Справа № 808/2396/14
Суддя: Горобцова Ярослава Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року о/об 18 год. 04 хв.
Справа № 808/2396/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Горобцової Я.В., за участю секретаря
судового засідання Колесникової С.Г.,

За участю представників

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідачів: 1, 3 - С.А. Маковей,

Від відповідача 2: не прибув,

Від відповідача4 - Ю. М. Коцило

розглянувши у місті Запоріжжі у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4

до Запорізького міського голови Сіна
О.Ч., Запорізької міської ради,
Виконавчого комітету Запорізької
міської ради, Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Запорізькій області

про визнання протиправними дій та
бездіяльності, зобов'язання вчинити
певні дії,-

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

До Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов ОСОБА_4 (далі -
позивач або ОСОБА_4.) до Запорізького
міського голови Сіна О.Ч. (далі -
відповідач 1), Запорізької міської ради
(далі - відповідач 2 або ЗМР),
Виконавчого комітету Запорізької
міської ради (далі - відповідач 3 або ВК
Запорізької міської ради), Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Запорізькій області
(далі - відповідач 4 або ГУ МВС України в
Запорізькій області), в якому позивач, з
наступними уточненнями, просив:

- визнати протиправними дії
Запорізького міського голови з
нестворення умов і перешкоджання в
доступі до публічної інформації шляхом
недопущення позивача до сесії міської
ради 29.11.2013;

- визнати протиправною
бездіяльність Запорізького міського
голови (відсутність скасування п. 3
Розпорядження міського голови №261 від
28.03.2007), що призвело до порушення права
Позивача на доступ до публічної
інформації;

- визнати протиправними дії
Запорізької міської ради з
перешкоджання в доступі до публічної
інформації шляхом не створення умов і
недопущення позивача до сесії міської
ради 29.11.2013;

- визнати протиправними дії
Виконавчого комітету Запорізької
міської ради з перешкоджання в доступі
до публічної інформації шляхом
недопущення позивача до сесії міської
ради 29.11.2013;

- визнати протиправними дії ГУ МВС
України в Запорізькій області з
перешкоджання в отриманні доступу до
публічної інформації шляхом
недопущення позивач до засідання сесії
міської ради;

- зобов'язати ГУ МВС України в
Запорізькій області при виконанні дій
по охороні будівлі від фізичного
перешкоджання громадянам у доступі до
засідань колегіальних суб'єктів
владних повноважень;

- зобов'язати ГУ МВС України в
Запорізькій області розмістити на
своєму офіційному веб-сайті Положення
про ГУ МВС України в Запорізькій
області і підрозділи та всю інформацію,
передбачену ст. 15 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»;

- зобов'язати Виконавчий комітет
Запорізької міської ради та Запорізьку
міську раду у відповідності до вимог
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» забезпечити
безперешкодний доступ громадян до
засідань колегіальних суб'єктів
владних повноважень, зокрема,
розробити і розмістити порядок доступу
громадян до засідання колегіальних
суб'єктів владних повноважень, що в
повному обсязі забезпечить реалізацію
Закону України «Про доступ до
публічної інформації»;

- зобов'язати Виконавчий комітет
Запорізької міської ради і Запорізьку
міську раду розмістити на своєму
веб-сайті порядок доступу громадян до
засідань колегіальних суб'єктів
владних повноважень, що в повному
обсязі забезпечить реалізацію Закону
України «Про доступ до публічної
інформації»;

- зобов'язати Запорізького
міського голову скасувати п. 3
Розпорядження міського голови №261 від
28.03.2007 «Про затвердження Порядку
здійснення входу в приміщення
виконкому міської ради»;

