Справа № 2а/0470/13719/12
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2014 р. м. Київ
К/800/11749/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Розваляєвої Т.С.; Черпіцької Л.Т.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Індустріальному районі м.
Дніпропетровська до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.
Дніпропетровську про стягнення коштів,
що переглядається за касаційною
скаргою Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.
Дніпропетровську на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 23 січня
2014 року,

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року Управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська (Управління ПФ)
звернулося до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.
Дніпропетровську (Фонд) про стягнення
витрат на виплату та доставку пенсій.

Зазначали, що понесли витрати на
виплату та доставку пенсії по
інвалідності та державної адресної
допомоги ОСОБА_5 за квітень - вересень
2012 року в загальному розмірі 5 085,87 грн.,
а відповідач відмовляється включити
зазначені суми до актів звірки витрат
та відшкодувати їх Управлінню ПФ.

Посилаючись на статтю 21 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня
1999 року № 1105-ХІV (Закон № 1105-ХІV) просили
стягнути вказані витрати.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
5 грудня 2012 року у задоволенні
позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 23 січня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано, а позов
задоволено частково. Стягнуто з Фонду
на користь Управління ПФ 619,74 грн. У
задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Фонд, посилаючись
на неправильне застосування
апеляційним судом норм процесуального
та матеріального права, просить
оскаржуване рішення скасувати, а у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, здійснивши
перевірку матеріалів справи та
оскаржуваного рішення суду в межах
доводів касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судами встановлено, що у квітні -
вересні 2012 року Управлінням ПФ
понесені витрати на виплату та
доставку ОСОБА_5 пенсії по інвалідності
в розмірі 619,74 грн та державної адресної
допомоги в розмірі 4 466,13 грн, а
відповідач відмовляється включити
зазначені суми до актів звірки витрат
та відшкодувати їх Управлінню ПФ.

Також встановлено, що трудове каліцтво
ОСОБА_5 отримав на території
Азербайджанської РСР у 1979 році.

Відмовивши у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
законодавством не передбачено
відшкодування страхових виплат між
територіальними відділеннями
Пенсійного фонду України та Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Скасувавши це рішення та задовольнивши
позов частково, апеляційний суд
виходив з того, що отримання ОСОБА_5
каліцтва на території колишніх
республік СРСР зобов'язує Фонд
здійснювати страхові виплати у
відповідності до чинного
законодавства. Також апеляційний суд
зазначив про відсутність у Фонду
обов'язку відшкодовувати витрати
Управління ПФ на виплату адресної
допомоги.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
передчасними висновки апеляційного
суду щодо стягнення суми пенсії по
інвалідності.

Виходячи зі змісту частини другої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України предметом
касаційного перегляду у справі є
правильність висновків судів в частині
вимог про стягнення 619,74 грн пенсії по
інвалідності.

Висновок апеляційного суду щодо
обов'язку Фонду здійснювати страхові
виплати особам, які отримали трудове
каліцтво на території колишніх
республік СРСР, вбачається
обґрунтованим.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1105-ХІV
закріплене правило - якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на
таку категорію інвалідів, щодо
відшкодування витрат на виплату пенсій
яким виник спір.

За змістом частини 2 статті 2
зазначеного Закону особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом «а» статті 27 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
встановлено, що громадянам України -
переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
(Прикінцеві положення) Закону № 1105-ХІV
відшкодування шкоди, медична,
професійна та соціальна реабілітація
провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
також зазначеним у статті 8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом третім пункту 3 розділу XI
встановлено, що уся заборгованість
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, яким до набрання чинності цим
Законом підприємства, установи та
організації не відшкодували
матеріальної і моральної (немайнової)
шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
Фонду страхові платежі підприємства,
що ліквідувалися та на яких було
ушкоджено здоров`я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного
вище пункту, Фонд є правонаступником
державного, галузевих та регіональних
фондів охорони праці, передбачених
статтею 21 Закону України «Про охорону
праці», які ліквідуються.

Доводи Фонду про поширення на спірні
відносини положень Угоди про взаємне
визнання прав на відшкодування шкоди,
завданої працівникам каліцтвом,
професійним захворюванням або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язані з
виконанням ними трудових обов'язків,
підписаної 9 вересня 1994 року між
частиною держав колишнього СРСР, не є
обґрунтованими.

Статтею 2 цієї Угоди передбачено, що
відшкодування шкоди, завданої
працівнику внаслідок трудового
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у
тому числі при настанні втрати
працездатності в результаті нещасного
випадку на виробництві, пов'язаного з
виконанням працівниками трудових
обов'язків, після переїзду потерпілого
на територію іншої Сторони), смерті
здійснюється роботодавцем Сторони,
законодавство якої поширювалось на
працівника в момент одержання
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я,
смерті.

Роботодавець, відповідальний за
завдання шкоди, здійснює її
відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

Зі змісту процитованої норми випливає,
що вона регулює інші відносини, а не ті,
які є предметом спору у цій справі та
пов'язані з відшкодуванням витрат
Управління ПФ, понесених у зв'язку з
виплатою пенсій особам, які стали
інвалідами внаслідок нещасного
випадку на виробництві на території
інших республік СРСР до проголошення
Україною незалежності.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Таким чином, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

В той же час, обов'язок здійснення
такого відшкодування не є абсолютним
та безпосередньо пов'язаний з правом
особи на отримання відповідних виплат.

У запереченнях на позов та у касаційній
скарзі відповідач звертає увагу на
відсутність в пенсійній справі
документів, що підтверджують
проходження постраждалим повторного
огляду. Зокрема, зазначає, що у довідці
МСЕК, яка міститься у пенсійній справі,
інвалідність встановлена до 1986 року, а
інформації щодо продовження строку
інвалідності у справі немає.

Апеляційний суд зазначені доводи
залишив поза увагою.

Відповідно до положень статті 40 Закону
№1105-ХІV страхові виплати провадяться
протягом строку, на який встановлено
втрату працездатності у зв'язку із
страховим випадком, а фінансування
додаткових витрат згідно із статтею 21
цього Закону - протягом строку, на який
визначено потребу в них.

Страхові виплати провадяться протягом
строку, встановленого МСЕК або ЛКК.
Строк проведення страхових виплат
продовжується з дня їх припинення і до
часу, встановленого при наступному
огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу
звернення потерпілого або
заінтересованих осіб до Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків.

Таким чином, для встановлення обов'язку
Фонду здійснювати страхові виплати
(або відшкодовувати їх суму пенсійному
органу) суд має встановити наявність у
пенсіонера права на таке забезпечення,
якщо є обґрунтовані сумніви щодо його
відсутності. Касаційний суд в силу
положень частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України позбавлений можливості
встановлювати такі обставини.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав, викладених вище, рішення
апеляційного суду не може вважатись
обґрунтованим.

За правилами частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.
Дніпропетровську задовольнити
частково.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 23 січня 2014 року в частині
задоволеної вимоги про стягнення з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у
м. Дніпропетровську 619,74 грн скасувати,
а справу в цій частині вимог направити
на новий апеляційний розгляд.

У решті рішення апеляційного суду
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді
М.І.Цуркан

Т.С.Розваляєва

Л.Т.Черпіцька