Справа № 1715/19429/12
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/800/34996/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Стрелець Т.Г.,

розглянула у порядку письмового
розгляду касаційну скаргу Рівненської
міської ради на постанову Рівненського
міського суду Рівненської області від
28.02.2013 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 28.05.2013 року у справі за позовом ПП
фірма "Офіс-Дизайн" до Рівненської
міської ради про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство - фірма
"Офіс-Дизайн" звернулося до
Рівненського міського суду з позовом, в
якому просило визнати нечинним рішення
Рівненської міської ради від 22.03.2012
року № 1756 "Про припинення права оренди
земельної ділянки на вулиці Київській
(в районі меморіалу Слави) та
розірвання договору оренди землі". Свої
вимоги мотивує тим, що відповідачем при
прийнятті оскаржуваного рішення не
було враховано спеціального механізму
розірвання договору оренди, який
передбачений Законом України "Про
оренду землі" від 06.10.1998 року №161-ХІУ, що
є одностороннім розірванням договору
оренди земельної ділянки від 20 травня
2008 року, яке призвело до порушення його
майнових прав та інтересів щодо оренди
земельної ділянки.

Постановою Рівненського міського суду
від 28.02.2013 року позов Приватного
підприємства - фірми "Офіс Дизайн"
задоволено.

Визнано нечинним рішення Рівненської
міської Ради від 22.03.2012 року №1756 "Про
припинення права оренд земельної
ділянки на вулиці Київській (в районі
меморіалу Слави) та розірвання
договору оренди землі".

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 28.05.2013 року
постанову Рівненського міського суду
від 28.02.2013 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Рівненська міська рада подала до
Вищого адміністративного суду України
касаційну скаргу у якій, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
та матеріального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
прийняти нове рішення, яким у позові
відмовити.

Перевіривши і обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши
правильність застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

У цій справі суди встановили, що між
Рівненською міською радою
(орендодавець) та Приватним
підприємством фірмою "Офіс-Дизайн"
(орендар) було укладено договір оренди,
відповідно до якого орендодавець
надає, а орендар приймає в строкове
платне користування земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
закладу громадського харчування, яка
знаходиться в м.Рівне на вул.Київській
(в районі меморіалу Слави). В оренду
передається земельна ділянка
загальною площею 830 кв.м.

З рішення Рівненської міської ради (15
сесія 6 скликання) від 22.03.2012 року № 1756
"Про припинення права оренди земельної
ділянки на вул. Київській (в районі
меморіалу Слави)" та розірвання
договору оренди землі убачається, що
беручи до уваги те, що Приватне
підприємство - фірма "Офіс-Дизайн"
систематично не сплачує орендну плату,
враховуючи лист Державної податкової
інспекції у м.Рівному від 11.04.2011 року
(вих. №13159/15-341), з метою впорядкування
земельних відносин, відповідно до п. "д"
статті 141 Земельного Кодексу України та
статті 26 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" Рівненська
міська Рада, вирішила:

1. припинити право оренди земельної
ділянки площею 830 м.кв. на вул.Київській
(в районі меморіалу Слави), яка рішенням
Рівненської міської Ради від 30
листопада 2005 року №1756 "Про проведення
конкурсу з надання в оренду земельної
ділянки на вулиці Київській" була
надана в оренду на п'ятдесят років
Приватному підприємству - фірмі
"Офіс-Дизайн" для будівництва та
обслуговування закладу громадського
харчування.

2. розірвати в судовому порядку договір
оренди земельної ділянки від 20 травня
2008 року №89, укладений між
Рівненською міською Радою та Приватним
підприємством - фірмою "Офіс - Дизайн".

3. юристам Рівненської міської Ради
звернутися до суду з позовом про
стягнення з Приватного підприємства -
фірми "Офіс-Дизайн" заборгованості за
орендну плату.

4. віднести цю земельну ділянку до
земель запасу Рівненської міської
ради.

Договором оренди землі не передбачено
його розірвання в односторонньому
порядку з підстав, зазначених в
оскаржуваному рішенні відповідача.
Тому, суди першої та апеляційної
інстанції дійшли висновку, що рішення
Рівненської міської ради від 22.03.2012
року №1756, фактично є одностороннім
розірванням договору оренди земельної
ділянки, оскільки ним припинено право
позивача оренди земельної ділянки та
віднесено таку земельну ділянку до
земель запасу Рівненської міської
ради. Оскаржене рішення суперечить
вимогам ст. 31 Закону України "Про оренду
землі", що у свою чергу призвело до
порушення майнових прав та інтересів
позивача щодо оренди земельної.

Вирішуючи спір по суті, суди керувалися
тим, що справа, яка розглядається, є
адміністративною. Проте цей висновок
не можна визнати обґрунтованим.

Статтею 14 Конституції України
встановлено, що право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Згідно з частинами першою, другою
статті 2 Земельного кодексу України
(далі - ЗК) земельні відносини це
суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею.
Суб'єктами земельних відносин є
громадяни, юридичні особи, органи
місцевого самоврядування та органи
державної влади.