- зобов'язати Запорізьку міську
раду привести регламент ради у
відповідність до вимог Закону України
«Про доступ до публічної інформації» (в
т.ч. п. 4 ст. 3 Закону України «Про доступ
до публічної інформації») та
забезпечити безперешкодний доступ
громадян до засідань колегіальних
суб'єктів владних повноважень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29
листопада 2013 року ОСОБА_4 в складі
ініціативної групи о 10-50год. намагалася
потрапити на сесію Запорізької міської
ради з метою від імені громади бути
присутньою при розгляді звернення
громадян і отримання публічної
інформації. Разом з тим, питання щодо
доступу позивача та інших осіб на
засідання сесії міської ради
Запорізьким міським головою було
винесено на голосування та Запорізькою
міською радою прийнято рішення про
недопущення і ненадання представникам
громади слова. Крім того, на думку
позивача, відповідачами не вжито
належних заходів щодо створення умов
для забезпечення безперешкодного
доступу громадян під час засідання
колегіального суб'єкта владних
повноважень. Також, з посиланням на
положення Закону України «Про міліцію»
позивач зазначає, що працівники
міліції під час проведення сесії
міської ради мали право не допустити
позивача та інших осіб до сесії лише
задля припинення правопорушення з
наданням пояснень з цього приводу і
складання протоколу про
адміністративне правопорушення, що
29.11.2013 в приміщенні Запорізької міської
ради не мало місце. Окрім того, позивач
вказує на недостатнє наповнення
офіційних веб-сайтів відповідачів
нормативно-правовими актами, що є
порушенням ст. 15 Закону України «Про
доступ до публічної інформації».

Заперечуючи проти позову з підстав,
викладених в письмових запереченнях,
відповідач-1 зазначив, що відповідно до
вимог ч. 4 ст. 42 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
міський голова є головною посадовою
особою територіальної громади міста.
Міський голова, зокрема, забезпечує
здійснення у межах наданих повноважень
органів виконавчої влади на
відповідній території, додержання
Конституції та законів України,
виконавчих актів Президента України та
відповідних органів виконавчої влади,
організовує в межах, визначених цим
Законом, роботу відповідної ради та її
виконавчого комітету, здійснює
керівництво апаратом ради та її
виконавчого комітету, скликає сесії
ради, вносить пропозиції та формує
порядок денний сесій ради і головує на
пленарних засіданнях ради, забезпечує
виконання рішень місцевого
референдуму, відповідно ради, її
виконавчого комітету, видає
розпорядження у межах своїх
повноважень. Крім того, відповідно до
Регламенту Запорізької міської ради,
затвердженого Рішенням Запорізької
міської ради від 29.12.2010 №4, міський
голова, як головуючий на пленарному
засіданні міської ради, зокрема,
організовує розгляд питань, ставить
проекти рішень та інші питання на
голосування, оголошує його результати
забезпечує дотримання Регламенту
всіма присутніми на засіданні ради.
Крім того, відповідно до п. 4 Регламенту
головуючий на пленарному засіданні
міської ради повідомляє про осіб,
запрошених або викликаних на засідання
ради та допускає цих осіб до участі в
пленарному засіданні після прийняття
процедурного рішення ради.

Заперечуючи проти позову з підстав,
викладених в письмових запереченнях,
відповідач-2 зазначив, що відповідно до
ч. 1 ст. 71 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні»
територіальні громади, органи та
посадові особи місцевого
самоврядування самостійно реалізують
надані їм повноваження. Так, відповідно
до ст. 4, 5 Регламенту Запорізької
міської ради, затвердженого Рішенням
Запорізької міської ради від 29.12.2010 №4,
попередній запис про бажання прийняти
участь в засіданні ради проводиться
управлінням по забезпеченню роботи
ради не пізніше, ніж за добу до
пленарного засідання шляхом подання
відповідної письмової заяви. В день
засідання проводиться реєстрація
бажаючих прийняти участь в засіданні.
Головуючий на пленарному засіданні
міської ради повідомляє про осіб,
запрошених або викликаних на засідання
ради та допускає цих осіб до участі в
пленарному засіданні після прийняття
процедурного рішення ради. Крім того,
відповідач-2 зазначає, що позовна заява
не містить доказів нерозміщення
міською радою інформації на офіційному
веб-сайті, а відтак не може йти мова про
порушення прав позивача.

