюк І. В.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Милосердного М.М.

- Ступакової І.Г.

в зв'язку з неприбуттям учасників
процесу в судове засідання справа
розглянута згідно п.2 ч.1 ст. 197 КАС
України,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 14 січня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції,
третя особа - ОСОБА_5, про визнання
протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції (далі РС
Одеського МУЮ), третя особа - ОСОБА_5, про
визнання протиправним та скасування
рішення щодо реєстрації права
власності ОСОБА_5 на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
вказував, що він звернувся до РС
Одеського МУЮ за реєстрацією права
власності на квартиру АДРЕСА_1, однак,
отримав відмову у реєстрації з тим
мотивуванням, що заявлене право вже
зареєстроване на 1/2 квартири за ОСОБА_5
на підставі рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 26 квітня 2013
року. Під час ознайомлення з
реєстраційною справою позивач
дізнався, що дійсно право власності на
1/2 квартири зареєстровано за ОСОБА_5 На
думку позивача, державна реєстрація
права власності на 1/2 частку квартири
за ОСОБА_5 була здійснена внаслідок
введення в оману державного
реєстратора.

Відповідач позов не визнав, вказуючи,
що позивачем була подана заява про
державну реєстрацію права власності на
1/1 частки квартири після проведення
державної реєстрації права власності
на 1/2 частку цієї квартири за ОСОБА_5,
отже позивачу було правомірно
відмовлено у державній реєстрації
права власності на спірну квартиру.

Представник ОСОБА_5 проти позову
заперечував, зазначивши, що позивач не
набував права власності на спірну
квартиру та не має права вимагати
повернення йому у власність квартири,
яка вибула із його власності в
результаті виконання договору
купівлі-продажу. При цьому, оскаржуване
рішення відповідача не порушує права
та інтересів позивача, що є самостійною
підставою для відмови у задоволенні
позову.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 14 січня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ставиться питання про
скасування судового рішення в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а також що у зв'язку з тим, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, перевіривши законність
і обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені
такі обставини справи.

Згідно Свідоцтва про право власності
на житло, виданого управлінням
житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу
Одеської міської ради 16 липня 2007 року
№12-33954 ОСОБА_3 був власником квартири
АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з 16 листопада 2002 року
перебували в зареєстрованому шлюбі,
від якого мають неповнолітню доньку
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

31 серпня 2007 року між ОСОБА_7, яка діяла
від імені ОСОБА_3 на підставі
довіреності, посвідченої приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 20 січня 2005
року за №197, та ОСОБА_9 був укладений
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. У
день підписання нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
квартири ОСОБА_3 були передані ключі
від квартири, тобто ОСОБА_9 вступив у
володіння та користування придбаною
квартирою.

За договором купівлі-продажу ОСОБА_9 є
покупцем квартири, а ОСОБА_5 надала
нотаріальну посвідчену згоду на
придбання зазначеної квартири.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 26 квітня 2013 року у справі
№1527/5325/13 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9,
третя особа - ПАТ "Альфа-Банк", про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, визнання
кредитного договору таким, що не
створює обов'язків для подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5
про визнання особистої приватної
власності на нерухоме майно, усунення
перешкод у здійсненні права власності,
позов ОСОБА_5 задоволено частково:
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності (квартира АДРЕСА_1)
поділено в рівних частках; за ОСОБА_5
визнано право власності на 1/2
зазначеної квартири.

На підставі зазначеного судового
рішення ОСОБА_5 звернулась до РС
Одеського МУЮ із заявою про реєстрацію
права власності на нерухоме майно, яка
була задоволена та за ОСОБА_5
зареєстровано право власності на 1/2
частку квартири АДРЕСА_1.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 26 квітня 2013 року набрало
законної сили з 08 травня 2013 року у
зв'язку із закінченням строку на його
апеляційне оскарження.

Подальше апеляційне оскарження цього
рішення було здійснено вже після
державної реєстрації права власності
за ОСОБА_5

Ухвалою Апеляційного суду Одеської
області від 03 жовтня 2013 року рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 26 квітня 2013 року було залишено без
змін.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 30 серпня 2013 року у справі
№523/12065/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_9
про розірвання договору
вищезазначений договір
купівлі-продажу квартири розірваний.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
не виконав умови договору, не сплатив
повну вартість квартири, тому договір
визнав розірваним.

Рішенням Апеляційного суду Одеської
області від 20 грудня 2013 року
(провадження №22-ц/785/8771/13) рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 30 серпня 2013 року скасовано;
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Вирішуючи дану адміністративну справу
та приймаючи постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 14
січня 2014 року, суд першої інстанції
виходив з того, що рішення відповідача
щодо реєстрації права власності ОСОБА_5
на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 на
підставі її звернення згідно рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 26 квітня 2013 року, яке набрало
законної сили з 08 травня 2013 року та є
обов'язковим до виконання на всій
території України, відповідає чинному
законодавству, тому підстави для його
скасування відсутні.

При цьому суд не прийняв до уваги
доводи позивача, що рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 26 квітня 2013 року набрало законної
сили лише 03 жовтня 2013 року.

Судова колегія вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71, 72 КАС України, п.5 ч.1 ст. 19 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

В апеляційній скарзі представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 вказується, що рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 26 квітня 2013 року набрало законної
сили лише після розгляду апеляційної
скарги ОСОБА_9 на це рішення, а саме 03
вересня 2013 року. Відповідно, ОСОБА_5,
звертаючись до державного реєстратора
із заявою про реєстрацію права
власності на підставі рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 26 квітня 2013 року, ввела останнього в
оману щодо набрання чинності цим
рішенням.

Судова колегія не приймає до уваги ці
доводи апелянта, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач оскаржує рішення державного
реєстратора від 10 червня 2013 року, яким
за ОСОБА_5 було зареєстровано право
власності на 1/2 квартири на підставі
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 26 квітня 2013 року
(заперечення відповідача свідчать, що
він фактично не зрозумів яке саме
рішення оскаржується, оскільки в
запереченнях він обґрунтовував
правомірність рішення від 11 жовтня 2013
року (а.с.15) про відмову позивачеві у
державній реєстрації).

Також, з матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_5 подала державному
реєстратору рішення Суворовського
районного суду м. Одеси рішення від 26
квітня 2013 року з відміткою про набрання
цим рішенням законної сили 08 травня 2013
року.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 19 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень",
державна реєстрація прав проводиться
на підставі рішень судів, що набрали
законної сили.

Отже, державний реєстратор діяв згідно
з п.5 ч.1 ст. 19 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" і у нього
не було жодної підстави вважати подане
йому рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 26 квітня 2013 року таким,
що не набрало законної сили, адже не
вбачається, що ОСОБА_9, який 20 травня 2013
року (тобто, з пропущенням строку) подав
апеляційну скаргу на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
рішення від 26 квітня 2013 року,
повідомляв про подання апеляційної
скарги державного реєстратора.

Крім того, не вбачається, що у ОСОБА_5 до
10 червня 2013 року була інформація про
подання ОСОБА_9 апеляційної скарги на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 26 квітня 2013 року і, тому,
доводи позивача про введення ОСОБА_5 в
оману державного реєстратора стосовно
того, що це рішення не набрало законної
сили є непідтвердженими.

За таких обставин, судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції про необхідність відмови у
задоволенні позовних вимог.

Враховуючи все вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, відповідно, апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 залишити без задоволення, а
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 14 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які брали
участь у справі, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:

Суддя:

Суддя: