Справа № 826/5529/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1Вн. № 1/128
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку письмового провадження)

м. Київ

29 травня 2014 року 14:00
№ 826/5529/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "САТІ НОВА СОЮЗ" до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
04.04.2014 № , ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "САТІ НОВА СОЮЗ" (далі
- позивач, ТОВ "САТІ НОВА СОЮЗ")
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (далі - відповідач, ДПІ у
Печерському р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києві) про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 04.04.2014 №
(далі - ППР № ).

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30.04.2014 відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 826/5529/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30.04.2014 закінчено
підготовче провадження в
адміністративній справі № 826/5529/14 і
призначено справу до судового
розгляду.

В судове засідання 29.05.2014 прибув
представник позивача. Представник
відповідача в судове засідання 29.05.2014
не прибув, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час і місце
судового розгляду.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) якщо немає перешкод
для розгляду справи у судовому
засіданні, визначених цією статтею, але
прибули не всі особи, які беруть участь
у справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 128 КАС
України, беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта, в
судовому засіданні 29.05.2014 суд ухвалив
перейти до розгляду справи в
письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва встановив наступне.

ТОВ "САТІ НОВА СОЮЗ" (ідентифікаційний
код 37634392) зареєстровано 31.03.2011
Печерською районною у м. Києві
державною адміністрацією за №
0043184.

ТОВ "САТІ НОВА СОЮЗ" взято на податковий
облік в органах державної податкової
служби за № 59258 від 04.04.2011 та перебуває
на обліку в ДПІ у Печерському р-ні ГУ
Міндоходів у м. Києві.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість №
200058259 від 17.07.2012 позивач є платником
податку на додану вартість
(індивідуальний податковий номер
54).

Основним видом діяльності позивача
відповідно до КВЕД є: 43.33 Покриття
підлоги й облицювання стін; 43.99 Інші
спеціалізовані будівельні роботи, н. в.
і. у.; 46.73 Оптова торгівля деревиною,
будівельними матеріалами та
санітарно-технічним обладнанням; 71.12
Діяльність у сфері інжинірингу,
геології та геодезії, надання послуг
технічного консультування в цих
сферах; 41.20 Будівництво житлових і
нежитлових будівель.

Основним видом діяльності контрагента
позивача - товариства з обмеженою
відповідальністю "ПРОМТЕКС-М" (далі -
ТОВ "ПРОМТЕКС-М") відповідно до КВЕД є:
42.99 Будівництво інших споруд, н. в. і. у.;
43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; 43.39
Інші роботи із завершення будівництва;
46.73 Оптова торгівля деревиною,
будівельними матеріалами та
санітарно-технічним обладнанням; 46.90
Неспеціалізована оптова торгівля
(основний); 71.12 Діяльність у сфері
інжинірингу, геології та геодезії,
надання послуг технічного
консультування в цих сферах.

Основним видом діяльності контрагента
позивача - товариства з обмеженою
відповідальністю "РІКОМ" (далі - ТОВ
"РІКОМ") відповідно до КВЕД є: 46.19
Діяльність посередників у торгівлі
товарами широкого асортименту; 46.90
Неспеціалізована оптова торгівля
(основний); 49.41 Вантажний автомобільний
транспорт; 70.22 Консультування з питань
комерційної діяльності й керування; 73.12
Посередництво в розміщенні реклами в
засобах масової інформації.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ
у Печерському р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києві на підставі наказу № 480 від 10.02.2014,
згідно пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
проведенні фінансово-господарських
відносин з ТОВ "ПРОМТЕКС-М" () та ТОВ "РІКОМ" () за
період з 01.09.2013 по 30.09.2013, за
результатами якої складено Акт від
13.02.2014 № 144/26-55-22-10/4/37634392 (далі - Акт
перевірки від 13.02.2014 № 144/26-55-22-10/4/37634392).

