Справа № 2а-15983/12/2670
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

20 березня 2014 року м.
Київ В/800/763/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії: Головчук С.В.
(суддя-доповідач), Білуги С.В., Бутенка
В.І., Рецебуринського Ю.Й., Штульмана
І.В., перевіривши заяву ОСОБА_6 про
перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 10
жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до Державної міграційної служби
України про визнання неправомірним та
скасування рішення,

в с т а н о в и в:

17 лютого 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
Верховного Суду України через Вищий
адміністративний суд України з заявою
про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 10
жовтня 2013 року у зазначеній справі.

У заяві про перегляд судового рішення
Верховним Судом України з підстав,
передбачених пунктом 1 частини першої
статті 237 КАС, просить скасувати ухвалу
Вищого адміністративного суду України
від 10 жовтня 2013 року та ухвалити нове
судове рішення про задоволення
позовних вимог. ОСОБА_6 посилається на
неоднакове застосування касаційним
судом у подібних правовідносинах
статей 5, 6, 13 Закону України від 08 липня
2011 року № 3671-VI «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту» (далі - Закон №
3671-VI) при вирішенні спорів, пов'язаних
із визнання особи біженцем.

На обґрунтування заяви додано копію
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 14 листопада 2013 року (справа
№К/800/19990/13).

Дослідивши надані матеріали, суд
вважає, що заява не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів: 1)
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; 2) встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як видно зі змісту заяви ОСОБА_6
посилається на неоднакове
застосування Вищим адміністративним
судом України одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах у спорах, пов'язаних із
визнання особи біженцем.

Проте, з такими доводами колегія суддів
погодитись не може, оскільки
подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкту та предмету
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

З доданої до заяви копії судового
рішення суду касаційної інстанції, про
перегляд якого подана заява, видно, що у
справі за позовом ОСОБА_6 до Державної
міграційної служби України про
визнання неправомірним та скасування
рішення, Вищий адміністративний суд
України, залишаючи без змін рішення
суду апеляційної інстанції, яким
відмовлено у задоволенні позовних
вимог, визнав правильним висновок суду
про те, що позивач за роки проживання в
Україні адаптувався та побачив істотну
відмінність між рівнем життя, що
позитивно вплинуло на рішення покинути
країну постійного проживання. Тому,
позивача можна вважати економічним
мігрантом, оскільки останній ще до
повідомлених ним у своїй заяві
переслідувань поступово планував
змінити країну постійного проживання,
а зміну віросповідання намагався
використати для того, щоб
легалізуватися в Україні.

В ухвалі від 14 листопада 2013 року (справа
№К/800/19990/13) Вищий адміністративний суд
України, скасовуючи рішення суду
апеляційної інстанції та залишаючи в
силі рішення суду першої інстанції,
яким задоволено позовні вимоги про
визнання протиправним та скасування
рішення про відмову у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, визнав
обґрунтованим висновок щодо порушення
відповідачем права позивача, оскільки
Державна міграційна службу України не
дала належної оцінки доводам позивача
про наявність у нього обґрунтованих
побоювань стати жертвою переслідувань
в Ісламській Республіці Іран за
ознакою віросповідання та не провела
повного аналізу інформації по країні
його походження.

З наведеного слідує, що різні за
змістом кінцеві судові рішення у
зазначених справах, стали можливими не
через неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а через різні
фактичні обставини у справах.

Таким чином, підстави для допуску
справи до провадження для перегляду
судових рішень Верховним Судом України
відсутні.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України,

у х в а л и в :

Відмовити у допуску до провадження у
Верховному Суді України справи за
позовом ОСОБА_6 до Державної
міграційної служби України про
визнання неправомірним та скасування
рішення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді
С.В. Головчук

С.В. Білуга
В.І.
Бутенко
Ю.Й.
Рецебуринський
І.В.
Штульман