Справа № 2а/0370/3323/12
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 р.
Справа № 9104/178918/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Левицької Н. Г., Яворського І. О.

розглянувши в порядку письмового
провадження м. Львові апеляційну
скаргу Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 26 жовтня 2012
року по справі №2а/0370/3323/12 за
адміністративним позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення, -

УСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся до Волинського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби і просив
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення форми
«В4» за № від 07 вересня 2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідач в ході проведення перевірки
прийшов до помилкових висновків про
неправомірне включення до складу
податкового кредиту по податку на
додану вартість 31 675 гривень, з яких: 30 477
гривень - сплаченого податку при
купівлі транспортних засобів, які в
подальшому були зареєстровані на
нього, як на фізичну особу та 1 198
гривень - сплаченого податку на додану
вартість при придбанні 720 літрів
дизельного пального «Мустанг». При
цьому відповідач безпідставно
стверджує, що транспортні засоби
підлягають реєстрації виключно за
суб'єктом господарювання і тільки у
такому випадку суму сплаченого податку
на додану вартість можна включати до
податкового кредиту. Також, умовою
включення сплачених сум до податкового
кредиту є використання цих
транспортних засобів і пального в
оподатковуваних операціях.

У зв'язку з цим вважає протиправним
зменшення відповідачем розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість за травень 2012 року у
розмірі 4 382 гривні.

Відповідач подав заперечення на
адміністративний позов, згідно змісту
яких включення до податкового кредиту
фізичної особи - підприємця податку на
додану вартість по транспортних
засобах можливе за умови реєстрації їх
за суб'єктом господарювання, а не за
фізичною особою, та за умови
використання їх в оподатковуваних
операціях. Невиконання позивачем цих
умов спричинило завищення від'ємного
значення декларації за травень 2012 року
на суму 4 382 гривні. Просив відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 26 жовтня 2012
року адміністративний позов
задоволено повністю: визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення - рішення Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби форми В4»
за № від 07 вересня 2012 року.

Відповідач не погодився із таким
судовим рішенням суду першої інстанції
і оскаржив його в апеляційному порядку
до Львівського апеляційного
адміністративного суду. Посилаючись у
поданій апеляційній скарзі на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати постанову
суду першої інстанції і прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Окрім цього, обґрунтовуючи доводи
апеляційної скарги, посилається на ті
обставини, що судом першої інстанції
безпідставно не враховано вимоги ст. 198
Податкового кодексу України, яких не
дотримався позивач, включивши до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість, сплаченого за
придбання транспортних засобів. Такий
висновок ґрунтується на тому, що
придбані транспортні засоби не було
зареєстровано за позивачем, як
суб'єктом підприємницької діяльності.
Тобто, позивачем безпідставно у квітні
2011 року було включено до податкового
кредиту сум сплаченого податку на
додану вартість і відповідно в ході
перевірки виявлено завищення залишку
від'ємного значення на суму податку на
додану вартість у грудні 2011 року.

Сторони в судове засідання
представників не направили, хоча
належним чином та у встановленому
законом порядку були повідомлені про
дату, час і місце судового засідання.

При цьому, від сторін відсутні
клопотання про розгляд справи за
участі їх представників.

У зв'язку з цим та у відповідності до ст.
197 Кодексу адміністративного
судочинства України, справу розглянуто
в порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Вислухавши суддю - доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та докази, перевіривши доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
правильність правової оцінки судом
першої інстанції обставин справи та
застосування норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Постановляючи оскаржуване судове
рішення та умотивовуючи свої висновки,
суд першої інстанції виходив з того, що
транспортні засоби реєструються за їх
власниками (фізичними чи юридичними
особами), а реєстрація транспортних
засобів за фізичними особами -
підприємцями не передбачена. При цьому
неможливість державної реєстрації
транспортних засобів за фізичними
особами - підприємцями не позбавляє
права таких осіб на податковий кредит
за операціями з придбання транспортних
засобів, якщо були дотримані умови його
формування, визначені Податковим
кодексом України. Дані автотранспортні
засоби придбані позивачем для
використання в оподатковуваних
операціях в межах господарської
діяльності. Факт використання даних
транспортних засобів позивачем
підтверджується міжнародними товарно -
транспортними накладними.

Тобто, за висновком суду першої
інстанції, позивачем дотримані вимоги
законодавства щодо визначення у травні
2012 року суми податкового кредиту за
операціями з придбання транспортних
засобів та дизельного палива.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із такими висновками суду
першої інстанції з урахуванням
наступного.

Як було встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи
позивач, фізична особа - підприємець 05
лютого 2009 року зареєстрований
виконавчим комітетом Луцької міської
ради Волинської області як суб'єкт
підприємницької діяльності і взятий на
податковий облік в Луцькій об'єднаній
державній податковій інспекції, а
також 31 січня 2011 року зареєстрований
платником податку на додану вартість.