За результатами перевірки, на думку
податкового органу, встановлено, що
операції між позивачем та ТОВ
"ПРОМТЕКС-М", ТОВ "РІКОМ" фактично не
відбувались, а тому позивач не мав
відображати у складі податкового
кредиту податкові накладні з
реквізитами вказаних
контрагентів-постачальників. У зв'язку
з чим відповідачем прийнято ППР №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 512 408,00 грн. (за
основним платежем - 409 926,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 102
482,00 грн.).

Позивач, не погоджуючись з даним
податковим повідомленням-рішенням,
звернувся за його скасуванням до суду.

Податковим органом, без наявних на те
повноважень, зроблено припущення про
встановлення відсутності поставки
будівельних матеріалів (товару) та
виконання будівельних робіт, та
укладення угод без мети настання
реальних наслідків. Без аналізу
первинних документів та фактичних
обставин зроблено висновок про те, що
відсутні як база, так і об'єкт
оподаткування податком на додану
вартість.

На підставі низки припущень податковий
орган дійшов висновку, що
задекларований позивачем податковий
кредит сформований за рахунок
податкових накладних, виписаних ТОВ
"ПРОМТЕКС-М" та ТОВ "РІКОМ" в розмірі 409
926,00 грн., повинен бути зменшений до 0
грн.

Таких висновків податковий орган
дійшов, використавши інформацію
Індустріальної ОДПІ м. Харкова
(Фрунзенський район), яку отримав в
порядку, не передбаченому ПК України.

У якості доказу було використано
висновки акту про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"ПРОМТЕКС-М" Індустріальної ОДПІ м.
Харкова (Фрунзенський район) від 09.01.2014
№ 8/20-36-22-03-07/38384517, акту про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"РІКОМ" Індустріальної ОДПІ м. Харкова
(Фрунзенський район) від 09.01.2013 №
7/20-36-22-03-07/30754208, згідно яких ТОВ
"ПРОМТЕКС-М" та ТОВ "РІКОМ" мають ознаки
фіктивності, а саме: відсутність
підприємств за місцезнаходженням, на
підприємствах відсутні наймані
працівники та виробничі потужності.

Так, відповідач дійшов до помилкового
висновку, що не підтверджено отримання
ТОВ "САТІ НОВА СОЮЗ" будівельних
матеріалів (товару) від ТОВ "РІКОМ" та
отримання будівельних робіт від ТОВ
"ПРОМТЕКС-М" в перевіряємому періоді, а
правочини, укладені ТОВ "САТІ НОВА СОЮЗ"
з вказаними контрагентами, не
спричинили реального настання
правових наслідків, крім тих, що
пов'язані з їх недійсністю.

У той же час під час розгляду справи
судом встановлено, що згідно
інформації з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців ТОВ "ПРОМТЕКС-М" та ТОВ
"РІКОМ" знаходяться за своїм
місцезнаходженням. Відтак, сумнівною є
неможливість провести зустрічну
перевірку. Інших доводів і доказів
нереальності господарських операцій
позивача у відповідача немає.

Крім цього, в матеріалах справи наявні
копії постанови Харківського
окружного адміністративного суду від
04.02.2014 по справі № 820/13381/13-а та ухвали
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29.04.2014 по
справі № 820/115/14, якими визнано
протиправними дії Індустріальної ОДПІ
м. Харкова щодо складення актів від
09.01.2014 № 8/20-36-22-03-07/38384517 та від 09.01.2013 №
7/20-36-22-03-07/30754208 про неможливість
проведення зустрічних звірок ТОВ
"ПРОМТЕКС-М" та ТОВ "РІКОМ".

Таким чином, наданий суду доказ - Акт
перевірки позивача, сформовано
бездоказово. Висновок про
невідповідність первинних документів
про поставку будівельних матеріалів
(товару) та виконання будівельних робіт
зроблено безпідставно.