Заперечуючи проти позову з підстав,
викладених у письмових запереченнях,
відповідач-3 зазначає, що згідно
положень Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» основною
формою роботи виконавчого комітету
міської ради є його засідання.
Засідання виконавчого комітету
скликаються міським головою, а в разі
його відсутності чи неможливості
здійснення ним цієї функції -
заступником міського голови з питань
діяльності виконавчих органів ради в
міру необхідності, але не рідше одного
разу на місяць і є правомочними, якщо в
них беруть участь більше половини від
загального складу виконавчого
комітету. Таким чином, у виконавчого
комітету міської ради відсутні
повноваження щодо «допущення або
недопущення до сесії міської ради», а
відтак виконавчий комітет Запорізької
міської, на думку відповідача-3 ради не
міг вчинити жодних дій щодо допущення
або недопущення позивача до сесії
міської ради. Також відповідач-3
зазначає, що матеріали позовної заяви
не містять доказів нерозміщення
виконавчим комітетом Запорізької
міської ради інформації на офіційному
веб-сайті відповідно до вимог ст. 15
Закону України «Про доступ до
публічної інформації».

Відповідач-4, заперечуючи проти позову
з підстав, викладених в письмових
запереченнях, зазначив, що між
Виконавчим комітетом Запорізької
міської ради (Замовник) та Управлінням
Державної служби охорони при ГУ МВС
України в Запорізькій області
(Виконавець) укладено договір №03-1380 про
надання послуг у сфері охорони
громадського порядку і безпеки.
Відповідно до умов зазначеного
договору Замовник замовляє, а
Виконавець зобов'язаний надавати
послуги у сфері охорони громадського
порядку і безпеки, а саме: охорона
адміністративної будівлі та
господарського двору Виконавчого
комітету Запорізької міської ради. Так,
відповідно до п. 1.8 Договору пропускний
та внутрішньооб'єктовий режим на
«Об'єкті» встановлюється згідно
розпорядження Замовника, а
здійснюється Виконавцем. Згідно п. 3
Розпорядження Запорізького міського
голови №333 від 16.03.2009 «Про затвердження
Порядку здійснення входу в приміщення
виконкому міської ради» в день сесії
міської ради, засідання виконкому
міської ради, засідань постійних
комісій міської ради, семінарів, нарад,
круглих столів тощо, вхід в приміщення
здійснюється за пред'явленням
посвідчення депутата міської ради,
члена виконавчого комітету міської
ради та посвідчення особи, яка
запрошена відповідно до списків, що
надаються відділом по забезпеченню
роботи ради, загальним відділом
виконкому ради, виконавчим органом
міської ради, відповідальними за
проведення заходів або за погодженням
з посадовими особами виконавчих
органів міської ради. Також
відповідач-4 зазначає, що на офіційному
веб-сайті розміщене Положення про
ГУМВС України в Запорізькій області,
затверджене наказом МВС України №94 від
02.02.2004.

Ухвалою Запорізького окружного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року відкрито провадження у справі та
призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити позов.

Представник відповідачів 1 та 3
підтримав заперечення проти позову та
просив суд відмовити у задоволенні
позову.

Відповідач-2 явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, хоча про дату, час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Представник відповідача-4 в судовому
засіданні підтримав заперечення проти
позову та просив суд відмовити у
задоволенні позову.

На підставі частини третьої статті 160
КАС України в судовому засіданні 16
червня 2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши думку позивача
та представника відповідачів, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов та
заперечення проти позову, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2013 року до Виконавчого
комітету Запорізької міської ради
подана вимога громади (вх. №17737/02-23/01) за
змістом якої громада вимагає на сесії
міської ради, яка відбудеться 29
листопада 2013 року, невідкладно
розглянути наступні питання: дати
слово представникам громадськості, які
озвучать вимоги громади, про вираження
недовіри міському голові Сіну О.Ч., про
звільнення першого заступника
міського голови ОСОБА_14, про звільнення
заступника міського голови ОСОБА_7, про
звільнення керівників КП «Основаніє»,
КП «Тепломережа», КП «Водоканал»,
прийняти звернення на підтримку
підписання Україною угоди про
асоціацію з Європейським Союзом.

