Справа № 804/8492/14
Суддя: Парненко Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

24 червня 2014 р. Справа № 804/8492/14

Суддя Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
Парненко В.С., розглянувши у місті
Дніпропетровську матеріали
адміністративного позову Дочірнього
підприємства «Вітамін-Фарм» до
Державної служби інтелектуальної
власності України про визнання
протиправними та скасування рішень,
визнання недійсним свідоцтв та
патентів, -

ВСТАНОВИВ

20.06.2014 р. Дочірнє підприємство
«Вітамін-Фарм» звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із позовною
заявою до Державної служби
інтелектуальної власності України з
наступними позовними вимогами:

1. Визнати протиправним та
скасувати рішення Державної служби
інтелектуальної власності України за
заявкою № 3 від 13.09.2004 року про
видачу свідоцтва № НОМЕР_6, від 17.04.2006
року на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
знак для товарів та послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_3»;

2. Визнати протиправним та
скасувати рішення Державної служби
інтелектуальної власності України за
заявкою № m200807319 від 10.12.2009 року про
видачу свідоцтва № НОМЕР_1, від 10.12.2009
року на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
знак для товарів та послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1»;

3. Визнати протиправним та
скасувати рішення Державної служби
інтелектуальної власності України за
заявкою № m201216812 від 27.09.2012 року про
видачу свідоцтва № НОМЕР_2, від 11.11.2013
року на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
знак для товарів та послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_2»;

4. Визнати протиправним та
скасувати рішення Державної служби
інтелектуальної власності України за
заявкою № .s201200606 від 11.05.2012 року про
видачу патенту № НОМЕР_3 від 25.07.2012 року
на логотип «ІНФОРМАЦІЯ_1»;

5. Визнати протиправним та
скасувати рішення Державної служби
інтелектуальної власності України за
заявкою № s201200605 про видачу патенту №
НОМЕР_4 на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
логотип «ІНФОРМАЦІЯ_1»;

6. Визнати протиправним та
скасувати рішення Державної служби
інтелектуальної власності України за
заявкою № s201201288 про видачу патенту №
НОМЕР_5 на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
логотип «ІНФОРМАЦІЯ_2»;

7. Визнати протиправним та
скасувати рішення Державної служби
інтелектуальної власності України за
заявкою № s201201287 про видачу патенту №
НОМЕР_7 на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
рекламне пристосування «ІНФОРМАЦІЯ_2»;

8. Визнати протиправним та
скасувати рішення Державної служби
інтелектуальної власності України за
заявкою № s201201409 про видачу патенту №
НОМЕР_9 на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
рекламне пристосування;

9. Визнати протиправним та
скасувати рішення Державної служби
інтелектуальної власності України за
заявкою № s201201410 про видачу патенту №
НОМЕР_8 на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
логотип;

10. Визнати недійсним свідоцтво №
НОМЕР_6 від 17.04.2006 року на ім'я ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на знак для товарів та
послуг «ІНФОРМАЦІЯ_3»;

11. Визнати недійсним свідоцтво №
НОМЕР_1 від 10.12.2009 року на ім'я ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на знак для товарів та
послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1»;

12. Визнати недійсним свідоцтво №
НОМЕР_2 від 11.11.2013 року на ім'я ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на знак для товарів та
послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2»;

13. Визнати недійсним патент №
НОМЕР_3 від 25.07.2012 року, виданий на ім'я
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на логотип
«ІНФОРМАЦІЯ_1»;

14. Визнати недійсним патент №
НОМЕР_4 на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
логотип «ІНФОРМАЦІЯ_1»;

15. Визнати недійсним патент №
НОМЕР_5 на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
логотип «ІНФОРМАЦІЯ_2»;

16. Визнати недійсним патент №
НОМЕР_7 на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
рекламне пристосування «ІНФОРМАЦІЯ_2»;

17. Визнати недійсним патент №
НОМЕР_9 на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
рекламне пристосування;

18. Визнати недійсним патент №
НОМЕР_8 на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
логотип.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує, що прийняття Державною службою
інтелектуальної власності України
вказаних рішень про реєстрацію права
інтелектуальної власності та видача на
підставі вказаних рішень свідоцтв про
право на знак для товарів та послуг і
патентів на промислові зразки є
порушенням чинного законодавства
України, в тому числі Законів України
«Про охорону прав на знаки для товарів
і послуг», «Про охорону прав на
промислові зразки», Паризької
конвенції про охорону промислової
власності від 20 березня 1883 року, яка
ратифікована Україною 25.12.1991 року,
Правил складання, подання та розгляду
заявки на видачу свідоцтва України на
знак для товарів і послуг, затверджених
наказом Державним патентним
відомством України від 28 липня 1995 року
№ 116 та зареєстрованих в Міністерстві
юстиції України 2 серпня 1995 р. за № 276/812,
а також Правил складання та подання
заявки на промисловий зразок,
затверджених Наказом Міністерства
освіти і науки України від 18 лютого 2002
року № 110 та зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 6 березня
2002 р. за № 226/6514, що призводить до
суттєвого порушення законодавства
України «Про захист економічної
конкуренції», внаслідок чого суб'єкти
фармацевтичної діяльності, які
використовують зареєстровані ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 знаки для товарів та
послуг, логотипи та рекламні
позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та подібні до
змішування з цим позначенням,
отримують привілейоване становище на
ринку внаслідок введення споживачів в
оману стосовно дійсного рівня цін, що
встановлені відповідними суб'єктами
господарювання.