Відтак, суд вважає вищевказані
висновки відповідача такими, що
суперечать вимогам закону. Згідно ч. 2
ст. 215 Цивільного кодексу України (далі -
ЦК України) недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин), зокрема у разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього
Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК
України).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

В свою чергу, державним податковим
інспекціям надано право подавати до
судів позови до підприємств, установ,
організацій та громадян про визнання
угод недійсними і стягнення в доход
держави коштів, одержаних ними за
такими угодами (ст. 10 Закону України
"Про державну податкову службу в
Україні" від 04.12.1990 № 509-XII).

З наведеного чітко вбачається, що
відповідач, у разі необхідності, має
право звернутися до суду з метою
визнання нікчемним правочину, а не
самостійно вирішувати дане питання.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України № К-1470/09 від 15.04.2009.

Також судом взято до уваги лист
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва № 7319 від 16.09.2011, де
зазначено, що головною підставою
вважати правочин нікчемним являється
його недійсність, встановлена законом,
а не актами податкової перевірки.
Вказані ж в актах податкових органів
недоліки, допущені суб'єктами
господарювання при укладенні та
виконанні договорів, не є підставою для
визнання правочинів нікчемними,
оскільки чинне законодавство не
встановлює таких підстав нікчемності
правочину.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, відповідач, визнавши
договори, укладені між позивачем і його
контрагентами, нереальними
господарськими операціями, зазначив
інформацію, яка не відповідає
дійсності та не підтверджена належними
доказами.

Разом з тим, суд зауважує, що також
перевіряючі вдалися до невластивих
податковому органу функцій оцінки
господарської діяльності
підприємства, що призвело до порушення
прав позивача. Акт перевірки не містить
логічно ув'язаного зв'язку між
отриманою інформацією про відсутність
будь-яких засобів та кінцевою метою,
спрямуванням дій на правомірну або
протиправну мету.

Доводи відповідача щодо неможливості
здійснення позивачем господарської
діяльності у зв'язку з відсутністю у
підприємства основних засобів та
трудових ресурсів для здійснення такої
діяльності є необґрунтованими тому, що
чинним цивільним та господарським
кодексами дійсність і реальність
договорів та правомірність виписаних
за ними, зокрема, рахунків-фактур,
видаткових та податкових накладних не
обумовлені наявністю матеріальних та
трудових ресурсів для здійснення
фінансово-господарської діяльності.

Суд, керуючись ч. 1 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), оцінює докази, які є
у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Згідно п. 1.1 ст. 1 ПК України відносини,
що виникають у сфері справляння
податків і зборів, зокрема, вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
регулюються Податковим кодексом
України.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України
органи державної податкової служби
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою згідно із
пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Проаналізувавши зміст Акту перевірки
від 13.02.2014 № 144/26-55-22-10/4/37634392, суд
встановив, що висновки відповідача про
відсутність господарських операцій є
необґрунтованими, оскільки ним не
наведено жодної підстави та не надано
належних доказів вважати укладені
позивачем угоди нереальними
господарськими операціями.

Як вбачається з Акту перевірки від
13.02.2014 № 144/26-55-22-10/4/37634392, у вересні 2013
року ТОВ "САТІ НОВА СОЮЗ" сформовано
податковий кредит за рахунок
податкових накладних, виписаних ТОВ
"ПРОМТЕКС-М" та ТОВ "РІКОМ" в розмірі 409
925,92 грн.

Судом встановлено, що між ТОВ "САТІ НОВА
СОЮЗ" (Підрядник) та ТОВ "ПРОМТЕКС-М"
(Субпідрядник) було укладено договір
підряду № 15/07-12 від 15.07.2012 (Т. 1, арк. 215 -
223), згідно умов якого Субпідрядник
зобов'язувався відповідно до
проектно-кошторисної документації у
визначені цим договором строки
виконати у повному обсязі комплекс
внутрішніх оздоблювальних робіт на
будівництві загальноосвітньої школи
на 33 класи та ліцею на 22 класи на
ділянці № 12, 13 в 6-му мікрорайоні
житлового комплексу
"Осокорки-Північні" у Дарницькому
районі м. Києва.