29 листопада 2013 року ОСОБА_4 з іншими
особами прибула до Запорізької міської
ради для того, щоб бути присутньою при
розгляді вказаного звернення та
отримання публічної інформації. Разом
з тим, позивача не було допущення до
засідання міської ради, про що складено
Акт б/н від 29.11.2013. Вказані обставини
також підтверджуються показаннями
позивача в судовому засіданні та
свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10
Відмова в допуску громадян до
засідання обґрунтована тим, що питання
про прийняття участі та надання слова
громадянам було поставлено на
голосування та рішення не було
прийнято, про що свідчить стенограма 41
чергової сесії Запорізької міської
ради шостого скликання від 29.11.2013.

Надаючи правову оцінку спірним
відносинам, що виникли між сторонами у
справі, суд виходить з наступного.

Порядок здійснення та забезпечення
права кожного на доступ до інформації,
що знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації та
інформації, що становить суспільний
інтерес визначає Закон України «Про
доступ до публічної інформації» від 13
січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон
України №2939-VI).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону
України №2939-VI метою цього Закону є
забезпечення прозорості та
відкритості суб'єктів владних
повноважень і створення механізмів
реалізації права кожного на доступ до
публічної інформації.

За змістом ст. 3 Закону України №2939-VI
право на доступ до публічної
інформації гарантується: обов'язком
розпорядників інформації надавати та
оприлюднювати інформацію, крім
випадків, передбачених законом;
визначенням розпорядником інформації
спеціальних структурних підрозділів
або посадових осіб, які організовують у
встановленому порядку доступ до
публічної інформації, якою він володіє;
максимальним спрощенням процедури
подання запиту та отримання
інформації; доступом до засідань
колегіальних суб'єктів владних
повноважень, крім випадків,
передбачених законодавством;
здійсненням парламентського,
громадського та державного контролю за
дотриманням прав на доступ до
публічної інформації; юридичною
відповідальністю за порушення
законодавства про доступ до публічної
інформації.

За приписами ст. 4 Закону України №2939-VI
доступ до публічної інформації
відповідно до цього Закону
здійснюється на принципах: прозорості
та відкритості діяльності суб'єктів
владних повноважень; вільного
отримання та поширення інформації,
крім обмежень, встановлених законом;
рівноправності, незалежно від ознак
раси, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, мовних або
інших ознак.

Статтею 5 Закону України №2939-VI
визначено, що доступ до інформації
забезпечується шляхом: 1)
систематичного та оперативного
оприлюднення інформації: в офіційних
друкованих виданнях; на офіційних
веб-сайтах в мережі Інтернет; на
інформаційних стендах; будь-яким іншим
способом; 2) надання інформації за
запитами на інформацію.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 13 Закону України №2939-VI
розпорядниками інформації для цілей
цього Закону визнаються суб'єкти
владних повноважень - органи державної
влади, інші державні органи, органи
місцевого самоврядування, органи влади
Автономної Республіки Крим, інші
суб'єкти, що здійснюють владні
управлінські функції відповідно до
законодавства та рішення яких є
обов'язковими для виконання.

Водночас, відповідно до ч.1 ст. 5 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» система місцевого
самоврядування включає: територіальну
громаду; сільську, селищну, міську раду;
сільського, селищного, міського голову;
виконавчі органи сільської, селищної,
міської ради; районні та обласні ради,
що представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення. За
змістом ч.1 ст. 12 Закону України «Про
місцеве самоврядування» сільський,
селищний, міський голова є головною
посадовою особою територіальної
громади відповідно села (добровільного
об'єднання в одну територіальну
громаду жителів кількох сіл), селища,
міста.

