Справа № 826/7765/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1Вн. № 1/168
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку письмового провадження)

м. Київ

24 червня 2014 року 08:00
№ 826/7765/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Магазин № 427" до
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
10.02.2014 № та № , ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Магазин № 427" (далі -
позивач, ТОВ "Магазин № 427") звернулося
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач,
ДПІ у Голосіївському р-ні ГУ Міндоходів
у м. Києві) про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень від 10.02.2014 №
та № (далі - ППР № , ППР №
).

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10.06.2014 відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 826/7765/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10.06.2014 закінчено
підготовче провадження в
адміністративній справі № 826/7765/14 і
призначено справу до судового
розгляду.

В судове засідання 18.06.2014 прибув
представник позивача. Представник
відповідача в судове засідання 18.06.2014
не прибув, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час і місце
судового розгляду.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) якщо немає перешкод
для розгляду справи у судовому
засіданні, визначених цією статтею, але
прибули не всі особи, які беруть участь
у справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 128 КАС
України, беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта, в
судовому засіданні 18.06.2014 суд ухвалив
перейти до розгляду справи в
письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва встановив наступне.

ТОВ "Магазин № 427" (ідентифікаційний код
19479732) зареєстровано 23.07.1992
Голосіївською районною у м. Києві
державною адміністрацією за №
2005092.

ТОВ "Магазин № 427" взято на податковий
облік в органах державної податкової
служби за № 03-101/194 від 21.01.1993 та
перебуває на обліку в ДПІ у
Голосіївському р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києві.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість №
36981691 від 08.09.1999 позивач є платником
податку на додану вартість
(індивідуальний податковий номер
92).

Основним видом діяльності позивача
відповідно до КВЕД є: 47.11 Роздрібна
торгівля в неспеціалізованих
магазинах переважно продуктами
харчування, напоями та тютюновими
виробами; 46.76 Оптова торгівля іншими
проміжними продуктами; 56.10 Діяльність
ресторанів, надання послуг мобільного
харчування; 56.21 Постачання готових
страв для подій.

Основним видом діяльності контрагента
позивача - товариства з обмеженою
відповідальністю "Мон Шері" (далі - ТОВ
"Мон Шері") відповідно до КВЕД є: 96.02
Надання послуг перукарнями та салонами
краси; 46.90 Неспеціалізована оптова
торгівля; 52.29 Інша допоміжна діяльність
у сфері транспорту.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ
у Голосіївському р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києві на підставі наказу № 94 від 16.01.2014,
згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 79.1, п. 79.2 ст. 79
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинам, зокрема, з ТОВ "Мон
Шері" (), ФОП ОСОБА_1 (код
НОМЕР_3) за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, за
результатами якої складено акт від
24.01.2014 № 24/1-22-01-19479732 (далі - акт перевірки
від 24.01.2014 № 24/1-22-01-19479732).

За результатами перевірки, на думку
податкового органу, встановлено, що
операції між позивачем та ТОВ "Мон
Шері", ФОП ОСОБА_1 фактично не
відбувались, а тому позивач не мав
відображати у складі податкового
кредиту податкові накладні з
реквізитами вказаних
контрагентів-постачальників. У зв'язку
з чим відповідачем прийнято ППР №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) на суму 242 291,00
грн. (за основним платежем - 220 077,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями - 22
214,00 грн.), та прийнято ППР № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на суму 294 718,00 грн.
(за основним платежем - 294 717,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 1,00
грн.)

Позивач, не погоджуючись з даними
податковими повідомленнями-рішеннями,
звернувся за їх скасуванням до суду.

Стосовно взаємовідносин позивача з ФОП
ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Доказом безпідставності, на думку
відповідача, формування ТОВ «Магазин №
427» податкового кредиту та валових
витрат по взаємовідносинам із ФОП
ОСОБА_1 є акт перевірки ДПІ у
Подільському р-ні м. Києва ДПС від 20.07.2011
№ 2/17-420/237161902 по ФОП ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2011 по
31.12.2012, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 по
31.12.2012.

Разом з тим, судом встановлено, що ДПІ у
Голосіївському р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києві вже проводила перевірку ТОВ
«Магазин № 427» по взаємовідносинам із
ФОП ОСОБА_1 на підставі вищевказаного
акту № 2/17-420/237161902 від 20.07.2011.