Крім цього, між ТОВ "РІКОМ"
(Постачальник) та ТОВ "САТІ НОВА СОЮЗ"
(Покупець) було укладено договір
поставки № 26/08-01 від 26.08.2013 (Т. 1, арк. 125 -
127), згідно умов якого Постачальник
зобов'язувався поставити (передати у
власність) Покупцю, а Покупець
зобов'язувався прийняти та оплатити
товар в кількості, асортименті та на
умовах, визначених за цим договором.
Загальна кількість, ассортимент, ціна
товару, що підлягала поставці за цим
договором визначалася сторонами в
рахунку-фактурі і видатковій
накладній.

Суд зауважує, що серед умов договорів
відсутні положення, які суперечать
моральним засадам суспільства,
порушують публічний порядок, або
спрямовані на заволодіння майном
держави у дохідній частині бюджету.

Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

На виконання умов договору підряду №
15/07-12 від 15.07.2012 та договору поставки №
26/08-01 від 26.08.2013 факт поставки
будівельних матеріалів (товару) ТОВ
"РІКОМ" та факт виконання будівельних
робіт ТОВ "ПРОМТЕКС-М" було оформлено та
підтверджено реєстром виданих та
отриманих податкових накладних,
видатковими накладними, актами
приймання виконаних будівельних робіт,
платіжними дорученнями,
оборотно-сальдовими відомостями по
рахунках (Т. 1, арк. 55 - 124, 128 - 214, 224 - 250; Т. 2,
арк. 20 - 53), ТОВ "ПРОМТЕКС-М" та ТОВ "РІКОМ"
було виписано податкові накладні на
загальну суму ПДВ 409 926,00 грн. (Т. 1, арк. 172
- 214; Т. 2, арк. 1 - 19), що також не
заперечувалось податковим органом при
проведенні перевірки.

Слід зазначити, що в акті перевірки не
вказано на наявність недоліків в
оформленні податкових накладних від
імені контрагентів позивача, на
підставі яких сформовано податковий
кредит.

Судом не встановлено та відповідач не
надав доказів на підтвердження факту
анулювання свідоцтв платника податку
на додану вартість контрагентів
позивача на момент укладення договорів
та видачі податкових накладних.

Отже, податкові зобов'язання
підтверджені належним чином
оформленими первинними документами, що
підтверджують факт здійснення
відповідних господарських операцій.

Згідно пп. 14.1.181 п.14.1 ст. 14 ПК України
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду.

Відповідно до п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт і послуг),
вартість яких відноситься до складу
витрат виробництва (обігу). Право на
нарахування податкового кредит
виникає незалежно від того, чи такі
товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до Закону України "Про
бухгалтерський обік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV
підставою для бухгалтерського обліку
(який є основою будь-якого іншого
обліку) господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження
включення витрат на оплату поставки
товару та надання робіт до складу
валових витрат підприємства, а також
для підтвердження включення сум
сплаченого податку на додану вартість
у складі ціни за поставлений товар та
отримані послуги до складу податкового
кредиту, необхідні первинні документи
(платіжні доручення, податкові
накладні, акти виконаних робіт тощо),
оформлені відповідно до вимог статті 1
та статті 9 Закону України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні".

Пунктом 6.2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 № 1379, передбачено, що
податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку.

Господарська діяльність ТОВ
"ПРОМТЕКС-М" та ТОВ "РІКОМ" на момент
здійснення правочинів не була
припинена, що не заперечувалось
податковим органом, вони були
платниками податку, а тому податкові
накладні складені належними особами та
не суперечать приписам норм чинного
законодавства.

Крім того, суд звертає увагу на
положення інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
20.07.2010 № 1112/11/13-10 щодо принципу
персональної податкової
відповідальності в спорах про податок
на додану вартість та принципу
добросовісності платника податків,
якими визначено, що сама по собі
несплата податку продавцем (серед
іншого й внаслідок ухилення від сплати)
у разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та суму бюджетного
відшкодування. Відповідальна за сплату
податку на додану вартість особа, що
формує дані податкового обліку з цього
податку, а не контрагент такої особи.

