Справа № 826/6653/14
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2014-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/6653/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 червня 2014 року 12:30 № 826/6653/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса»

до

Інспекції з питань захисту прав споживачів у Донецькій області

про

скасування постанови про накладення штрафних санкцій, визнання протиправними дії по її прийняттю,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса» з позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Донецькій області про скасування постанови про накладення штрафних санкцій № 265р від 13.12.2013, а також визнання протиправними дій по її прийняттю.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідачем проведена перевірка та за її результатами складено акт перевірки, яким встановлено відсутність на продукції Національного знаку відповідності. На підставі акту перевірки прийнято рішення про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів та надалі прийнято спірну постанову про накладення штрафу.

Після прийняття постанови про накладення штрафних санкцій, як зазначає позивач, на адресу відповідача було направлено повідомлення про виконання рішень про вжиття обмежувальних заходів та Інспекцією було проведено перевірку стану виконання рішень про вжиття обмежувальних заходів, за результатами якої скасовано попередні рішення про вжиття цих заходів.

Позивач не погоджується із спірним рішенням та зазначає про безпідставність проведення перевірки, про те, що всі товари були забезпечені Національним знаком відповідності, що містився на упаковці, тарі, супровідній (експлуатаційній) документації. Однак, як зазначає позивач, Інспекція неналежним чином було досліджено продукцію, упаковку, супровідну документацію, а відтак Інспекція дійшла до хибного висновку про відсутність на продукції національного знаку відповідності.

З урахуванням зазначеного та наведеного у позовній заяві, позивач вважає прийняте рішення безпідставними.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши обґрунтованість висновків перевірки, а відтак, про законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень. Відповідач при цьому, просив залишити позов без розгляду на підставі ст. 100 КАС України у зв’язку з пропуском позивачем, на думку відповідача, строку звернення до суду.

При цьому, надавши заперечення та матеріали перевірки, відповідач заявив про розгляд справи за його відсутності (т.1., а.с. 66).

З огляду на наведене та на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України в судовому засіданні 18.06.2014 р. ухвалено про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, заслухавши пояснення представника позивача, з’ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Донецькій області проведено перевірку характеристик продукції в магазині ТОВ «Дієса» «Ельдорадо» у м. Макіївка.

За результатами перевірки складено акт від 29.11.2013 р. № 02/296.

Як вбачається з акту перевірки, вона проведена на підставі згоди Держінспекції України з питань захисту прав споживачів від 26.11.2013 р. № 5469-2-7/6 (копія у справі) та у зв’язку з отриманням звернення Спілки захисту прав споживачів Солом’янського району м. Києва від 405/01-01 від 26.11.2013 р.

Судом у вказаному рішенні зазначено, що Держінспекція у відповідності з вимогами ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та п/п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», порушення порядку надання згоди на проведення перевірки судом не встановлено, перевірка була призначена у відповідності з встановленими вимогами, судом не встановлено порушень вимог законодавства при здійсненні проведення перевірки позивача, у зв’язку з чим, як зазначив суд, підстави для визнання оскаржуваних дій посадових осіб територіальних органів Держінспекції щодо проведення перевірки магазинів торгівельної мережі ТОВ «Дієса» відсутні.

В контексті наведеного, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас слід зазначити, що згідно з Актом перевірки встановлено розповсюдження вказаного в Акті перевірки електричного та електронного обладнання (товар готовий для реалізації) без Національного знаку відповідності на ній, її пакуванні (відсутнє), інструкціях або документах, в яких визначені гарантійні зобов’язання. Встановлено при перевірці приладів, що працюють на газоподібному паливі (товар готовий до реалізації), їх розповсюдження без Національного знаку відповідності.

В Акті перевірки зазначено також, що на продукції не зазначено імпортер (пакування на момент перевірки відсутнє).

Загалом Інспекція прийшла до висновку про порушення п. 7, 10 Технічного регламенту низьковольтного електричного обладнання, затвердженого постановою КМ України від 29.10.2009 р. № 1149, а також пунктів 9, 27 Технічного регламенту, затвердженого постановою КМ України від 24.09.2008 р. № 856.

Під час розгляду справи позивачем не заперечувалось та не спростовувалось поширення дії вищевказаних технічних регламентів до продукції, зазначеної в Акті перевірки.

13.12.2013 р. Інспекцією прийнято Постанову № 265р про накладення штрафних санкцій у розмірі 1750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постанова прийнята на підставі п. 1 ч. 3 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», відповідно до якого до розповсюджувача застосовуються штрафні санкції у разі розповсюдження продукції, на якій відсутній Національний знак відповідності, якщо його нанесення на продукцію передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції, - у розмірі від ста п'ятдесяти до двохсот п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на особу вже було накладено штраф, - у розмірі від двохсот до трьохсот п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, штрафні санкції застосовані на підставі п. 2 ч. 2 ст. 44 цього ж Закону відповідно до якого до особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, застосовуються штрафні санкції у разі введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону), у тому числі нанесення Національного знака відповідності на продукцію, що не відповідає вимогам технічних регламентів, - у розмірі від п'ятисот до тисячі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на особу вже було накладено штраф, - у розмірі від тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Належність позивача до вказаних у наведених нормах суб’єктів, позивачем не спростовується.