Результат такої перевірки було
оформлено актом перевірки №
526/1-23-60-19479732 від 15.11.2011, на підставі
якого, в свою чергу, були прийняті
податкові повідомлення-рішення від
06.12.2011 № та № .

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2012 по
справі № 2-а-7237/12/2670 податкові
повідомлення-рішення від 06.12.2011 №
та № були визнані протиправними
та скасовані, а господарські операції
між ТОВ «Магазин № 427» та ФОП ОСОБА_1
були визнані товарними.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, з урахуванням положень ч. 1
ст. 72 КАС України, реальність
господарських взаємовідносин між ТОВ
«Магазин № 427» та ФОП ОСОБА_1 не
підлягає доказуванню, а акт перевірки
акт перевірки ДПІ у Подільському р-ні м.
Києва ДПС від 20.07.2011 № 2/17-420/237161902 по ФОП
ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.01.2011 по 31.12.2012, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 по
31.12.2012 не може слугувати доказом
порушення позивачем вимог податкового
законодавства.

Стосовно взаємовідносин позивача з ТОВ
"Мон Шері" суд зазначає наступне.

Податковим органом, без наявних на те
повноважень, зроблено припущення про
встановлення відсутності поставки
товару, клінінгових та транспортних
послуг, а також існування
фінансово-господарських відносин без
мети настання реальних наслідків. Без
аналізу первинних документів та
фактичних обставин зроблено висновок
про те, що відсутні як база, так і об'єкт
оподаткування податком на додану
вартість.

На підставі низки припущень податковий
орган дійшов висновку, що
задекларований позивачем податковий
кредит, сформований за рахунок
податкових накладних, виписаних ТОВ
"Мон Шері" в розмірі 220 077,00 грн., повинен
бути зменшений до 0 грн., в т.ч. за січень
- вересень 2011 року, а також що позивач
повинен бути позбавлений права
включення до складу витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування у 2011 році, суми у розмірі
294 717,00 грн.

Таких висновків податковий орган
дійшов, використавши інформацію ДПІ у
Святошинському р-ні м. Києва ДПС, яку
отримав в порядку, не передбаченому ПК
України.

У якості доказу було використано
висновки акту про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ "Мон
Шері" ДПІ у Святошинському р-ні м. Києва
ДПС від 06.12.2012 № 2151/22-609/37395643, згідно
якого контрагент позивача має ознаки
фіктивності, а саме: відсутність
підприємства за місцезнаходженням, на
підприємстві відсутні наймані
працівники та виробничі потужності.

Так, відповідач дійшов до помилкового
висновку, що не підтверджено отримання
ТОВ "Магазин № 427" товару, клінінгових
та транспортних послуг від ТОВ "Мон
Шері" в перевіряємому періоді.

Разом з тим, суд вважає доцільним
зазначити, що сам факт відсутності
підприємства за місцем реєстрації не
може бути доказом фіктивності його
фінансово-господарської діяльності.
Цей факт може бути встановлено лише на
підставі рішення суду. Однак, такого
рішення суду відповідачем не надано.

Також не може бути підставою для
відмови ТОВ "Магазин № 427" у праві на
податковий кредит порушення
податкової дисципліни з боку ТОВ "Мон
Шері", оскільки, як встановлено судом,
дії позивача свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції реальні та
відповідають дійсному економічному
змісту, підтвердженням чого є наявні в
матеріалах справи належним чином
оформлені первинні документи, зокрема,
податкові накладні.

Таким чином, наданий суду доказ - Акт
перевірки позивача, сформовано
бездоказово. Висновок про
невідповідність первинних документів
про поставку товару та надання
клінігових і транспортних послуг
зроблено безпідставно.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Разом з тим, суд зауважує, що
перевіряючі вдалися до невластивих
податковому органу функцій оцінки
господарської діяльності
підприємства, що призвело до порушення
прав позивача. Акт перевірки не містить
логічно ув'язаного зв'язку між
отриманою інформацією про відсутність
будь-яких засобів та кінцевою метою,
спрямуванням дій на правомірну або
протиправну мету.

Доводи відповідача щодо неможливості
здійснення позивачем господарської
діяльності у зв'язку з відсутністю у
підприємства основних засобів та
трудових ресурсів для здійснення такої
діяльності є необґрунтованими тому, що
чинним цивільним та господарським
кодексами дійсність і реальність
договорів та правомірність виписаних
за ними, зокрема, рахунків-фактур,
видаткових та податкових накладних не
обумовлені наявністю матеріальних та
трудових ресурсів для здійснення
фінансово-господарської діяльності.