Якщо дії платника податку свідчать про
його добросовісність, а вчинені ним
господарські операції реальні та
відповідають дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних. Не
будуть підставою для відмови у праві на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни з боку його контрагентів,
припинення чи анулювання статусу
платника податку на додану вартість,
припинення юридичної особи.

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми та обставини справи,
суд дійшов висновку, що позивачем,
контрагенти якого на момент здійснення
господарських операцій були належним
чином зареєстровані як платники
податку на додану вартість, мали
договори, які не були визнані в
судовому порядку недійсними, а також
підтверджені виданими ними
податковими накладними, правомірно
сформовано та задекларовано
податковий кредит.

При цьому, хоча сам факт оплати вже є
достатньою та правомірною підставою
для формування на підставі податкових
накладних податкового кредиту, суд
вважає за необхідне зазначити, що
сукупність досліджених під час
розгляду справи вищенаведених
документів за відносинами позивача з
його безпосередніми контрагентами, які
зазвичай супроводжують виконання
операцій такого роду, у взаємозв'язку з
наведеним - договори і первинні
документи щодо подальшої реалізації
отриманих будівельних матеріалів
(товару) та будівельних робіт, не дають
підстав для висновку про нездійснення
операцій поставки будівельних
матеріалів (товару) та надання
будівельних робіт, щодо яких була
здійснена оплата у період з жовтня 2013
року по квітень 2014 року, або здійснення
операцій без мети використання їх
результатів у власній господарській
діяльності позивача, та відповідачем
не надано належних та допустимих
доказів, які б спростовували виконання
спірних операцій. Підтвердження
фактичного руху поставлених
будівельних матеріалів (товару) та
наданих будівельних робіт по ланцюгу
зазначених ДПІ осіб вказує, крім
іншого, на спрямованість угод на
реальне настання наслідків,
передбачених зазначеними вище угодами,
та зв'язок здійсненої оплати з
господарською діяльністю позивача.

Вищезгадані податкові накладні видані
контрагентами позивача за
оподатковуваними операціями за
ставкою 20%, що відповідає наведеним
вище положенням податкового
законодавства стосовно порядку
оформлення та підстав їх видачі,
наведені в них дані відповідають та
кореспондуються з відомостями
первинних/платіжних документів.

Суд зазначає, що відповідачем під час
розгляду справи не надано жодних
доказів та не наведено жодних обставин,
які б свідчили про невідповідність
господарських операцій цілям та
завданням статутної діяльності
позивача, незвичності цих операцій для
цих осіб, збитковості здійснених
операцій, або інших обставин, які б
окремо або в сукупності могли свідчити
про не пов'язаність операцій
(здійсненої передоплати) з
господарською діяльністю позивача, про
невчинення операцій, про відсутність
факту поставки будівельних матеріалів
(товару) та надання будівельних робіт, а
також про те, що вчинення зазначених
операцій не було обумовлено розумними
економічними причинами (цілями
ділового характеру), а дії позивача та
його контрагентів були спрямовані на
отримання необґрунтованої податкової
вигоди.

При цьому, суд враховує, що можливі
порушення податкового законодавства з
боку ТОВ "ПРОМТЕКС-М" та ТОВ "РІКОМ" не є
підставою для висновку про порушення
позивачем податкового законодавства
та про відсутність у покупця права на
формування податкового кредиту з ПДВ
за фактом оплати.

Згідно ч. 1 ст. 138 КАС України предметом
доказування є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказами в адміністративному
судочинстві відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС
України є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Суд враховує той факт, що відповідачем
не надано вироку у кримінальній справі,
яким би встановлювались обставини
протиправної діяльності позивача, його
контрагентів, його посадових осіб, а
також контрагентів позивача (їх
посадових осіб), з яких би вбачався
зв'язок та обізнаність позивача щодо
можливої протиправної діяльності
певних підприємств та щодо можливої
спрямованості певних угод на ухилення
від сплати податків, яка б набрала
законної сили.