На підставі договорів купівлі - продажу
автотранспортного засобу, укладених 22
травня 2012 року між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2, як Продавцем, та
позивачем, як Покупцем, за №22/05/01 та
№22/05/02, а також договорів купівлі -
продажу автотранспортного засобу,
укладених 25 травня 2012 року між тими ж
сторонами за №25/05/1 та №25/05/2 позивачем
придбано: сідельний тягач DAF 95.430 за
ціною 68 950 гривень (у тому числі 11 491
гривня 67 коп. податку на додану
вартість); напівпричіп VAN HOOL за ціною 28
150 гривень ( у тому числі 4 691 гривня 67
коп. податку на додану вартість);
сідельний тягач DAF 95.430 за ціною 63 650
гривень (у тому числі 10 608 гривень 33 коп.
податку на додану вартість);
напівпричіп KRONE за ціною 22 110 гривень ( у
тому числі 3 685 гривень податку на
додану вартість).

Позивачем у травні 2012 року також
придбано 720 літрів дизельного пального
MUSTANG на суму 7 192 гривні 80 коп. ( у тому
числі 1 198 гривень 80 коп. податку на
додану вартість).

Вказані обставини підтверджується
податковими накладними: від 22 травня 2012
року №569 та № 570; від 25 травня 2012 року
№592 та №593; №6815 від 31 травня 2012 року.

Крім цього, згідно свідоцтв про
реєстрацію транспортних засобів
НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5
транспортні засоби зареєстровані за
ОСОБА_1.

Відповідачем із 20 по 27 серпня 2012 року
проведено виїзну позапланову
документальну перевірку з питань
підтвердження задекларованого
позивачем податкового кредиту за
травень 2012 року, за результатами якої 31
серпня 29012 року складено акт №4235/17 -
2/НОМЕР_1. Згідно висновків, зазначених у
вказаному акті, в ході проведення
перевірки встановлено порушення
позивачем пунктів 198.3, 198.4 статті 198
Податкового кодексу України внаслідок
завищення рядка 24 податкової
декларації з податку на додану
вартість за травень 2012 року на суму 4 382
гривні та завищення значення рядка 19 та
20.2 податкової декларації з податку на
додану вартість за травень 2012 року на
суму 27 293 гривні.

На підставі висновків перевірки
відповідачем 07 вересня 2012 року
прийнято податкове повідомлення -
рішення форми «В4» №, яким
позивачу зменшено від'ємне значення з
податку на додану вартість за травень
2012 року на суму 4 382 гривні.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам особи, яка
подала апеляційну скаргу, колегія
суддів апеляційного суду виходить із
такого.

У відповідності до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п. п. 198.1, 198.3, 198.4 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.
Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.
Якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

Не відносить відповідно до п. 198.6 ст. 198
цього ж Кодексу до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Крім цього, відповідно до п. 6 Правил
державної реєстрації та обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 07 вересня 1998 року
№1388, транспортні засоби реєструються
за юридичними та фізичними особами в
реєстраційно - екзаменаційних
підрозділах Державтоінспекції.
Транспортні засоби, що належать
фізичним особам - підприємцям,
реєструються за ними, як за фізичними
особами.

Тобто, діючими правилами реєстрації
транспортних засобів не передбачено
реєстрації транспортних засобів за
фізичними особами, як суб'єктами
підприємницької діяльності, що при
дотриманні визначених податковим
законодавством умов, не позбавляє цих
осіб на податковий кредит по податку на
додану вартість, сплаченому при
придбанні цих транспортних засобів.

Згідно з вищевикладеними доказами,
позивачем сплачено суми податку на
додану вартість при придбанні
транспортних засобів та дизельного
пального і продавцем були виписані
податкові накладні, а факт
використання транспортних засобів
підтверджується міжнародними товарно -
транспортними накладними №10762 від 20
вересня 2012 року та №117128 від 27 вересня
2012 року.

На підставі доказів, які містяться в
матеріалах справи, що були досліджені
судами першої і апеляційної інстанцій
та оцінка яким надана з дотриманням
положень статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає правильним висновок суду
першої інстанції про правомірність дій
позивача по включенню до податкового
кредиту по податку на додану вартість
суми податку, сплаченого при придбанні
транспортних засобів та дизельного
пального у зв'язку з використанням їх у
господарській діяльності при
перевезенні вантажів.

З урахуванням встановлених судом
фактичних обставин справи та доказів,
представлених сторонами на
підтвердження обставин, якими вони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення проти позову, виходячи з
положень вищезазначених нормативно -
правових актів, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що
відповідач прийшов до помилкових
висновків, а відтак і висновок суду
щодо позовних вимог позивача є
законним та обґрунтованим.

При цьому, доводи апеляційної скарги з
посиланням на відповідні обставини не
враховуються колегією суддів
апеляційного суду у своїх висновках,
так як на ці обставини відповідач
посилався при обґрунтуванні своїх
заперечень на позов і цим обставинам та
доводам було дано правильну правову
оцінку судом першої інстанції. Крім
цього такі доводи відповідача не
узгоджуються із відповідними
положеннями податкового
законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду
акцентує увагу також і на тому, що
відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В свою чергу відповідач не надав суду
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували правомірність
прийнятого ним рішення, а також які
підтверджують доводи апеляційної
скарги.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням процесуальних норм, та на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин справи,
невідповідність висновків суду першої
інстанції фактичним обставинам справи,
а також про порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Тому підстав для скасування постанови
суду першої інстанції і відповідно - до
задоволення апеляційної скарги
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 159, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 26
жовтня 2012 року по справі №2а/0370/3323/12 за
адміністративним позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення особам,
які беруть участь у справі, копії
ухвали і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
Н. Г. Левицька

І. О.
Яворський