На підставі Акту від 29.11.2013 р. № 02/296 Інспекцією прийнято Рішення № 02/243 від 17.12.2013 р. про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, а саме: обмеження надання продукції на ринку шляхом приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами та тимчасової заборони надання продукції на ринку. Зазначене рішення не є предметом оскарження у даній справі.

24.12.2013 р. позивачем сформовано Повідомлення про виконання рішення про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів.

14.01.2014 р. Інспекцією проведено перевірку стану виконання рішення від 17.12.2013 р. за результатами якої складено акт № 02/14. Встановлено повне та результативне виконання попереднього рішення.

У зв’язку з цим, рішенням Інспекції від 15.01.2014 р. № 02/17 скасовано попереднє рішення.

В контексті наведеного та щодо дотримання строків звернення до суду, слід зазначити, що відповідачем не надано доказів надіслання та вручення позивачу постанови про застосування штрафних санкцій у строк, що перевищує встановлений ч. 5 ст. 99 КАС України (до дати звернення до суду), а відтак, враховуючи, що відповідь від Держспоживінспекції на скаргу позивача від 26.03.2014 р. сформована 10.04.2014 р. та направлена позивачу 15.04.2014 р., позов сформований позивачем 15.05.2014 р., суд, з урахуванням встановлених нормативів доставки поштової кореспонденції по м. Києву (в контексті направлення відповіді на адресу позивача), не вбачає підстав для висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду, передбаченого ст. 99 КАС України, у зв’язку чим суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про залишення позову без розгляду на підставі ст. 100 КАС України та залишає його без задоволення.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» (далі – Закон № 2735-VI) державний ринковий нагляд (далі - ринковий нагляд), це діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам.

Термін «встановлені вимоги» вживається у значенні - вимоги щодо нехарчової продукції (далі - продукція) та її обігу на ринку України, встановлені технічними регламентами.

Частиною 1 статті 8 зазначеного Закону передбачено, що обов'язки суб'єктів господарювання під час здійснення ринкового нагляду та контролю продукції встановлюються цим Законом, Законом України "Про загальну безпечність нехарчової продукції", виданими відповідно до них іншими нормативно-правовими актами, технічними регламентами.

З метою здійснення ринкового нагляду органи ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності: вживають у порядку, визначеному цим та іншими законами України, заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушень вимог цього Закону та встановлених вимог (п. 11 ч. 11 зазначеного Закону).

При цьому, посадові особи, які здійснюють ринковий нагляд, як вже зазначалося, мають право складати акти перевірок та застосовувати в установленому законом порядку штрафні санкції до суб'єктів господарювання за порушення вимог цього Закону, Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції" та встановлених вимог (п. 5 ч. 1 ст. 15 Закону).

Згідно із положеннями ст. 1 Закону України «Про стандарти, технічні регламенти та процедури оцінки відповідності», технічний регламент, це закон України або нормативно-правовий акт, прийнятий Кабінетом Міністрів України, у якому визначено характеристики продукції або пов'язані з нею процеси чи способи виробництва, а також вимоги до послуг, включаючи відповідні положення, дотримання яких є обов'язковим. Він може також містити вимоги до термінології, позначок, пакування, маркування чи етикетування, які застосовуються до певної продукції, процесу чи способу виробництва.

Згідно з ч. 2 ст. 13 зазначеного Закону відповідність введених в обіг в Україні продукції, процесів та послуг технічним регламентам є обов'язковою.

Відповідно до п. 7 Технічного регламенту низьковольтного електричного обладнання, затв. постановою КМУ № 1149 від 29.10.2009 (далі – Технічний регламент № 1149), перед введенням в обіг на електрообладнання повинен бути нанесений національний знак відповідності, який підтверджує відповідність електрообладнання вимогам цього Технічного регламенту, включаючи виконання процедури оцінки відповідності (внутрішній контроль виробництва) згідно з додатком 3 до цього Технічного регламенту.

Національний знак відповідності наноситься виробником чи уповноваженим представником виготовлювача продукції в Україні на кожний виріб електрообладнання або, якщо це неможливо, на пакування, інструкцію або документ, в якому визначені гарантійні зобов'язання, у спосіб, що забезпечує його видимість, розбірливість та незмивність (п.10 Технічного регламенту № 1149).

Разом з цим, у відповідності до п. 9 Технічного регламенту приладів, що працюють на газоподібному паливі, затвердженого постановою КМ України від 24 вересня 2008 р. № 856 (далі – Технічний регламент № 856) на табличці з технічними даними зазначається: товарний знак чи найменування виробника; умовне позначення приладу; вид газоподібного палива; номінальний тиск газоподібного палива; номінальна теплова потужність приладу; порядковий номер за системою нумерації виробника; місяць і рік випуску; національний знак відповідності, ідентифікаційний номер призначеного органу з оцінки відповідності.

