Справа № 804/5501/14
Суддя: Парненко Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 р. Справа № 804/5501/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Парненко
В.С.

при секретарі судового засідання
Драгота С.А.,

за участю:

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача Сириця
О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, третя особа
Генеральна прокуратура України про
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

17.04.2014 р. ОСОБА_3 звернулась до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із позовною
заявою до Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, третя особа
Генеральна прокуратура України про
зобов'язання відповідача внести
відповідні відомості до Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна про зняття арешту з
нежитлового приміщення загальною
площею 135,8 кв.м., розташованого за
адресою м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1,
яке належить позивачу на праві
приватної власності.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 18.04.2014 р.
позов залишено без руху для усунення
недоліків.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 30.04.2014 р.
відкрито провадження у справі.

В обґрунтування позову зазначено, що
відповідач незаконно відмовляє у
внесенні відомостей до Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна про зняття арешту, незважаючи на
те, що для здійснення даної дії наявні
усі підстави.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, просив позов
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти
позовних вимог заперечував, просив в
задоволенні позову відмовити.

Третя особа у судове засідання не
з'явилася, про дату, час та місце
судового розгляду повідомлялася
належним чином.

Заслухавши представників сторін,
розглянувши подані документи і
матеріали справи, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає
встановленими наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обтяження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації.

Судом встановлено, що 13.01.2005 р. Першою
Дніпропетровської державною
нотаріальною конторою до Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна були внесені
відомості про арешт, накладений на
нежитлове приміщення загальною площею
135.8 кв.м., яке розташовано за адресою
м.Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, належного
позивачу на праві приватної особистої
власності .

Як вбачається з Витягу з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна про арешти №38538377 від
31.10.2012 р. підставою для накладення
арешту був Лист Генеральної
прокуратури України №05-9305-01 від 28.12.2004
року (слідчий Гогільчин С.С.).

Позивач зазначив, що ним у червні 2013
року на адресу Генеральної прокуратури
України надіслано письмову скаргу на
незаконні дії слідчого з ОВС
Гогільчина С.С. та з проханням
надіслати до Дніпропетровської
реєстраційної служби міського
управляння юстиції відповідну
постанову про зняття арешту. 14.08.2013 року
позивач отримав лист з Генеральної
прокуратури за підписом Начальника
відділу управління процесуального
керівництва досудового розслідування
та підтримання державного
обвинувачення ГУ з РОВС ГПУ А.
Байрачного, в якому вказано, що до
відповідача було направлено лист з
вимогою про зняття арешту.

Матеріалами справи підтверджується, що
з даного приводу на адресу відповідача
було надіслано Лист за №17/1/2- 11015-97 від
13.08.2013 року. В даному листі вказано, що у
провадженні Генеральної прокуратури
України знаходиться кримінальна
справа №49-964. У ході розслідування
даної кримінальної справи слідчий ОВС
Гогільчин С.С. звернувся з листом
№06-9305-01 від 28.12.2004 р. до Першої державної
нотаріальної контори
м.Дніпропетровська, де виклав прохання
про заборону проведення нотаріальних
дій з об'єктом нерухомості - нежитловим
приміщенням загальною площею 135,8 м.кв.,
розташованим за адресою:
м.Дніпропетровськ, АДРЕСА_1. 13.01.2005 р. на
даний об'єкт нежилої нерухомості за
листом слідчого накладено арешт та
внесено його до Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна про арешти за №1603822. Разом з тим,
постанова про накладення арешту на
вказане майно, як вимагав
Кримінально-процесуальний кодекс
України 1960 р., не виносилась.

25.09.2013 р. позивач звертався з письмової
заявою до відповідача про внесення
відповідних відомостей до Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна про зняття арешту з
нежитлового приміщення, загальною
площею 135.8 кв.м.., розташованого за
адресою м.Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, яке
належить позивачу на праві приватної
особистої власності.

У відповідь на дану заяву відповідач,
навівши норми законодавства, повідомив
(лист від 27.09.2013 р. №10754/10.11-18/10129), що
процедура накладення обтяжень на
нерухоме майно відбувається у
відповідності до чинного
законодавства.

Крім іншого, 28.02.2014 року позивач отримав
з Генеральної прокуратури України лист
№15/1-9305-01, в якому зазначено, що діюче
законодавство України в період 2004-2005
рр. не передбачало внесення
реєстратором відомостей до Єдиного
реєстру заборон відчуження майна
об'єктів нерухомого майна щодо
заборони його відчуження на підставі
лише Листа, а передбачало, що
реєстратор вносив відомості до
вказаного реєстру на підставі ухвали
суду, постанови слідчого та постанови
державної виконавчої служби.

