Справа № П/805/49/14
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/800/16930/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Малиніна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Селидове Донецької області на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м. Селидове
Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Селидові
Донецької області про стягнення суми
витрат, пов'язаних з виплатою пенсії, -

встановила:

Управління Пенсійного фонду України в
м. Селидове Донецької області
звернулося до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Селидові
Донецької області про стягнення суми
витрат, пов'язаних з виплатою пенсії.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 13 лютого 2014
року позов Управління Пенсійного фонду
України в м. Селидове Донецької області
задоволено частково. Стягнуто з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Селидові
Донецької області на користь
Управління Пенсійного фонду України в
м. Селидове Донецької області витрати з
виплати пенсій ОСОБА_2 за період з 01
липня 2013 року по 30 листопада 2013 року у
розмірі 750 грн., ОСОБА_3 по втраті
годувальника, яку вона отримує як
опікун своєї доньки - ОСОБА_4 за період з
01 липня 2013 року по 30 листопада 2013 року у
розмірі 750 грн., а всього 1500 грн.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нову постанову
про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі, Управління
Пенсійного фонду України в м. Селидове
Донецької області, не погоджуючись з
рішенням суду апеляційної інстанції,
посилаючись на допущені судом
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, а рішення суду першої
інстанції змінити, задовольнивши
позовні вимоги повністю.

Колегія суддів, перевіривши доводи
касаційної скарги та заперечення на
неї, рішення судів щодо правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
вбачає порушення судом апеляційної
інстанції норм матеріального і
процесуального права при прийнятті
рішення, і тому вважає, що касаційну
скаргу слід задовольнити частково,
рішення суду апеляційної інстанції
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, з наступних
підстав.

Судами було встановлено, що між
сторонами підписані Акти щомісячної
звірки витрат по особових справах
потерпілих, яким виплачена пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період липень -
листопад 2013 року.

Згідно таблиць розбіжностей до Актів
щомісячної звірки, особам, яким
виплачені пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які не прийняті до
відшкодування Фондом за період липень -
листопад 2013 року у розмірі 750 грн.
виникли в результаті непогодження
Фондом соціального страхування
відшкодувати Управлінню Пенсійного
фонду України суму пенсій, які
виплачені ОСОБА_2

Як зазначено в таблицях розбіжностей
до Актів щомісячної звірки за період
липень - листопад 2013 року, не
приймаються суми виплат пенсії ОСОБА_2
оскільки трудове каліцтво отримано ним
за межами України.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно Акту про нещасний випадок на
виробництві № 4 від 30 травня 2003 року
ОСОБА_2 у травні 2003 року отримав трудове
каліцтво внаслідок нещасного випадку
на виробництві на території Російської
Федерації. Відповідно до виписок із
Актів огляду МСЕК № 067414 від 25 травня 2005
року та № 038940 від 20 вересня 2011 року
ОСОБА_2 встановлено третю групу
інвалідності у зв'язку з трудовим
каліцтвом. Протоколом № 179 від 05
вересня 2005 року ОСОБА_2 призначено
пенсію по інвалідності, у зв'язку з
трудовим каліцтвом.

Також, Фондом не прийняті суми виплат
пенсії ОСОБА_3 за період липень -
листопад 2013 року по втраті
годувальника за період з 01 липня 2013
року по 30 листопада 2013 року у розмірі 750
грн. та пенсії по втраті годувальника,
як опікуну своєї доньки ОСОБА_4 за
період з 01 листопада 2013 року по 30
листопада 2013 року у розмірі 750 грн.

Відповідно до матеріалів справи,
ОСОБА_3 отримує пенсію по втраті
годувальника, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2
який помер внаслідок нещасного випадку
на виробництві за межами України, що
підтверджується Актом про нещасний
випадок на виробництві № 27 від та
Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1

При цьому, відповідно до Рішення
виконавчого комітету Селидівської
міської ради від 22 січня 2003 року № 16/1
ОСОБА_3 є опікуном своєї доньки ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка згідно довідки МСЕК №
088167 з 11 грудня 1995 року є інвалідом
першої групи з дитинства.