Таким чином, Запорізький міський
голови, Запорізька міська рада,
Виконавчий комітет Запорізької
міської ради є розпорядникам
інформації в розумінні Закону України
«Про доступ до публічної інформації».

При цьому, за правилами ч.4 ст. 13 Закону
України №2939-VI усі розпорядники
інформації незалежно від
нормативно-правового акта, на підставі
якого вони діють, при вирішенні питань
щодо доступу до інформації мають
керуватися цим Законом.

З огляду на викладене, суд критично
оцінює посилання відповідача-1,
відповідача-2, відповідача-3 на п. 3 ст.4
Регламенту Запорізької міської ради,
затвердженого Рішенням міської ради №4
від 29.12.2010, за змістом якого попередній
запис про бажання прийняти участь в
засіданнях ради проводиться
управлінням по забезпеченню роботи
ради не пізніше, ніж за добу до
пленарного засідання шляхом подання
відповідної письмової заяви; в день
засідання провозиться реєстрація
бажаючих прийняти участь в засіданні,
як на обґрунтування відмови у доступі
позивача на засідання сесії міської
ради, оскільки вказаними діями не було
забезпеко право позивача на отримання
публічної інформації шляхом, зокрема,
доступу до засідань колегіальних
суб'єктів владних повноважень.

Крім того, суд критичною оцінює
посилання відповідача-1, відповідача-2,
відповідача-3 на те, що питання допуску
позивача до засідання Запорізької
міської ради було поставлено на
голосування, що відповідає вимогам ч. 4
ст. 4 Регламенту Запорізької міської
ради, оскільки за змістом вказаної
статті головуючий на пленарному
засіданні міської ради повідомляє про
осіб, запрошених або викликаних на
засідання ради та допускає цих осіб до
участі в пленарному засіданні після
прийняття процедурного рішення ради,
оскільки згідно ч. 1 ст. 4 Регламенту
Запорізької міської ради на засідання
міської ради можуть бути запрошені
через керівників відповідного органу,
підприємства, установи, організації
представники трудових колективів,
державних органів, інших органів
місцевого самоврядування, засобів
масової інформації, посадові особи,
експерти, фахівці різних галузей
стосовно питань, які розглядаються
радою. Разом з тим, Регламент
Запорізької міської ради не містить
порядок виклику інших осіб на
засідання ради. Окрім того, суд
зазначає, що позивач з власної
ініціативи прибула до Запорізької
міської ради, а відтак не є запрошеною
чи викликаною на засідання ради особою,
а тому п. 4 ст. 4 Регламенту Запорізької
міської ради щодо порядку допуску
позивача до сесії на вказані відносини
не розповсюджується, з огляду на що дії
відповідача-1 щодо винесення питання
присутності позивача на засіданні
сесії, та, як наслідок, не допуск до
засідання міської сесії є
неправомірними.

Водночас, суд не вбачає підстав для
задоволення вимог про зобов'язання
Запорізької міської ради привести
регламент ради у відповідність до
вимог Закону України «Про доступ до
публічної інформації», в т.ч. п. 4 ст.
Закону України «Про доступ до
публічної інформації», оскільки
належним способом захисту прав
позивача є звернення до суду із вимогою
про скасування нормативно-правого акту
повністю або в частині. При цьому, в
судовому засіданні представник
позивача на питання суду пояснила, що в
цій частині позовних вимог порушення
відповідача-2 відбулися у сфері дії
Закону України «Про доступ до
публічної інформації».

Стосовно вимоги позивача про
зобов'язання відповідача-2 забезпечити
безперешкодний доступ громадян до
засідань колегіальних органів
суб'єктів владних повноважень, суд
відзначає, що положення ч.1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлюють, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно статті 3 КАС України позивач -
особа, на захист прав, свобод та
інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду.