Суд, керуючись ч. 1 ст. 86 КАС України,
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно п. 1.1 ст. 1 ПК України відносини,
що виникають у сфері справляння
податків і зборів, зокрема, вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
регулюються Податковим кодексом
України.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України
органи державної податкової служби
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою згідно із
пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Проаналізувавши зміст акту перевірки
від 24.01.2014 № 24/1-22-01-19479732, суд встановив,
що висновки відповідача про
відсутність господарських операцій є
необґрунтованими, оскільки ним не
наведено жодної підстави та не надано
належних доказів вважати
фінансово-господарські відносини між
позивачем та його контрагентом
нереальними господарськими
операціями.

Як вбачається з акту перевірки від
24.01.2014 № 24/1-22-01-19479732, у січні - вересні 2011
року ТОВ "Магазин № 427" сформовано
податковий кредит за рахунок
податкових накладних, виписаних ТОВ
"Мон Шері", у розмірі 220 077,00 грн. та
віднесено до складу витрат суму витрат
у розмірі 294 717,00 грн.

Судом встановлено, що між ТОВ "Магазин
№ 427" та ТОВ "Мон Шері" існували
фінансово-господарські відносини з
поставки товару, клінінгових та
транспортних послуг.

Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Факт поставки товару, клінінгових та
транспортних послуг ТОВ "Мон Шері" було
оформлено та підтверджено договором №
М-177 на транспортно-експедиторське
обслуговування від 01.04.2011, актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
видатковими накладними,
рахунками-фактурами, актами наданих
послуг, банківськими виписками (Т. 1,
арк. 90, 92, 94, 96, 98, 100, 102, 104, 106, 108, 110, 112, 115, 118,
120, 122, 124, 126, 128, 130, 132, 134, 136, 138, 140, 142, 144, 146 -
149, 151, 153, 155, 157 - 166, 183, 185, 187, 189 - 191, 193, 195, 197,
199, 201, 203, 205, 207, 210 - 211, 213, 215, 217, 219, 221, 223, 225,
227, 229, 231, 233, 235, 237, 239 - 240, 242 - 245, 247 - 248, 250; Т.
2, арк. 2 - 3, 5 - 32), ТОВ "Мон Шері" було
виписано податкові накладні на
загальну суму ПДВ 220 077,00 грн. (Т. 1, арк. 91,
93, 95, 97, 99, 101, 103, 105, 107, 109, 111, 113 - 114, 116 - 117, 119,
121, 123, 125, 127, 129, 131, 133, 135, 137, 139, 141, 143, 145, 150,
152, 154, 156, 167 - 182, 184, 186, 188, 192, 194, 196, 198, 200, 202,
204, 206, 208 - 209, 212, 214, 216, 218, 220, 222, 224, 226, 228, 230,
232, 234, 236, 238, 241, 246, 249; Т. 2, арк. 1, 4), що також
не заперечувалось податковим органом
при проведенні перевірки.

Слід зазначити, що в акті перевірки не
вказано на наявність недоліків в
оформленні податкових накладних від
імені контрагента позивача, на
підставі яких сформовано податковий
кредит.

Судом не встановлено та відповідач не
надав доказів на підтвердження факту
анулювання свідоцтва платника податку
на додану вартість контрагента
позивача на момент видачі податкових
накладних.

Отримані позивачем товари, клінінгові
та транспортні послуги призначені були
не для власних потреб позивача, а для
подальшої реалізації замовникам
позивача, що і являється основним видом
господарської діяльності ТОВ "Магазин
№ 427". Отже, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем здійснювалась
господарська діяльність з роздрібної
торгівлі в неспеціалізованих
магазинах переважно продуктами
харчування, напоями та тютюновими
виробами; оптової торгівлі іншими
проміжними продуктами; діяльність
ресторанів, надання послуг мобільного
харчування; з постачання готових страв
для подій, та на підставі виписаних
накладних своїм контрагентам
позивачем було сформовано та
відображено податкові зобов'язання з
ПДВ. При цьому, подальша реалізація
отриманих позивачем від ТОВ "Мон Шері"
товару, клінінгових та транспортних
послуг іншим контрагентам
підтверджується належними доказами,
наявними у справі договорами, актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
актами реалізації, актами
прийому-передачі послуг, видатковими
та податковими накладними (Т. 2, арк. 60 -
281; Т. 3, арк. 1 - 192; Т. 4, арк. 1 - 242; Т. 5, арк. 1 -
225; Т. 6, арк. 1 - 235; Т. 7, арк. 1 - 250; Т. 8, арк. 1 -
199; Т. 9, арк. 1 - 251; Т. 10, арк. 1 - 99; Т. 11, арк. 1 -
157).