Відповідно до ч.1 ст.107 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя після одержання
позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи
належить позовну заяву розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Завданням адміністративного
судочинства, згідно з ч.1 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що справа адміністративної
юрисдикції - переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Зі змісту вказаних статей випливає, що
для спору, який може бути вирішених в
порядку адміністративного судочинства
має бути уповноваження одного суб'єкта
владно керувати поведінкою іншого
суб'єкта (суб'єктів), а ці суб'єкти
зобов'язані виконувати вимоги та
приписи такого владного суб'єкта. До
юрисдикції адміністративних судів
віднесені тільки ті публічно-правові
спори, які виникають у зв'язку зі
здійсненням суб'єктами владних
повноважень, віднесених до їх
компетенції владних управлінських
функцій, а не взагалі всіх функцій, які
виконують суб'єкти владних
повноважень.

Основною ознакою публічно-правового
спору, що підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства є те, що
у цих відносинах домінує
публічно-правовий інтерес (прагнення
забезпечити блага, які мають
загальносуспільну вагу, тобто блага, що
є важливими не лише для однієї окремої
особи, а для значної кількості людей -
громади, суспільства).

Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема: спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності; спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень;
спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів; спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України;
спори щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом
референдуму (ч.2 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Згідно з вимогами ч.2 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до ч.2 ст.4 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на всі
публічно-правові спори, крім спорів,
для яких встановлений інший порядок
судового вирішення.

Частинами 1, 2 ст. 418 Цивільного кодексу
України визначено, що право
інтелектуальної власності - це право
особи на результат інтелектуальної,
творчої діяльності або на інший об'єкт
права інтелектуальної власності,
визначений цим Кодексом та іншим
законом.

Право інтелектуальної власності
становлять особисті немайнові права
інтелектуальної власності та (або)
майнові права інтелектуальної
власності, зміст яких щодо певних
об'єктів права інтелектуальної
власності визначається цим Кодексом та
іншим законом.

Згідно ч. 1 ст. 420 Цивільного кодексу
України до об'єктів права
інтелектуальної власності, зокрема,
належать комерційні (фірмові)
найменування, торговельні марки (знаки
для товарів і послуг), географічні
зазначення.

Таким чином, знак для товарів та послуг
є об'єктом цивільного права.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України
«Про охорону прав на знаки для товарів
і послуг», право власності на знак
засвідчується свідоцтвом. Строк дії
свідоцтва становить 10 років від дати
подання заявки до Установи і
продовжується Установою за
клопотанням власника свідоцтва щоразу
на 10 років, за умови сплати збору в
порядку, встановленому пунктом 2 статті
18 цього Закону.

Право на одержання свідоцтва у порядку,
встановленому цим Законом, має будь-яка
особа, об'єднання осіб або їх
правонаступники (ч. 5 ст. 5 Закону
України «Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг»,).

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг», особа, яка бажає одержати
свідоцтво, подає до Установи заявку.

Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг» встановлено, що заявник може
оскаржити рішення Установи за заявкою
у судовому порядку або до Апеляційної
палати протягом двох місяців від дати
одержання рішення Установи чи копій
матеріалів, затребуваних відповідно до
пункту 3 статті 10 вказаного Закону.

Частиною 1 ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відповідно до Постанови пленуму Вищого
господарського суду України про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних із захистом прав
інтелектуальної власності №12 від
17.10.2012 р. господарським судам
підвідомчі справи у спорах, пов'язаних
з використанням у господарському
обороті об'єктів інтелектуальної
власності, коли склад учасників спору
відповідає приписам статті 1
Господарського процесуального кодексу
України. До кола підвідомчих
господарському суду спорів слід
відносити й спори, пов'язані з
визнанням недійсними документів, які
засвідчують право на об'єкти
інтелектуальної власності (свідоцтва,
патенти), стосуються питань права
власності на відповідні об'єкти і за
своїм характером є цивільно-правовими
чи господарсько-правовими й не
належать до числа публічно-правових
спорів.

За наведених обставин, суд доходить
висновку про відсутність публічно -
правового спору, у зв'язку із чим справу
не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суддя відмовляє у
відкритті провадження в
адміністративній справі лише, якщо
заяву не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом ч. 6 ст. 109 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі відмови у відкритті провадження
в адміністративній справі з підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
цієї статті, суд повинен роз'яснити
позивачеві, до юрисдикції якого суду
віднесено розгляд такої справи.

Враховуючи ту обставину, що позовна
заява не підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства,
позивачу слід відмовити у відкритті
провадження у даній справі з
роз'ясненням йому, що розгляд заявлених
ним вимог підлягає розгляду
Господарським судом Дніпропетровської
області в порядку господарського
судочинства.

Керуючись статтями 107,109 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті провадження у
адміністративній справі за позовом
Дочірнього підприємства
«Вітамін-Фарм» до Державної служби
інтелектуальної власності України про
визнання протиправними та скасування
рішень, визнання недійсним свідоцтв та
патентів.

Відповідно до ч. 5 ст. 109 Кодексу
адміністративного судочинства України
повторне звернення тієї ж особи до
адміністративного суду з таким самим
адміністративним позовом, щодо якого
постановлено ухвалу про відмову у
відкритті провадження, не
допускається.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження відповідно до статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України та може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у п'ятиденний
строк з моменту проголошення ухвали.

Суддя (підпис) В.С.
ПарненкоУхвала не набрала законної
сили 24.06.14 Суддя З оригіналом згідно
Помічник судді В.С. Парненко Ю.Ю.
Ковтун