Таким чином, встановленим є той факт, що
слідчий ОВС Гогільчин С.С. постанови
про накладення арешту на нежитлове
приміщення, загальною площею 135.8 кв.м..,
розташованого за адресою
м.Дніпропетровськ, АДРЕСА_1 не виносив,
а отже підстави для накладення арешту
не було.

Відповідач щодо цієї обставини не
заперечував.

На час судового розгляду справи та
винесення рішення, арешт з нерухомого
майна позивача не знятий.

З даного проводу суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що на час внесення
відомостей про арешт нерухомого майна,
належного позивачу до Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, діяло Положення про Єдиний
реєстр заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
09.06.1999 № 31/5 (у редакції наказу
Міністерства юстиції України від 18.08.2004
№ 85/5, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 10 червня 1999 р. за №
364/3657.

Відповідно до п. 1.1 Положення Єдиний
реєстр заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна - це електронна база
даних, яка містить відомості про
обтяження нерухомого майна, а саме:
накладені заборони та арешти
нерухомого майна; вилучення записів
про заборони, арешти; видані витяги з
Реєстру заборон.

Пунктом 2.1 Положення передбачено, що
підставами для внесення до Реєстру
заборон відомостей про накладення
(зняття) заборони та арештів на об'єкти
нерухомого майна є: накладення (зняття)
державною нотаріальною конторою або
приватним нотаріусом - Реєстратором
заборони відчуження на об'єкти
нерухомого майна; заява про реєстрацію
(вилучення) обтяження об'єкта
нерухомого майна, що подається:
державною нотаріальною конторою та
приватним нотаріусом, які не є
Реєстраторами, - у зв'язку з накладенням
(зняттям) ними заборони відчуження на
об'єкти нерухомого майна; посадовою
особою виконавчого комітету сільської,
селищної, міської ради - у зв'язку з
накладенням (зняттям) ними заборони
відчуження на об'єкти нерухомого майна;
судами і слідчими органами - у зв'язку з
накладенням ними арешту на об'єкти
нерухомого майна (звільненням з-під
арешту).

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» та інших
законодавчих актів України» №1878-VI від
11.02.2010 року (із змінами та доповненнями)
визначено, що державна реєстрація прав
на нерухоме майно в порядку,
визначеному цим Законом, здійснюється
з 01.01.2013 року органами державної
реєстрації прав, якими є реєстраційні
служби територіальних органів юстиції.

Абзацом 1 пункту 5 розділу II «Прикінцеві
та перехідні положення» Закону України
«Про внесення змін до Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень» та
інших законодавчих актів України» від
11.02.2010 року №1878-VІ (надалі - Закон №1878),
встановлено, що державна реєстрація в
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно, Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,
Державному реєстрі іпотек, надання
інформації із зазначених реєстрів
здійснюється до 1 січня 2013 року.

Отже, Реєстр прав власності на нерухоме
майно, Єдиний реєстр заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,
Державний реєстр іпотек та Державний
реєстр обтяжень рухомого майна з 1
січня 2013 року втратили чинність як
самостійні реєстри.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі -
Закон) права на нерухоме майно та їх
обтяження, що виникли до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, за таких умов: якщо реєстрація
прав та їх обтяжень була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав та їх обтяжень
діяло законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону №1878
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав, відмову в
такій реєстрації, її зупинення, про
державну реєстрацію обтяжень, про
скасування запису, погашення запису та
внесення змін до записів у Державному
реєстрі прав.

Процедуру використання та перенесення
державним реєстратором прав на
нерухоме майно записів з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, Державного реєстру
іпотек, Державного реєстру обтяжень
рухомого майна до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно та
використання даних Реєстру прав
власності на нерухоме майно визначено
Порядком, затвердженим Наказом
Міністерства юстиції України від 14.12.2012
№1844/5, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 18.12.2012 року №2102/22414.

Зазначеним Порядком визначено
процедуру використання та перенесення
державними реєстраторами прав на
нерухоме майно, нотаріусами як
спеціальними суб'єктами, на яких
покладаються функції державного
реєстратора прав на нерухоме майно
записів з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,
Державного реєстру іпотек, Державного
реєстру обтяжень рухомого майна до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та використання даних
Реєстру прав власності на нерухоме
майно.