Таким чином, правом на звернення до
адміністративного суду наділена особа,
яка вважає, що її права, свободи чи
інтереси порушені.

При цьому, слід зазначити, що матеріали
справи не містять доказів
уповноваження позивача іншими особами
на здійснення представництва їх
інтересів в суді, а відтак вимоги
позивача в цій частині задоволенню не
підлягають.

Також відсутні підстави для
задоволення вимог позивача про
визнання протиправною бездіяльність
Запорізького міського голови
(відсутність скасування п. 3
Розпорядження міського голови №261 від
28.03.2007) та зобов'язання відповідача-1
скасувати п. 3 Розпорядження міського
голови №261 від 28.03.2007 «Про затвердження
Порядку здійснення входу в приміщення
виконкому міської ради», оскільки
відповідно до п. 7 Розпорядження
Запорізької міського голови «Про
затвердження Порядку здійснення входу
в приміщення виконкому міської ради»
№333р від 16.03.2009 вказане Розпорядження
№261 визнано таким, що втратило
чинність.

Що стосується вимог позивача про
визнання протиправними дій ГУ МВС
України в Запорізькій області з
перешкоджання в отриманні доступу до
публічної інформації шляхом
недопущення позивача до засідання
сесії міської ради слід зазначити, що в
матеріалах справи міститься договір
№03-1380 від 22.02.2013 на надання послуг у
сфері охорони громадського порядку і
безпеки за умовами якого Виконавчий
комітет Запорізької міської ради, як
Замовник, замовляє, Управління
Державної служби охорони при ГУ МВС
України в Запорізькій області, як
Виконавець, зобов'язаний надавати
послуги у сфері охорони громадського
порядку і безпеки, а саме: охорона
адміністративної будівлі та
господарського двору виконавчого
комітету Запорізької міської ради
(«Об'єкт»). При цьому відповідно до п.1.8
Договору пропускний та
внутрішньооб'єктовий режим на
«Об'єкті» встановлюється згідно
розпорядження Замовника, а
здійснюється Виконавцем. Водночас,
згідно п.3 Розпорядження Запорізького
міського голови «Про затвердження
порядку здійснення входу в приміщення
виконкому міської ради» №333р від 16.03.2009,
в день сесії міської ради, засідання
виконкому міської ради, засідань
постійних комісії міської ради,
семінарів, нарад, круглих столів тощо,
вхід в приміщення здійснюється за
пред'явленням посвідчення депутата
міської ради, члена виконавчого
комітету міської ради та посвідчення
особи, яка запрошена відповідно до
списків, що надаються відділом по
забезпеченню роботи ради, загальним
відділом виконкому ради, виконавчими
органами міської ради, відповідальними
за проведення заходів або за
погодженням з посадовими особами
виконавчих органів міської ради. Таким
чином, працівники ГУ МВС України в
Запорізькій області 29 листопада 2013
року виконували умови договору та,
відповідно, не порушували право
позивача на доступ до публічної
інформації.

З огляду на викладене, позовні вимоги
позивача щодо зобов'язання ГУ МВС
України в Запорізькій області при
виконанні дій по охороні будівлі від
фізичного перешкоджання громадянам у
доступі до засідань колегіальних
суб'єктів владних повноважень, як
похідні від вимоги про визнання таких
дій протиправними, задоволенню також
не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що на
офіційному веб-сайті відповідача-4
розміщене Положення про Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Запорізькій області (а.с. 180-183), а тому
позовні вимоги в цій частині є
необґрунтованими.

Щодо вимог позивача про зобов'язання
відповідача-1, відповідача-2 та
відповідача-3 розмістити на своєму
офіційному веб-сайті інформацію
відповідно до вимог Закону України
«Про доступ до публічної інформації»,
оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та, враховуючи те, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд звертає
увагу на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Згідно з висновком Європейського суду
з прав людини у справі «Проніна проти
України»(рішення від 18 липня 2006 року), -
кожен доречний і важливий аргумент
особи має бути проаналізований і суд
має надати відповідь на кожен аргумент
заявника.