Отже, податкові зобов'язання
підтверджені належним чином
оформленими первинними документами, що
підтверджують факт здійснення
відповідних господарських операцій.

Щодо відсутності товарно-транспортних
накладних, то суд зазначає, що
відповідно до ст. 48 Закону України "Про
автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №
2344-ІІІ документом, на підставі яких
виконуються внутрішні перевезення
вантажів, може бути
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж, інші документи, передбачені
законодавством.

Так, згідно розділу 1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених Наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 № 363, товарно-транспортна
документація - комплект юридичних
документів, на підставі яких
здійснюють облік, приймання,
передавання, перевезення, здавання
вантажу та взаємні розрахунки між
учасниками транспортного процесу, а
товарно-транспортна накладна -єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних
правил основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби
й печаткою або штампом),
передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку, а лише
встановлюють права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що
не може бути поставлена під сумнів
реальність вищевказаних господарських
операцій у зв'язку з відсутністю у
позивача товарно-транспортних
накладних.

Крім цього, суд критично ставиться до
посилань відповідача в акті перевірки
від 24.01.2014 № 24/1-22-01-19479732 на протокол
допиту свідка від 11.10.2012, згідно якого
нібито було допитано директора ТОВ "Мон
Шері" ОСОБА_2, оскільки даний доказ
відповідач суду не надав, що, в свою
чергу, ставить під сумнів існування
такого протоколу та, як наслідок,
неможливість його дослідження судом.

Більше того, відповідно до ст. 61
Конституції України юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, тому позивач
не може нести відповідальності за
можливі протиправні дії інших
юридичних осіб, так як у платника, в
даному випадку позивача, відсутній
обов'язок з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
зобов'язань. Крім того, факти вчинення
злочину, в тому числі у вигляді
фіктивного підприємництва, ухилення
від сплати податків та підробки
документів, можуть встановлюватись
виключно відповідним рішенням суду, в
той же час, з інформації з акту
перевірки від 24.01.2014 № 24/1-22-01-19479732 не
вбачається встановлення фактів щодо
спірних операцій, у той час як
відповідно до ст. 72 КАС України для
адміністративного суду є обов'язковим
вирок суду, який набрав законної сили, в
питаннях, чи мало місце діяння, чи
вчинене воно цією особою.

Крім того, посилання відповідача в Акті
перевірки позивача на порушення
податкового законодавства
контрагентом позивача - ТОВ "Мон Шері",
встановлені в акті перевірки
зазначеного контрагента, суд відхиляє,
оскільки не є підставою для відмови у
праві на податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни, вчинені контрагентами
платника податку. Також не є підставою
для визнання неправомірними операцій
платника податків подальше припинення
чи анулювання статусу платника податку
на додану вартість його контрагентів.
Усі операції, вчинені контрагентами
платника податку до припинення таких
контрагентів, не можуть автоматично
розглядатися як нікчемні правочини в
силу самого собою припинення юридичних
осіб або анулювання їх податкового
статусу.

Аналогічна позиція відображена в
постанові Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.03.2014 у
справі № 826/8924/13-а (колегія суддів у
складі головуючого Губської О.А.,
суддів Парінова А.Б., Беспалова О.О.).

Згідно пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно п. 198.3 статті 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

При цьому, відповідно до п. 201.8 ст. 201 ПК
України право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковим кредитом є сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно розділу V цього
Кодексу.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Положеннями пункту 201.10 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання товарів
(послуг), на вимогу їх покупця, та є
підставою для нарахування податкового
кредиту.