Носієм суверенітету і єдиним джерелом
влади в Україні є народ. Народ здійснює
владу безпосередньо і через органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування (частина друга статті 5
Конституції України).

Відповідно до частини третьої статті
140, частини першої статті 144 Конституції
України місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
в порядку, встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи; органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку
(частина десята статті 59 Закону України
від 21.05.1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве
самоврядування в Україні").

Статтею 80 ЗК встановлено, що суб'єктами
права власності на землю є, зокрема,
територіальні громади, які реалізують
це право безпосередньо або через
органи місцевого самоврядування, на
землі комунальної власності.

Землі, які належать на праві власності
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, є комунальною власністю. У
комунальній власності перебувають усі
землі в межах населених пунктів, крім
земель приватної та державної
власності, а також земельні ділянки за
їх межами, на яких розташовані об'єкти
комунальної власності (частини перша,
друга статті 83 ЗК).

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 17 КАС до компетенції
адміністративних судів віднесено
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності. Ужитий у цій
процесуальній нормі термін "суб'єкт
владних повноважень" означає орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхню посадову чи
службову особу, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у тому
числі на виконання делегованих
повноважень (пункт 7 частини першої
статті 3 КАС). Таким чином, до
компетенції адміністративних судів
належать спори фізичних чи юридичних
осіб з органом державної влади, органом
місцевого самоврядування, їхньою
посадовою або службовою особою,
предметом яких є перевірка законності
рішень, дій чи бездіяльності цих
органів (осіб), відповідно, прийнятих
або вчинених ними при здійсненні
владних управлінських функцій.

У пунктах "а", "б", "в", "г" і "к" статті 12 ЗК
передбачено, що до повноважень міської
ради належить: розпорядження землями
територіальних громад; передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу; надання земельних ділянок у
користування; вилучення їх із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу; викуп земельних ділянок
для суспільних потреб відповідної
територіальної громади селища;
вирішення інших питань у галузі
земельних відносин відповідно до
закону.

Земельні відносини поділяються на
публічні та приватні. Відповідно і
спори в таких відносинах можуть бути як
публічно-правовими, так і
приватноправовими (цивільними,
господарськими).

Згідно з частиною другою статті 2
Цивільного кодексу України (далі ЦК)
учасниками цивільних відносин є:
держава Україна, Автономна Республіка
Крим, територіальні громади, іноземні
держави та інші суб'єкти публічного
права.

Територіальні громади набувають і
здійснюють цивільні права та обов'язки
через органи місцевого самоврядування
у межах їхньої компетенції,
встановленої законом (стаття 172 ЦК).

Міськрада у справі, яка розглядається,
є суб'єктом цивільних правовідносин і
має такий самий правовий статус, що й
інші учасники цих відносин. Реалізуючи
право розпорядження земельною
ділянкою, що перебувала у її власності,
Міськрада відповідно до статті 5 ЗК має
рівні права з громадянами та
юридичними особами, з якими вона
вступає у відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею.
Тобто при здійсненні повноважень
власника землі відповідач є
рівноправним суб'єктом земельних
відносин, дії якого спрямовані на
реалізацію права розпоряджатися
землею. У цьому випадку відсутня
підпорядкованість одного учасника
земельних правовідносин (Товариство)
іншому (Міськрада), яка має місце під
час здійснення органом місцевого
самоврядування владних управлінських
функцій.

При цьому колегія суддів звертає увагу
на те, що згідно з частиною четвертою
статті 41 Конституції України ніхто не
може бути протиправно позбавлений
права власності. Право власності є
непорушним. Ці положення Основного
Закону кореспондуються з пунктом "в"
статті 5 ЗК, згідно з яким земельне
законодавство базується на принципі
невтручання держави у здійснення
громадянами, юридичними особами та
територіальними громадами своїх прав
щодо володіння, користування і
розпорядження землею, крім випадків,
передбачених законом.

Відповідно до частини шостої статті 319
ЦК держава не втручається у здійснення
власником права власності. Тобто пряме
адміністрування з боку органів влади є
неприпустимим.

Суди не звернули уваги на те, що
відповідач владних управлінських
функцій не здійснював і суб'єктом
владних повноважень у цих відносинах
не був.

Ураховуючи наведене, суди дійшли
помилкового висновку про те, що позов,
предметом якого є перевірка
правильності формування волі однієї із
сторін стосовно розпорядження землею,
може бути розглянутий за правилами,
встановленими КАС.

Тому рішення у цій справі підлягають
скасуванню внаслідок неправильного
застосування норм процесуального
закону.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 157 КАС суд закриває провадження
у справі, якщо її не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 157, 211, 222, 228, 230
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Рівненської міської
ради задовольнити частково.

Постанову Рівненського міського суду
Рівненської області від 28.02.2013 року та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 28.05.2013 року
скасувати, провадження у цій справі
закрити.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: