Справа № 2а-6007/11/1370
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року
Справа №
64131/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Шевченківського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
7.07.2011 року в справі за позовом
Шевченківського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради до
відділу державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання
протиправними дій та скасування
постанов про накладення штрафу у
виконавчому провадженні,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2011 року Шевченківський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради звернувся до суду з
позовом до відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання протиправними
дій та скасування постанов про
накладення штрафу у виконавчому
провадженні, стягувачем в якому
виступає ОСОБА_1

Позивач просив визнати протиправними
дії державного виконавця підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області щодо накладення на нього
штрафу та скасувати постанови
державного виконавця від 10.03.2010 року та
від 23.03.2010 року про накладення штрафу за
невиконання постанови суду у
виконавчому провадженні ВП № 17270481.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 7.07.2011 року
в задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив Шевченківський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради, який в апеляційній скарзі
просить її скасувати та прийняти нову
постанову про задоволення позовних
вимог.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції порушив норми
матеріального та процесуального права
та безпідставно не взяв до уваги, що
судове рішення в частині виплати
допомоги до 5 травня не виконано з
поважних причин та незалежних від
боржника обставин. При цьому боржником
вжито усіх необхідних заходів для його
виконання, про що проінформовано
державного виконавця.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з таких підстав.

В справі встановлено, що на примусове
виконання підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області надійшов виконавчий лист
Шевченківського районного суду м.
Львова № 2а-1385/09 від 9.02.2010 року про
зобов'язання Шевченківського відділу
соціального захисту нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму
щорічної допомоги до 5 травня за 2009 рік
відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Державним виконавцем підрозділу
примусового виконання рішень ВДВС
Головного управління юстиції у
Львівській області винесено постанову
серії № ВП № 17270481 від 9.02.2010 року про
відкриття виконавчого провадження та
надано боржнику термін для
добровільного виконання рішення суду
до 15.02.2010 року.

Позивачем рішення суду у встановлений
строк виконано не було, про об'єктивні
причини невиконання не повідомлено.

10.03.2010 року державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень ВДВС Головного управління
юстиції у Львівській області винесено
постанову про накладення штрафу на
позивача у розмірі 510,00 грн. за
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення суду, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії, та
встановлено новий строк для виконання
рішення суду.

Листом управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради від 11.03.2010 року
№ 2605-вих-3330, скерованого на адресу
підрозділу примусового виконання
рішень ВДВС Головного управління
юстиції у Львівській області,
повідомлено, що на виконання вимог
постанови державного виконавця серії
№ ВП № 17270481 від 9.02.2010 року, боржником
вжито всіх можливих заходів для
виконання рішення суду, виконання
якого на даний час є неможливим
внаслідок відсутності необхідних
бюджетних призначень.

Боржник провів розрахунок
заборгованості в розмірі 2150,00 грн. та
направив листа начальнику головного
управління праці та соціального
захисту населення Львівської ОДА щодо
виділення коштів.

23.03.2010 року державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень ВДВС Головного управління
юстиції у Львівській області винесено
постанову про накладення штрафу на
позивача у розмірі 1020,00 грн. за повторне
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
постанови державного виконавця про
накладення штрафу на боржника у
виконавчому провадженні прийняті в
межах наданих йому повноважень у
зв'язку з тим, що позивач не виконав
рішення суду, поважних причин
невиконання ні державному виконавцю,
ні суду не надав.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає їх правильними з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 14 КАС України,
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Згідно з ч.1 ст. 255 КАС України, постанова
або ухвала суду, яка набрала законної
сили, є обов'язковою для осіб, які
беруть участь в справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
підприємств, установ та організацій,
посадових чи службових осіб, інших
фізичних осіб і підлягає виконанню на
всій території України.

Згідно п. 7 ст. 7 КАС України,
обов'язковість судових рішень є одним з
принципів адміністративного
судочинства.

Аналогічне випливає з п. 9 ст. 129
Конституції України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
державну виконавчу службу», Державна
виконавча служба здійснює виконання
рішень судів відповідно до законів
України.

Як передбачено ст. 4 Закону України «Про
державну виконавчу службу», державний
виконавець є представником влади і
здійснює примусове виконання судових
рішень, постановлених іменем України,
та рішень інших органів (посадових
осіб), виконання яких покладено на
державну виконавчу службу, у порядку
передбаченому законом.

Згідно ст. 87 Закону України «Про
виконавче провадження» ( в редакції,
чинній на час прийняття відповідачем
оскаржуваних постанов), у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, які можуть бути
виконані лише боржником державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника -
юридичну особу - від двадцяти до
тридцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян та призначає новий
строк для виконання. У разі повторного
невиконання рішення боржником без
поважних причин державний виконавець у
тому ж порядку накладає штраф на
боржника у подвійному розмірі.

З матеріалів справи видно, що позивач
як боржник у виконавчому провадженні у
встановлені державним виконавцем
строки не виконав рішення суду без
поважних причин, оскільки реальних дій
направлених на безпосереднє виконання
постанови суду в адміністративній
справі не вчинив. Направлені ним листи
з приводу виділення коштів носять
формальний характер, а посилання на
відсутність коштів не є підставою для
невиконання рішення суду.

Як зазначено в рішенні Європейського
Суду з прав людини від 3.11.2004 року в
справі Михайленко та інші проти
України, відсутність ресурсів для
оплати заборгованості, присудженої
рішенням суду, не може бути підставою
для зволікання з його виконанням.

За таких обставин, висновки суду першої
інстанції щодо правомірності
застосованих відповідачем штрафів
ґрунтується на чинному законодавстві
та судовій практиці, в зв'язку з чим
оскаржувана постанова скасована бути
не може.

Доводи апелянта висновків суду першої
інстанції не спростовують, тому
підставою для задоволення апеляційної
скарги бути не можуть.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Шевченківського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 7.07.2011 року
в справі № 2а-6007/11/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М. Старунський