Законом України "Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні"
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку (який основою
будь-якого іншого обліку)
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження
включення витрат на оплату поставки
товару та надання робіт до складу
валових витрат підприємства, а також
для підтвердження включення сум
сплаченого податку на додану вартість
у складі ціни за поставлений товар та
отримані послуги до складу податкового
кредиту, необхідні первинні документи
(платіжні доручення, податкові
накладні, акти виконаних робіт тощо),
оформлені відповідно до вимог статті 1
та статті 9 Закону України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні".

Пунктом 6.2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 № 1379, передбачено, що
податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку.

Господарська діяльність ТОВ "Мон Шері"
на момент здійснення правочинів не
була припинена, що не заперечувалось
податковим органом, воно було
платником податку, а тому податкові
накладні складені належними особами та
не суперечать приписам норм чинного
законодавства.

Крім того, суд звертає увагу на
положення інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
20.07.2010 № 1112/11/13-10 щодо принципу
персональної податкової
відповідальності в спорах про податок
на додану вартість та принципу
добросовісності платника податків,
якими визначено, що сама по собі
несплата податку продавцем (серед
іншого й внаслідок ухилення від сплати)
у разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та суму бюджетного
відшкодування. Відповідальна за сплату
податку на додану вартість особа, що
формує дані податкового обліку з цього
податку, а не контрагент такої особи.

Якщо дії платника податку свідчать про
його добросовісність, а вчинені ним
господарські операції реальні та
відповідають дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних. Не
будуть підставою для відмови у праві на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни з боку його контрагентів,
припинення чи анулювання статусу
платника податку на додану вартість,
припинення юридичної особи.

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми та обставини справи,
суд дійшов висновку, що позивачем,
контрагент якого на момент здійснення
господарських операцій був належним
чином зареєстрований як платник
податку на додану вартість, мав
фінансово-господарські відносини,
підтверджені виданими ним податковими
накладними, правомірно сформовано та
задекларовано податковий кредит.

При цьому, хоча сам факт оплати вже є
достатньою та правомірною підставою
для формування на підставі податкових
накладних податкового кредиту, суд
вважає за необхідне зазначити, що
сукупність досліджених під час
розгляду справи вищенаведених
документів за відносинами позивача з
його безпосереднім контрагентом, які
зазвичай супроводжують виконання
операцій такого роду, у взаємозв'язку з
наведеним - договори і первинні
документи щодо подальшої реалізації
отриманого товару та клінінгових і
транспортних послуг, не дають підстав
для висновку про нездійснення операцій
поставки такого товару та надання
таких послуг, щодо яких була здійснена
оплата у січні - вересні 2011 року, або
здійснення операцій без мети
використання їх результатів у власній
господарській діяльності позивача, та
відповідачем не надано належних та
допустимих доказів, які б
спростовували виконання спірних
операцій. Підтвердження фактичного
руху поставленного товару та наданих
послуг по ланцюгу зазначених ДПІ осіб
вказує, крім іншого, на спрямованість
фінансово-господарських відносин на
реальне настання наслідків та зв'язок
здійсненої оплати з господарською
діяльністю позивача.

Вищезгадані податкові накладні видані
контрагентом позивача за
оподатковуваними операціями за
ставкою 20%, що відповідає наведеним
вище положенням податкового
законодавства стосовно порядку
оформлення та підстав їх видачі,
наведені в них дані відповідають та
кореспондуються з відомостями
первинних/платіжних документів.

Суд зазначає, що відповідачем під час
розгляду справи не надано жодних
доказів та не наведено жодних обставин,
які б свідчили про невідповідність
господарських операцій цілям та
завданням статутної діяльності
позивача, незвичності цих операцій для
цих осіб, збитковості здійснених
операцій, або інших обставин, які б
окремо або в сукупності могли свідчити
про не пов'язаність операцій
(здійсненої передоплати) з
господарською діяльністю позивача, про
невчинення операцій, про відсутність
факту поставки товару та надання
клінінгових і транспортних послуг, а
також про те, що вчинення зазначених
операцій не було обумовлено розумними
економічними причинами (цілями
ділового характеру), а дії позивача та
його контрагента були спрямовані на
отримання необґрунтованої податкової
вигоди.

При цьому, суд враховує, що можливі
порушення податкового законодавства з
боку ТОВ "Мон Шері" не є підставою для
висновку про порушення позивачем
податкового законодавства, про
відсутність у покупця права на
формування податкового кредиту з ПДВ
за фактом оплати та про відсутність
права включення до складу витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, відповідної суми.