Завдання і предмет адміністративного
судочинства обумовлюють більшість
його особливостей, які відрізняють
його від інших видів судочинства.
Завдання відображає спрямованість
адміністративного судочинства його
кінцеву мету, а предмет вказує на сферу
правовідносин, на яку поширено
юрисдикцію судів, що здійснюють
адміністративне судочинство.

Зміст та спрямованість правосуддя, в
тому числі і в адміністративній справі,
випливають із головного обов'язку
правової держави утвердження і
забезпечення прав та свобод людини.
Призначенням судової влади є захист
лише порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод та інтересів
учасників правовідносин через
здійснення правосуддя.

У контексті загального завдання
судочинства завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ
(частина 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Відповідно до такого завдання:

- адміністративне судочинство
спрямоване на захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб;

- зусилля адміністративного суду
спрямовані на захист прав, свобод та
інтересів вказаних осіб від порушень з
боку суб'єкта владних повноважень;

- предметом адміністративного
судочинства є публічно-правові
відносини, переважно між фізичною чи
юридичною особою з одного боку і
суб'єктом владних повноважень з іншого.

Таким чином, завдання
адміністративного судочинства
необхідно розглядати у контексті
захисту прав, свобод та інтересів особи
у публічно-правових відносинах від
порушень з боку публічної
адміністрації. Це завдання, насамперед,
обумовлене специфікою
публічно-правових відносин, яка
проявляється у наступних притаманних
їм ознаках:

1) обов'язкова участь у цих відносинах
суб'єкта, який наділений
публічно-владними повноваженнями;

2) підпорядкованість одного учасника
публічно-правових відносин іншому
суб'єкту владних повноважень;

3) імперативність публічно-правових
відносин;

4) домінування публічно-правового
інтересу у цих відносинах.

Права, свободи та інтереси, які
захищають адміністративні суди, можуть
бути різноманітними. Однак, важливо,
щоб порушення цих прав, свобод чи
інтересів відбулося у
публічно-правових відносинах та
виходило від суб'єкта владних
повноважень при здійсненні ним владних
управлінських функцій.

Частина 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
надає право кожній особі, яка вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси, в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду.

Суд звертає увагу на те, що згідно з
вищевказаними нормами права, та,
виходячи із специфіки завдання
адміністративного судочинства, особа
має право звернутись за судовим
захистом до адміністративного суду з
позовом у разі, якщо вона вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
відповідача (суб'єкта владних
повноважень) порушено її права, свободи
чи інтереси у сфері публічно-правових
відносин. При цьому, обставину дійсного
(фактичного) порушення відповідачем
прав, свобод чи інтересів має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач.

Задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті вимоги,
які відновлюють порушені права,
свободи чи інтереси особи в сфері
публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України захист прав,
свобод та інтересів осіб завжди є
наступним, тобто передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Відтак, статтею 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено право особи на судовий
захист, відповідно до якого кожному
гарантується право на захист його прав,
свобод та інтересів незалежним і
неупередженим судом.

Таким чином, право на судовий захист
має лише та особа, яка є суб'єктом
(носієм) порушених прав, свобод чи
інтересів. Тож для того, щоб особі було
надано судовий захист, суд встановлює,
чи особа дійсно має порушене право,
свободу чи інтерес, і це право, свобода
чи інтерес порушені відповідачем.

Враховуючи вимоги Кодексу
адміністративного судочинства
України, фізична особа повинна довести
факт порушення її прав чи охоронюваних
законом інтересів оскаржуваним
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, у даній адміністративній
справі, насамперед, підлягає
встановленню факт порушення прав чи
охоронюваних законом інтересів
позивача з боку відповідачів
(внаслідок не вчинення певних дій).