За наявності у конструкції приладу енергозалежних пристроїв чи вузлів на табличку наноситься додаткова інформація про номінальну напругу та потужність, що споживається такими пристроями чи вузлами, символ виду струму та ступінь захисту приладу.

Згідно з п. 27 цього ж Технічного регламенту, на порушення якого посилається Інспекція, на прилад, відповідність якого підтверджена в установленому порядку, виробником або його уповноваженим представником наноситься національний знак відповідності, який розміщується на табличці з технічними даними після ідентифікаційного номеру призначеного органу з оцінки відповідності із зазначенням двох останніх цифр року, в якому підтверджена його відповідність.

Забороняється наносити на прилад позначення, які можуть бути помилково сприйняті як національний знак відповідності.

В свою чергу, пунктом 5 Правил застосування національного знаку відповідності, затв. Постановою KMУ від 29.11.2001 № 1599 (далі - Правила № 1599), передбачено, що Національний знак відповідності наноситься на виріб та/або на етикетку, тару, пакування, експлуатаційну та товаросупровідні документацію тощо, якщо інше не передбачено відповідним технічним регламентом.

Місце та спосіб нанесення (друкування, наклеювання, гравірування, травлення, штампування, лиття тощо) знака відповідності визначається виробником продукції.

У взаємозв’язку з наведеним, слід зазначити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» під виробником розуміється, крім іншого, імпортер продукції (у разі якщо виготовлювачем продукції є фізична чи юридична особа - нерезидент України, яка не має свого уповноваженого представника в Україні), під яким у свою чергу розуміється будь-яка фізична чи юридична особа, яка є резидентом України та вводить в обіг на ринку України продукцію походженням з іншої держави.

В даному випадку, враховуючи зміст Акту перевірки, який є носієм доказової інформації, позивачем під час розгляду справи не надано належних та допустимих доказів на спростування висновків Акту перевірки щодо відсутності на продукції інформації про найменування виробника, а також доказів спростування висновків Акту перевірки про відсутність на продукції Національного знаку відповідності.

Зокрема, позивачем не надано супровідної документації та/або результатів фото-фіксації під час перевірки, відомості з яких би спростовували висновки Акту перевірки. Тобто, доводи позивача на спростування висновків перевірки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Водночас, висновки Акту перевірки підтверджуються, крім власне встановлених у ньому обставин та наявних матеріалів справи, рішенням про вжиття обмежувальних заходів, яке не оскаржене позивачем, рішенням Інспекції від 15.01.2014 р. про скасування первинного рішення про застосування обмежувальних заходів у зв’язку з повним та результативним виконанням попереднього рішення.

Враховуючи наведене у сукупності та на підставі наявних матеріалів справи суд приходить до висновку про ведення позивачем в обіг продукції, яка не відповідала встановленим вимогам, а саме вищезгаданим вимогам Технічних регламентів, у т.ч. розповсюдження продукції за відсутності Національного знаку відповідності.

У зв’язку з цим, суд вважає правомірним застосування до позивача санкцій на підставі п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» (виходячи з вимог п. 9 Технічного регламенту № 856) та застосування санкцій на підставі п. 1 ч. 3 ст. 44 цього ж Закону (в контексті вимог п. 7 та п. 10 Технічного регламенту № 1149, п. 27 Технічного регламенту № 856, пункту 5 Правил № 1599).

Наведені позивачем доводи та надані матеріали не спростовують наведеного та не доводять зворотного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та скасування оскаржуваного рішення, яке є законними та обґрунтованими, вірним по суті, а отже, враховуючи відсутність підстав для висновку про незаконність проведення перевірки та, відповідно, відсутність підстав для визнання протиправними дій Інспекції під час перевірки та у зв’язку з прийняттям оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

При цьому, враховуючи те, що у задоволенні позову слід відмовити та беручи до уваги те, що при зверненні з позовом за майнові вимоги, які загалом складають 4250,00 грн., позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 255,78 грн. (182,70 грн. за майнову вимогу та 73,08 грн. за немайнову), суд зазначає, що відповідно до положень абз. 2 п/п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 та ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 87 КАС України з позивача підлягає стягненню решта суми судового збору (щодо заявлених майнових вимог).

Так, загальна ставка судового збору, що підлягає сплаті відповідно до вказаних норм та з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати (1218 грн.), складає мінімальний розмір 1 827 грн. (1,5 розміру мінімальної заробітної плати). Відтак, враховуючи сплачену позивачем суму за майновий спір (182,70 грн.) та у зв’язку з відмовою у задоволенні позову з позивача підлягає стягненню решта суми судового збору у розмірі 1644,30 грн., яка на підставі ст. 9 вказаного Закону підлягає зарахуванню до спеціального фонду Державного бюджету України.

При цьому, виходячи з вимог ч. 3 ст. 258 КАС України, щодо стягнення судового збору підлягає видачі виконавчий лист, який надсилається судом до державної податкової інспекції.

Керуючись вимогами ч. 2 ст.11, статей 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя О.А. Кармазін