Справа № 2а-542/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 р.

Справа № 52164/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Пліша М.А., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на постанову Сихівського
районного суду міста Львова від 13
квітня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про визнання дій
протиправними, зобов'язання нарахувати
та виплатити кошти, -

ВСТАНОВИВ:

10.03.2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради, яким просила визнати
незаконними дії відповідача щодо
відмови в нарахуванні та виплаті їй
щомісячної виплати на дитину шкільного
віку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 50%
мінімальної заробітної плати
незалежно від інших виплат, починаючи з
10.09.2010 року, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок та виплату їй
зазначеної соціальної виплати з 10.09.2010
року, з врахуванням виплачених сум.

Постановою Сихівського районного суду
міста Львова від 13 квітня 2011 року позов
задоволено повністю.

Постанова мотивована тим, що
враховуючи загальні засади пріоритету
законів над підзаконними нормативними
актами при визначенні розміру спірної
соціальної допомоги, відповідачу
необхідно було керуватися п. 6 ч. 1 ст. 30
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постановою Кабінету
Міністрів України від 20.04.2007 року № 649
«Про встановлення розмірів виплат
деяким категорія громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Відсутність бюджетного
фінансування, на яку вказує відповідач,
не може бути підставою невиконання
відповідним суб'єктом владних
повноважень покладених на нього
обов'язків.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив відповідач, вважає, що вона
прийнята з порушенням норм
матеріального права, просить постанову
скасувати та прийняти нову, якою в
позові відмовити в повному обсязі.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що виплата спірної
соціальної допомоги здійснювалась
позивачу у розмірах, встановлених
діючим на той час законодавством і в
межах бюджетних асигнувань.

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

ОСОБА_1 має на утриманні сина шкільного
віку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
народився від матері, яка на час
настання вагітності належала до 2
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
та має статус дитини, постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
щомісячна виплата на дитину шкільного
віку, яка має статус дитини,
постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи, органами соціального
захисту населення виплачується в
розмірі 50% мінімальної заробітної
плати щомісячно незалежно від інших
виплат.

Однак зазначену виплату відповідач
здійснював в розмірі, визначеному не
наведеною нормою Закону, а постановою
Кабінету Міністрів України від 20.04.2007
року № 649 «Про встановлення розмірів
виплат деяким категорія громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 16,50 грн. на
місяць.

Згідно з пп. 5 п. 28 розділу II «Внесення
змін до деяких законодавчих актів
України» Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
був викладений в наступній редакції:
«Потерпілим дітям, зазначеним у
пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх
батькам надаються такі гарантовані
державою компенсації та пільги:
щомісячна виплата в порядку та розмірі,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, незалежно від інших виплат на
кожну дитину шкільного віку, яка
евакуйована із зони відчуження або
народилася після 26 квітня 1986 року від
батька, який на час настання вагітності
матері має підстави належати до
категорії 1 або 2, або матері, яка на час
настання вагітності або під час
вагітності має підстави належати до
категорії 1 або 2, а також на кожну
дитину, яка проживала у зоні
безумовного (обов'язкового) відселення
з моменту аварії до прийняття
постанови про відселення».

Зазначеною нормою були внесені зміни,
зокрема, до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», зокрема, в
частині встановлення розміру щорічної
допомоги на оздоровлення.

Однак зазначене вище положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
визнанні неконституційними рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
року № 10-рп/2008.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Тобто з дня прийняття Конституційним
Судом України зазначеного рішення
відновлена редакція п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка була чинною до внесення змін до неї
і в подальшому зміни до цієї статті не
вносились, тому виплата позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення була
встановлена в розмірі трьох
мінімальних заробітних плат і дану
суму відповідач був зобов'язаний
нарахувати та виплатити позивачу.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Встановлений постановою Кабінету
Міністрів України від 20.04.2007 року № 649
«Про встановлення розмірів виплат
деяким категорія громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» розмір щомісячної виплати
на дитину шкільного віку, яка має
статус дитини, постраждалої внаслідок
Чорнобильської катастрофи, значно
нижчий за передбачений п. 6 ч. 1 ст. 30
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», тому, виходячи із
загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними нормативними
актами, до спірних правовідносин суд
застосував нормативний акт вищої
юридичної сили, а саме Закон України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Посилання відповідача на ту обставину,
що ст. 70 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» Кабінету
Міністрів України було надано право
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати в абсолютних сумах в межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами,
колегія суддів вважає безпідставним і
не бере до уваги, оскільки, по-перше,
зазначеною нормою не було внесено змін
вказаним законом до ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а по-друге, Кабінет Міністрів України
не прийняв жодного нормативного акта
на виконання цієї норми та реалізації
наданих повноважень.

Таким чином, на думку колегії суддів,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що нарахування
позивачу щомісячної виплати на дитину
шкільного віку, яка має статус дитини,
постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи з 10.09.2010 року (в межах
позовних вимог) здійснена відповідачем
з порушенням вимог законодавства.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Також колегія суддів зазначає, що із
самого визначення щомісячної виплати
на дитину шкільного віку, яка має
статус дитини, постраждалої внаслідок
Чорнобильської катастрофи вбачається,
що дана допомога виплачується дитині
на час навчання в школі, тому суд першої
інстанції правомірно зобов'язав
Сихівський відділ соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради здійснити
перерахунок та виплачувати позивачу
спірну допомогу, починаючи з 10.09.2010 року
(в межах позовних вимог), і такі виплати,
на думку колегії суддів, повинні
здійснюватись до настання обставин, з
якими законодавство пов'язує зміну
порядку і розміру виплати або
припинення права на ці виплати.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради залишити без задоволення.

Постанову Сихівського районного суду
міста Львова від 13 квітня 2011 року у
справі № 2а-542/11/1319 за позовом ОСОБА_1 до
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
визнання дій протиправними,
зобов'язання нарахувати та виплатити
кошти - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
М.А. Пліш

В.В. Святецький