Справа № 826/1205/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2014 р. м. Київ
К/800/59404/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

секретар судового засідання -
Романишин О.Р.,

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_4, довіреність б/н
від 21.08.2012 року,

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_5

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 жовтня
2013року

у справі №826/1205/13-а

за позовом ОСОБА_5

до Деснянської районної у м.
Києві державної адміністрації,

третя особа ОСОБА_6,

про визнання протиправним та
скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2013 року ОСОБА_5 звернулась до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації, яким просила визнати
протиправним та скасувати
розпорядження відповідача від 27 липня
2012 року № 412.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
07 березня 2013 року у справі №826/1205/13-а
позовні вимоги задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року у справі №826/1205/13-а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 07 березня 2013 року у
зазначеній справі скасовано, прийнято
нове рішення, в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

При скасуванні рішення окружного
адміністративного суду та ухваленні
нового, суд апеляційної інстанції
виходив з недоведеності позивачем
своїх вимог, оскільки в процесі
розгляду справи з'ясовано, що ОСОБА_5 є
неналежним позивачем у справі,
оскаржене розпорядження Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації безпосередньо не
впливає на її права, свободи та
інтереси.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, ОСОБА_5
звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, просить скасувати вказане вище
судове рішення, постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
07 березня 2013 року у справі №826/1205/13-а
залишити в силі.

Деснянська районна у м. Києві державна
адміністрація подала до Вищого
адміністративного суду України
заперечення на касаційну скаргу, в
якому наголошувала на відповідність
судового рішення другої інстанції
обставинам справи та вимогам
законодавства України. Відповідач
просив залишити касаційну скаргу без
задоволення, постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31 жовтня 2013 року у справі №826/1205/13-а -
без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
присутнього в судовому засіданні
представника позивача, розглянувши і
обговоривши доводи касаційної скарги
та заперечень на неї, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
наданої ними правової оцінки обставин
у справі, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 14 листопада
2012 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м.Києва від 16 січня
2012 року, ОСОБА_5 виселена із квартири
АДРЕСА_1.

Розпорядженням Деснянської районної у
м. Києві державної адміністрації від 27
липня 2012 року № 412 квартиру АДРЕСА_1
включено до службових приміщень
прокуратури Деснянського району м.
Києва.

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
виходить з наступного.

Згідно статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Частиною 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Суд звертає увагу на те, що згідно з
вищевказаними нормами права особа має
право звернутись до адміністративного
суду з позовом у разі, якщо вона вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
відповідача (суб'єкта владних
повноважень) порушено її права, свободи
чи інтереси у сфері публічно-правових
відносин. При цьому, обставину дійсного
(фактичного) порушення відповідачем
прав, свобод чи інтересів має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач.

Задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті вимоги,
які відновлюють порушені права чи
інтереси особи в сфері
публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України захист прав,
свобод та інтересів осіб завжди є
наступним, тобто передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Отже, право на судовий захист має лише
та особа, яка є суб'єктом (носієм)
порушених прав, свобод чи інтересів.
Тож для того, щоб особі було надано
судовий захист, суд встановлює, чи
особа дійсно має порушене право,
свободу чи інтерес, і це право, свобода
чи інтерес порушені відповідачем.

Враховуючи вимоги Кодексу
адміністративного судочинства
України, особа повинна довести факт
порушення її прав чи охоронюваних
законом інтересів оскаржуваним
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, у даній адміністративній
справі насамперед підлягає
встановленню факт порушення прав чи
охоронюваних законом інтересів
позивача з боку відповідача (внаслідок
вчинення оскаржуваних дій та прийняття
оскаржуваного рішення).

Аналогічна позиція підтверджується і
змістом окремих рішень
Конституційного Суду України, зокрема,
рішення № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997
року за конституційним зверненням щодо
офіційного тлумачення частини 2 статті
55 Конституції України та статті 248-2
Цивільного процесуального кодексу
України та рішення № 9-рп/1997 від 25
грудня 1997 року за конституційним
зверненням щодо офіційного тлумачення
статей 55, 64, 124 Конституції України. Зі
змісту вказаних рішень
Конституційного Суду України випливає,
що кожен має право звернутися до суду,
якщо його права чи свободи порушені або
порушуються, створено або створюються
перешкоди для їх реалізації або мають
місце інші ущемлення прав та свобод.

Обґрунтовуючи своє звернення до суду
за захистом порушеного права ОСОБА_5
стверджує, що оскарженим
розпорядженням її позбавлено
можливість на отримання квартири
АДРЕСА_1.

Судова колегія Вищого
адміністративного суду України
наголошує, що питання наявності права
на вказану вище квартиру було
предметом розгляду у цивільній справі.
Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 14 листопада 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м.Києва від 16 січня
2012 року, ОСОБА_5 виселена із квартири
АДРЕСА_1.

Оскаржене розпорядження відповідача
не було підставою для винесення
рішення про виселення позивача із
квартири та не впливало на її права.

Апеляційним адміністративним судом
правомірно зазначено в судовому
рішенні, що суд першої інстанції
безпідставно надав правову оцінку
розпорядженню від 27 липня 2012року № 412.

В обґрунтування касаційної скарги
ОСОБА_5 покладені доводи, які зводяться
до переоцінки доказів у справі та не
свідчать про порушення судом другої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Судом дотримані норми діючого
законодавства, обставин справи
з'ясовані повно, неупереджено та
об'єктивно.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваному судовому рішенні, воно
ґрунтується на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року у справі №826/1205/13-а - залишити без
змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: