Справа № 806/1945/14
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
Житомир справа № 806/1945/14

категорія 10.1

Суддя Житомирського окружного
адміністративного суду Романченко Є.Ю.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Житомирі Житомирської
області до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 про стягнення 3188,20
грн.,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом, в якому зазначає, що
відповідач як платник внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування зобов'язана нараховувати,
обчислювати і сплачувати в установлені
строки та у повному обсязі страхові
внески. У зв'язку з невиконанням даних
зобов'язань до відповідача рішеннями
управління Пенсійного фонду України в
м. Житомирі від 20 і 21 листопада 2013 року
№ 465, № 466, № 472, № 473, № 474, № 475, № 476, № 477,
№ 478, застосовані фінансові санкції у
розмірі 417,85 грн. і нараховано пеню в
сумі 2812,69 грн., всього 3230,54 грн. Рішення
відповідачем оскаржені не були, кошти у
добровільному порядку в повному обсязі
несплачені. Станом на 25.02.2014 року
заборгованість складала 3188,20 грн.
Позивач вважає, що їх несплата завдає
шкоди інтересах держави, а тому просить
стягнути з відповідача борг у сумі 3188,20
грн. у судовому порядку.

Представник позивача подала заяву з
проханням розглядати справу в
письмовому провадженні, без фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу. Позовні вимоги підтримала та
просила, враховуючи часткове погашення
заборгованості, стягнути з відповідача
борг у сумі 3032,01 грн.

Представник відповідача подав заяву з
проханням розглядати справу в
письмовому провадженні, без фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу. Позовні вимоги не визнав,
просив відмовити у задоволенні позову.
Також до суду були подані письмові
заперечення проти позову, в яких
відповідач просила відмовити у
задоволенні позовних вимог, мотивуючи
тим, що рішення про застосування
фінансових санкцій та нарахування пені
є протиправними. Посилання позивача на
норми Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", а саме статті 17, 18 і 106, на
думку відповідача, є безпідставними,
так як ці статті втратили чинність з
вступом у законну силу Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Зважаючи на відсутність перешкоди для
розгляду справи у судовому засіданні
та приймаючи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд вважає за можливе розглянути
справу у письмовому провадженні,
відповідно до частини 6 статті 128 КАС
України, на підставі наявних у ній
доказів.

Дослідивши надані докази, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог з наступних підстав.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
зареєстрована як платник збору на
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування в Управлінні Пенсійного
фонду України в м. Житомирі
Житомирської області.

Абзацом 5, 6 пункту 7 розділу VIII
"Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
08.07.2010 року № 2464-VI, який набрав чинності
з 01.01.2011 року, визначено, що стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

На період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

У відповідності до пункті 6, 7 частини 1
статті 64 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV, у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, виконавча
дирекція Пенсійного фонду та її
територіальні органи мають право:
застосовувати фінансові санкції,
передбачені цим Законом; стягувати з
платників страхових внесків
несплачені суми страхових внесків.

В силу приписів статей 14 та 15 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" (у
редакції до 01.01.2011 року, далі - Закон),
відповідач є страхувальником і,
відповідно, платником страхових
внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно із п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону,
страхувальник зобов'язаний
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески.

Відповідно до частини 6 статті 20 Закону,
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду.

Частиною другою статті 106 Закону
визначено, що суми страхових внесків
своєчасно не нараховані та/або не
сплачені страхувальниками у строки,
визначені статтею 20 цього Закону, в
тому числі обчислені територіальними
органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Згідно із п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону, виконавчі
органи Пенсійного фонду застосовують
до страхувальників такі фінансові
санкції: за несплату (неперерахування)
або несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
територіальними органами Пенсійного
фонду, накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.
Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу.

Строк давності щодо стягнення
недоїмки, пені та штрафів не
застосовується (ч.15 ст. 106 Закону).

Матеріалами справи підтверджено, що у
зв'язку з несвоєчасною сплатою
(несвоєчасним перерахуванням)
відповідачем страхових внесків
рішеннями Управління Пенсійного фонду
України в м. Житомирі Житомирської
області від 20 і 21 листопада 2013 року № 465,
№ 466, № 472, № 473, № 474, № 475, № 476, № 477 та №
478 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
застосовані фінансові санкції у
вигляді штрафу у сумі 417,85 грн. та
нараховано пеню в розмірі 2812,69 грн.
Зазначені рішення вважаються отримані
відповідачем. Доказів оскарження цих
рішень відповідачем суду надано не
було.

Довідка позивача від 19.06.2014 року №
11329/05-02 свідчить, що станом на 19.06.2014 року
заборгованість фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 перед Пенсійним
фондом України складає 3032,01 грн., відтак
сума боргу є узгодженою.

Суд не приймає до уваги твердження
відповідача, викладені у письмових
запереченнях проти позову, зважаючи на
таке.

Відповідно до частини 2 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

У частині першій статті 138 Кодексу
адміністративного судочинства України
закріплено, що предметом доказування є
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги чи заперечення або які
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропущення строку для
звернення до суду тощо) та які належить
встановити при ухваленні судового
рішення у справі.

З огляду на зміст наведених норм
процесуального права та з урахуванням
того, що вимогою заявленого позову є
стягнення заборгованості зі сплати
штрафних санкцій та пені, предметом
доказування у даній справі мають бути
обставини, які свідчать про наявність
підстав, з якими законом пов'язує
можливість стягнення заборгованості у
судовому порядку, встановлення факту
узгодженості грошового зобов'язання,
наявності боргу, його сплати у
добровільному порядку тощо.

При цьому, питання правомірності
прийняття рішень про застосування
фінансових санкцій та нарахування пені
за несплату (неперахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
органом Пенсійного фонду, за якими
відповідні суми штрафу і пені
нараховані, не охоплюється предметом
даного позову, оскільки рішення
суб'єкта владних повноважень про
застосування відповідних фінансових
санкцій і нарахування пені не є
предметом позову у даній справі, а отже
суд не має процесуальних повноважень у
межах розгляду даної справи
здійснювати їх правовий аналіз.

Також суд критично оцінює посилання
відповідача на частину 4 статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№ 2464-VI, оскільки останній не регулює
спірні правовідносини. Стягнення
заборгованості у даному випадку
врегульовано Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV.

За таких обставин, коли суми фінансових
санкцій та пені у добровільному
порядку в повному обсязі відповідачем
до Пенсійного фонду перераховані не
були, а також враховуючи, що рішення
позивача від 20 і 21 листопада 2013 року №
465, № 466, № 472, № 473, № 474, № 475, № 476, № 477 та
№ 478 є чинними, суд приходить до
висновку, що позов слід задовольнити.

Керуючись статтями 86, 158 - 163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 на користь Управління
Пенсійного фонду України в м. Житомирі
Житомирської області заборгованість у
сумі 3032,01 грн.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Є.Ю. Романченко