За змістом статті 6 Основ, статті 58
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» і статті 6 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» страховиками є
цільові страхові фонди, зокрема з
пенсійного страхування та страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань, а саме -
Пенсійний фонд України та Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Згідно з частиною четвертою статті 26
Основ якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Аналогічне правило закріплено пунктом
5 частини першої статті 24 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Відповідно до статті 21 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсія у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, входять до переліку
соціальних послуг та виплат, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Частиною другою статті 2 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» встановлено, що особи,
право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлено згідно
із законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

13 березня 1992 року між
державами-учасницями Співдружності
Незалежних Держав (в тому числі
Російською Федерацією і Україною)
підписано Угоду про гарантії прав
громадян у сфері пенсійного
забезпечення, в преамбулі якої
визначено, що держави-учасниці
Співдружності мають зобов'язання щодо
непрацездатних осіб, які отримали
право на пенсійне забезпечення на
їхній території або на території інших
республік за період їх входження до
складу СРСР і реалізують це право на
території держав-учасниць Угоди.

Відповідно до умов Угоди пенсійне
забезпечення громадян держав-учасниць
даної Угоди та членів їх сімей
здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають (стаття 1); всі витрати,
пов'язані із здійсненням пенсійного
забезпечення за цією Угодою, несе
держава, що надає забезпечення (стаття
3); призначення пенсій громадянам
держав-учасниць Угоди проводиться за
місцем проживання; для встановлення
права на пенсію, в тому числі пенсію на
пільгових умовах і за вислугу років,
громадянам держав-учасниць Угоди
враховується трудовий стаж, набутий на
території будь-якої з цих держав, а
також на території колишнього СРСР за
час до набуття чинності цією Угодою
(стаття 6); при переселенні пенсіонера в
межах держав-учасниць Угоди виплата
пенсії за попереднім місцем проживання
припиняється, якщо пенсія того ж виду
передбачена законодавством держави за
новим місцем проживання пенсіонера
(стаття 7).

Таким чином, пенсія у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві на
території будь-якої з держав-учасниць
СНД або на території інших республік за
період їх входження до складу СРСР,
виплачується особам, які перебували на
його утриманні, за законодавством тієї
держави-учасниці Співдружності, на
території якої вони проживають.

Крім того, відповідно до статті 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» пенсія у зв'язку
з втратою годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, за наявності в годувальника
на день смерті страхового стажу, який
був би необхідний йому для призначення
пенсії по III групі інвалідності, а в
разі смерті пенсіонера або осіб,
зазначених у частині другій статті 32
цього Закону, - незалежно від
тривалості страхового стажу. При цьому
дітям пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника.

Непрацездатними членами сім'ї
вважаються: чоловік (дружина), батько,
мати, якщо вони є інвалідами або
досягли пенсійного віку; діти (у тому
числі діти, які народилися до спливу 10
місяців з дня смерті годувальника)
померлого годувальника, які не досягли
18 років або старші цього віку, якщо вони
стали інвалідами до досягнення 18 років.

Згідно зі статті 33 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті.

Такими непрацездатними особами є: діти,
які не досягли 16 років; діти з 16 до 18
років, які не працюють, або старші за
цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років; жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють; інваліди
- члени сім'ї потерпілого на час
інвалідності; неповнолітні діти, на
утримання яких померлий виплачував або
був зобов'язаний виплачувати аліменти;
непрацездатні особи, які не перебували
на утриманні померлого, але мають на це
право.

З огляду на те, що ОСОБА_3 на час смерті
не досягла 55 річного віку та
непрацездатною за висновком МСЕК не
визнавалась, позовні вимоги підлягають
задоволенню лише в частині
відшкодування витрат пов'язаних з
виплатою пенсії ОСОБА_3 по втраті
годувальника, як опікуну своє донки
ОСОБА_4 за період з 01 липня 2013 року по 30
листопада 2013 року у розмірі 750 грн.

І відповідно, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про часткове задоволення
позову.

Аналогічна правова позиція, що
застосована судами при постановленні
рішень, викладена у постанові
Верховного Суду України від 12
листопада 2013 року № 21-394а13.

Враховуючи приписи статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
рахує за необхідне скасувати рішення
суду апеляційної інстанції та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
яке ухвалено відповідно до закону і
скасоване помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Селидове
Донецької області задовольнити
частково.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року скасувати, а постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 13 лютого 2014
року у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м. Селидове
Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Селидові
Донецької області про стягнення суми
витрат, пов'язаних з виплатою пенсії,
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

В.В. Малинін