Аналогічна позиція підтверджується і
змістом окремих рішень
Конституційного Суду України, зокрема,
рішення № 6-зп/1997 від 25 листопада 1997
року за конституційним зверненням
громадянки ОСОБА_11 щодо офіційного
тлумачення частини 2 статті 55
Конституції України та статті 248-2
Цивільного процесуального кодексу
України та рішення № 9-зп/1997 від 25
грудня 1997 року за конституційним
зверненням громадян ОСОБА_12, ОСОБА_13 та
інших громадян щодо офіційного
тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції
України. Зі змісту вказаних рішень
Конституційного Суду України випливає,
що кожен має право звернутися до суду,
якщо його права чи свободи порушені або
порушуються, створено або створюються
перешкоди для їх реалізації або мають
місце інші ущемлення прав та свобод.

Суд також звертає увагу на те, що
відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства України
після встановлення права на оскарження
рішення, дій та бездіяльності суб'єкта
владних повноважень (тобто існування
порушеного права або можливості його
порушення в майбутньому), яке має
позивач, перевіряється законність
оскаржуваного рішення, дій та
бездіяльності.

Для цілей даної адміністративної
справи Суд також вважає за необхідне
звернути увагу на визначення понять
«право» та «інтерес».

В контексті завдання
адміністративного судочинства мова
йде про захист суб'єктивних прав
фізичних чи юридичних осіб.

Під суб'єктивним правом суд розуміє
міру юридично можливої поведінки, що
задовольняє інтереси певної фізичної
чи юридичної особи. Право це можливість
щодо задоволення відповідних потреб
фізичної чи юридичної особи.

В публічно-правових відносинах
фізичними та юридичними особами можуть
реалізовувати різні за своїм
характером права, однак, у випадку їх
порушення (невизнання чи оспорення),
такі права можуть отримати захист
адміністративного суду лише в тому
разі, коли їх було порушено в
конкретних спірних публічно-правових
відносинах і саме суб'єктом владних
повноважень при виконанні ним владних
управлінських функцій.

Матеріали справи містять докази
розміщення на офіційних веб-сайтах
відповідачів інформації відповідно до
вимог Закону України «Про доступ до
публічної інформації», а відтак,
враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги в цій
частині задоволенню не підлягають,
оскільки позивачем не доведено
порушення його прав та охоронюваних
законом інтересів.

Окремо слід зазначити, що матеріали
справи не містять доказів
уповноваження позивача іншими особами
на здійснення представництва їх
інтересів в суді, а відтак посилання
позивача на порушення прав
необмеженого кола осіб внаслідок
відсутності на офіційних веб-сайтах
відповідача-1, відповідача-2 та
відповідача-3 окремої інформації є
необґрунтованим.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені критерії, якими керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Відповідність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень передбаченим
частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям перевіряється судом з
урахуванням закріпленого статтею 9
Кодексу адміністративного судочинства
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
тягар доказування в спорі покладається
на відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати суду всі матеріали,
які свідчать про його правомірні дії.

Відтак виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку про наявність підстав
для часткового задоволення позовних
вимог.

Також відповідно до ч.1 ст. 88 КАС України
за клопотанням позивача судом
відстрочено сплату судового збору до
ухвалення рішення судом по даній
справі.

Згідно ч. 3 ст. 94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 69-71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії
Запорізького міського голови з
перешкоджання в доступі до публічної
інформації шляхом недопущення ОСОБА_4
до сесії міської ради 29.11.2013.

Визнати протиправними дії Запорізької
міської ради з перешкоджання в доступі
до публічної інформації шляхом
недопущення ОСОБА_4 до сесії міської
ради 29.11.2013.

Визнати протиправними дії Виконавчого
комітету Запорізької міської ради з
перешкоджання в доступі до публічної
інформації шляхом недопущення ОСОБА_4
до сесії міської ради 29.11.2013.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_4 39,86 грн. (тридцять
дев'ять гривень 86 копійок) судового
збору.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України.

Суддя
Я.В.
Горобцова