Також, на час розгляду даної справи не
встановлено наявність умислу у
директора ТОВ "САТІ НОВА СОЮЗ" на
укладення угод, спрямованих на
ухилення від сплати податків або з
іншою протиправною метою.

В контексті викладених в Акті
перевірки доводів ДПІ щодо фіктивності
ТОВ "ПРОМТЕКС-М" та ТОВ "РІКОМ",
фіктивності правочинів, укладених між
цими юридичними особами та позивачем,
суд також зазначає, що під час розгляду
справи з боку ДПІ не надано рішення
суду, яке б набрало законної сили та яке
б було прийнято в порядку ст. 551
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) ("Фіктивна діяльність
суб'єкта господарювання"), яким би
встановлювалась реєстрація учасників
спірних операцій, на підроблені,
втрачені документи або реєстрація на
підставних осіб, на осіб, які не мали
наміру провадити
фінансово-господарську діяльність або
реалізовувати повноваження.

Також, слід додати, що під час розгляду
справи не надано доказів проведення в
рамках кримінальної справи або
ініційованої ДПІ в порядку ст. 84 ПК
України експертизи щодо можливої
підробки підписів на первинних
документах по операціях з оплати
поставки будівельних матеріалів
(товару) та надання будівельних робіт,
що свідчить про відсутність підстав
для висновку про юридичну дефектність
угод, первинних документів, податкових
накладних по взаємовідносинам
позивача з ТОВ "ПРОМТЕКС-М" та ТОВ
"РІКОМ" та підставою для висновку про
вчинення позивачем та його
контрагентами порушень податкового
законодавства.

Складений відповідачем акт перевірки
не містить жодних фактичних даних, які
б засвідчували наявність в діяльності
позивача обставин, котрі передбачені ч.
3 ст. 228 ЦК України.

Окрім того, під час розгляду справи ДПІ
не надано рішення суду, яке б набрало
законної сили, прийнятого в порядку ст.
234 ЦК України щодо визнання судом
фіктивними правочинів, укладених між
позивачем та його контрагентами, тобто
їх вчинення без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цими правочинами.

Під час розгляду справи ДПІ також не
надано рішення суду, яке б набрало
законної сили та було прийнято в
порядку ст. 207 ГК України щодо визнання
недійсними спірних операцій з підстав
невідповідності спірних операцій
вимогам закону, або вчинення їх з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства.

Судом під час розгляду справи також не
встановлено обставин, які б свідчили
про нікчемність правочинів, укладених
між позивачем та його контрагентами.

Посилання представника відповідача на
ту обставину, що посадові особи
контрагентів позивача виступали від
імені підприємства, не усвідомлюючи
юридичних наслідків своїх дій, не
свідчить про нікчемність чи то
безтоварність правочинів.

Отже, при розгляді справи, судом
встановлено, що ППР № , прийняте
за результатами даної перевірки, не
відповідає вимогам чинного
законодавства, ґрунтується на
припущеннях та без системного
викладення порушень вимог чинного
податкового законодавства.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, сукупність вищенаведених
встановлених обставин підтверджено
документально, що дає суду підстави
визнати позовні вимоги щодо визнання
протиправним та скасування ППР №
обґрунтованими, доведеними
матеріалами справи, і такими, що
підлягають задоволенню. Відтак,
позовна заява підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 128, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "САТІ НОВА СОЮЗ"
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
04.04.2014 № .

3. Стягнути судові витрати в сумі 487,20
грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20
коп.) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "САТІ НОВА СОЮЗ" () із Державного бюджету
України.

4. Стягнути решту суми судового збору у
розмірі 4 384,80 грн. (чотири тисячі триста
вісімдесят чотири грн. 80 коп.) на
розрахунковий рахунок № 4007 у ГУ
ДКСУ у місті Києві, код 38004897, МФО 820019,
код класифікації доходів бюджету 22030001
із Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
Н.В. Клочкова