Згідно ст.1 Закону державний реєстр
речових прав на нерухоме майно - єдина
державна інформаційна система, що
містить відомості про права на
нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Структуру Державного реєстру прав
визначено у статті 11 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» та
зазначено, що Державний реєстр прав
складається з розділів, які
відкриваються на кожний об'єкт
нерухомого майна під час проведення
державної реєстрації права власності
на нього. Кожний розділ Державного
реєстру прав складається з чотирьох
частин, які містять відомості про:
нерухоме майно; право власності та
суб'єкта (суб'єктів) цього права; інші
речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих
прав; обтяження прав на нерухоме майно
та суб'єкта (суб'єктів) цих прав.

Відповідно до Положення про Державну
реєстраційну службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 6 квітня 2011 року № 401/2011
Державна реєстраційна служба України
(Укрдержреєстр) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра юстиції України та входить до
системи органів виконавчої влади.

Відповідно до п. 4 ст. 15 Закону державній
реєстрації підлягають виключно
заявлені права та їх обтяження за
умови їх відповідності законодавству
і поданим документам.

Пунктом 9 ст. 16 Закону визначено, що
державна реєстрація припинення
іпотеки, обтяження проводиться на
підставі заяви обтяжувача, яку він
зобов'язаний подати протягом п'яти
робочих днів з дня припинення іпотеки,
обтяження самостійно або на письмову
вимогу боржника чи іншої особи, права
якої порушено через наявність таких
реєстраційних записів.

Форма та вимоги до заповнення заяв
встановлюється Порядком прийняття і
розгляду заяв про внесення змін до
запису та заяв про скасування запису
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затверджений наказом
Міністерства юстиції України від 12
грудня 2011 року № 3502/5, зареєстрований у
Міністерстві юстиції України 12 грудня
2011 року за № 1429/20167.

Відповідно до чинного законодавства
України документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
обтяження речових прав на нерухоме
майно є: рішення суду, яке встановлює
обтяження речових прав на нерухоме
майно, що набрало законної сили
(частина друга статті 976 Цивільного
кодексу України) та ухвали про
забезпечення позову постановлені в
порядку статтей 152 - 154
Цивільно-процесуального кодексу
України); ухвала слідчого судді під час
досудового розслідування або суду під
час судового провадження про
накладення арешту на нерухоме майно як
захід забезпечення кримінального
провадження (на підставі статей 131-132, 170
Кримінально-процесуального кодексу
України); рішення державного виконавця
щодо обтяження речових прав на
нерухоме майно (на підставі статті 57
Закону України «Про виконавче
провадження»); визначений
законодавством документ, на якому
нотаріусом вчинено напис про
накладення заборони щодо відчуження
нерухомого майна; рішення органу
місцевого самоврядування про
віднесення об'єктів нерухомого майна
до застарілого житлового фонду;
договір, укладений у порядку,
встановленому законом, яким
встановлюється обтяження речових прав
на нерухоме майно, чи його дублікат
(стаття 976 Цивільного кодексу України);
закон, яким встановлено заборону
користування та/або розпорядження
нерухомим майном; інші акти
відповідних органів державної влади та
посадових осіб згідно із законом.

Отже, наразі є усі законодавчі підстави
для внесення відомостей до Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна про зняття арешту з
нежитлового приміщення.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними
владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
шляхом справедливого, неупередженого
та своєчасного розгляду
адміністративних справ.

За наведених обставин, враховуючи
наявність беззаперечних фактів,
підтверджуючих неправомірність
накладеного арешту, зважаючи на те, що
наявність арешту перешкоджає позивачу
вільно розпоряджатися належним йому
нерухомим майном відповідно до чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
задоволення адміністративного позову
ОСОБА_3 до Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, третя особа
Генеральна прокуратура України про
зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, третя особа
Генеральна прокуратура України про
зобов'язання вчинити певні дії, -
задовольнити.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Дніпропетровського міського
управління юстиції внести відповідні
відомості до Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
про зняття арешту з нежитлового
приміщення загальною площею 135,8 кв.м.,
розташованого за адресою м.
Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, яке належить
ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження, а у разі її апеляційного
оскарження - з моменту проголошення
судового рішення суду апеляційної
інстанції.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у десятиденний
строк з дня отримання копії постанови,
виготовленої у повному обсязі.

Повний текст постанови складено
09 червня 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили 09.06.14 Суддя З
оригіналом згідно Помічник судді
В.С. Парненко
В.С. Парненко
Ю.Ю. Ковтун