Згідно ч. 1 ст. 138 КАС України предметом
доказування є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказами в адміністративному
судочинстві відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС
України є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Суд враховує той факт, що відповідачем
не надано вироку у кримінальній справі,
яким би встановлювались обставини
протиправної діяльності позивача, його
контрагента, його посадових осіб, а
також контрагента позивача (його
посадових осіб), з яких би вбачався
зв'язок та обізнаність позивача щодо
можливої протиправної діяльності
певного підприємства та щодо можливої
спрямованості певних угод на ухилення
від сплати податків, який би набрав
законної сили.

Також, на час розгляду даної справи не
встановлено наявність умислу у
директора ТОВ "Магазин № 427" на
здійснення правочинів, спрямованих на
ухилення від сплати податків або з
іншою протиправною метою.

В контексті викладених в Акті
перевірки доводів ДПІ щодо фіктивності
ТОВ "Мон Шері", фіктивності правочинів,
укладених між цією юридичною особою та
позивачем, суд також зазначає, що під
час розгляду справи з боку ДПІ не
надано рішення суду, яке б набрало
законної сили та яке б було прийнято в
порядку ст. 551 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) ("Фіктивна
діяльність суб'єкта господарювання"),
яким би встановлювалась реєстрація
учасників спірних операцій, на
підроблені, втрачені документи або
реєстрація на підставних осіб, на осіб,
які не мали наміру провадити
фінансово-господарську діяльність або
реалізовувати повноваження.

Також, слід додати, що під час розгляду
справи не надано доказів проведення в
рамках кримінальної справи або
ініційованої ДПІ в порядку ст. 84 ПК
України експертизи щодо можливої
підробки підписів на первинних
документах по операціях з оплати
поставки товару та надання клінінгових
і транспортних послуг, що свідчить про
відсутність підстав для висновку про
юридичну дефектність первинних
документів, податкових накладних по
взаємовідносинам позивача з ТОВ "Мон
Шері" та підставою для висновку про
вчинення позивачем та його
контрагентом порушень податкового
законодавства.

Складений відповідачем акт перевірки
не містить жодних фактичних даних, які
б засвідчували наявність в діяльності
позивача обставин, котрі передбачені ч.
3 ст. 228 ЦК України.

Окрім того, під час розгляду справи ДПІ
не надано рішення суду, яке б набрало
законної сили, прийнятого в порядку ст.
234 ЦК України щодо визнання судом
фіктивними правочинів, укладених між
позивачем та його контрагентом, тобто
їх вчинення без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цими правочинами.

Під час розгляду справи ДПІ також не
надано рішення суду, яке б набрало
законної сили та було прийнято в
порядку ст. 207 ГК України щодо визнання
недійсними спірних операцій з підстав
невідповідності спірних операцій
вимогам закону, або вчинення їх з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства.

Судом під час розгляду справи також не
встановлено обставин, які б свідчили
про нікчемність правочинів, укладених
між позивачем та його контрагентом.

Посилання представника відповідача на
ту обставину, що посадові особи
контрагента позивача виступали від
імені підприємства, не усвідомлюючи
юридичних наслідків своїх дій, не
свідчить про нікчемність чи то
безтоварність правочинів.

Отже, при розгляді справи, судом
встановлено, що ППР № та ППР №
, прийняті за результатами даної
перевірки, не відповідають вимогам
чинного законодавства, ґрунтуються на
припущеннях та без системного
викладення порушень вимог чинного
податкового законодавства.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, сукупність вищенаведених
встановлених обставин підтверджено
документально, що дає суду підстави
визнати позовні вимоги щодо визнання
протиправними та скасування ППР №
та ППР № обґрунтованими,
доведеними матеріалами справи, і
такими, що підлягають задоволенню.
Відтак, позовна заява підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 128, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Магазин № 427"
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
10.02.2014 № .

3. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
10.02.2014 № .

4. Стягнути судові витрати в сумі 487,20
грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20
коп.) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Магазин № 427" () із Державного бюджету
України.

5. Стягнути решту суми судового збору у
розмірі 4 384,80 грн. (чотири тисячі триста
вісімдесят чотири грн. 80 коп.) на
розрахунковий рахунок № 4007 у ГУ
ДКСУ у місті Києві, код 38004897, МФО 820019,
код класифікації доходів бюджету 22030001
із Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
Н.В. Клочкова