Справа № 826/5561/14
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2014 року № 826/5561/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Огурцова О.П. при секретарі судового
засідання Берко А.О. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Мрія-Інвест" до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.
Києвіпровизнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення № від 18.12.2013

за участю:

представника позивача: Ручка О.А.
(довіреність б/н від 05.03.2014)

представника відповідача: Рудої Н.С.
(довіреність № 361/9/10.2-39 від 30.07.2013)

на підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 11.06.2014
проголосив вступну та резолютивну
частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мрія-Інвест"
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення
№ від 18.12.2013.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що у перевіреному
періоді були відсутні правові підстави
нараховувати та сплачувати відсотки за
користування кредитом за договором
позики № 32-10/2006 від 05.10.2006 за період з
01.11.2009 по 31.12.2012, оскільки позикодавцем
Компанією «XXI CENTURI INVESTMENTS PUBLIC LIMITED» (Кіпр)
до 31.12.2012 не було пред'явлено вимоги
щодо сплати відсотків за користування
позикою та за прострочення повернення
позики, з огляду на що момент
нарахування та сплати відсотків за
договором позики станом на 31.12.2012 ще не
настав.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги та просив суд
задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог
заперечив, через канцелярію суду 19.05.2014
надав суду письмові заперечення, у яких
просив відмовити у задоволенні
адміністративного позову повністю.
Свої заперечення на адміністративний
позов відповідач обґрунтовує тим, що
позивач в період з 01.11.2009 по 31.12.2012
фактично користуючись коштами за
договором позики № 32-10/2006 від 05.10.2006 в
сумі 2 031 000 доларів США не проводило
нарахування плати (у вигляді відсотків
встановлених договором) та оплату за
користування коштами, з огляду на що
отримувала послуги за вказаним
договором протягом вказаного періоду
безоплатно.

У судовому засіданні представник
відповідача заперечила проти позовних
вимог та просила суд відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача суд , -

В С Т А Н О В И В:

В період з 13.11.2013 по 26.11.2013 Державною
податковою інспекцією у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
була проведена документальна
позапланова виїзна перевірка
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мрія-Інвест" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства, правильності та повноти
нарахування і сплати податків за
період з 01.01.2012 по 01.08.2013.

За результатами перевірки складено акт
№ 2123/22-08/32670462 від 03.12.2013, яким
встановлено порушення підпункту 138.10.2
пункту 138.10 статті 138, пункту 146.5 статті
146, пунктів 44.1 та 44.2 статті 44, підпунктів
135.5.4, 135.5.12 пункту 135.5 статті 135, пункту
137.16 статті 137 Податкового кодексу
України, статті 4 Закону України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність", що призвело до завищення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток на
загальну суму 5 286 291,00 грн.

До такого висновку податковий орган
дійшов виходячи з того, що за
результатами перевірки встановлено, що
ТОВ "Мрія-Інвест" в період з 01.11.2009 по
31.12.2012 фактично користуючись коштами за
договором позики № 32-10/2006 від 05.10.2006 в
сумі 2 031 000 доларів США та не
проводило нарахування плати (у вигляді
відсотків встановлених договором) та
оплату за користування коштами, з
огляду на що отримувала послуги за
вказаним договором протягом вказаного
періоду безоплатно.

18.12.2013 на підставі акту перевірки
прийнято податкове повідомлення -
рішення №, яким зменшено суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток на
загальну суму 5 286 291,00 грн.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мрія-Інвест" не
погоджуючись з податковим
повідомленням - рішення № від
18.12.2013 та вважаючи його протиправним та
таким, що підлягає скасуванню
звернулось з відповідним позовом до
суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд вважає позов таким, що
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216
Цивільного кодексу України, платники
податків мають право вносити
відповідні зміни до податкової
звітності у порядку, визначеному
статтею 50 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.2 статті 44
Податкового кодексу України для
обрахунку об'єкта оподаткування
платник податку на прибуток
використовує дані бухгалтерського
обліку щодо доходів та витрат з
врахуванням положень цього Кодексу.
Платники податку, які відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
застосовують міжнародні стандарти
фінансової звітності, ведуть облік
доходів і витрат за такими стандартами
з урахуванням положень цього Кодексу.
Такі платники податку при застосуванні
положень цього Кодексу, в яких
міститься посилання на положення
(стандарти) бухгалтерського обліку,
застосовують відповідні міжнародні
стандарти фінансової звітності.
Методика бухгалтерського обліку
тимчасових та постійних податкових
різниць затверджується у порядку,
передбаченому Законом України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

Статтею 4 Законом України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
бухгалтерський облік та фінансова
звітність ґрунтуються на таких
основних принципах: обачність -
застосування в бухгалтерському обліку
методів оцінки, які повинні запобігати
заниженню оцінки зобов'язань та витрат
і завищенню оцінки активів і доходів
підприємства; повне висвітлення -
фінансова звітність повинна містити
всю інформацію про фактичні та
потенційні наслідки господарських
операцій та подій, здатних вплинути на
рішення, що приймаються на її основі;
автономність - кожне підприємство
розглядається як юридична особа,
відокремлена від її власників, у
зв'язку з чим особисте майно та
зобов'язання власників не повинні
відображатися у фінансовій звітності
підприємства; послідовність - постійне
(із року в рік) застосування
підприємством обраної облікової
політики. Зміна облікової політики
можлива лише у випадках, передбачених
національними положеннями
(стандартами) бухгалтерського обліку, і
повинна бути обґрунтована та розкрита
у фінансовій звітності; безперервність
- оцінка активів та зобов'язань
підприємства здійснюється виходячи з
припущення, що його діяльність буде
тривати далі; нарахування та
відповідність доходів і витрат - для
визначення фінансового результату
звітного періоду необхідно порівняти
доходи звітного періоду з витратами, що
були здійснені для отримання цих
доходів. При цьому доходи і витрати
відображаються в бухгалтерському
обліку та фінансовій звітності в
момент їх виникнення, незалежно від
дати надходження або сплати грошових
коштів; превалювання сутності над
формою - операції обліковуються
відповідно до їх сутності, а не лише
виходячи з юридичної форми; історична
(фактична) собівартість - пріоритетною
є оцінка активів підприємства,
виходячи з витрат на їх виробництво та
придбання; єдиний грошовий вимірник -
вимірювання та узагальнення всіх
господарських операцій підприємства у
його фінансовій звітності
здійснюється в єдиній грошовій
одиниці; періодичність - можливість
розподілу діяльності підприємства на
певні періоди часу з метою складання
фінансової звітності.

Згідно з підпунктом 14.1.56 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
доходи - загальна сума доходу платника
податку від усіх видів діяльності,
отриманого (нарахованого) протягом
звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі у виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Пунктом 135.1 статті 135 Податкового
кодексу України встановлено, що доходи,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з: доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Підпунктами 135.5.4 та 135.5.12 пункту 135.5
статті 135 Податкового кодексу України
встановлено, що інші доходи включають,
зокрема, вартість товарів, робіт,
послуг, безоплатно отриманих платником
податку у звітному періоді, визначена
на рівні не нижче звичайної ціни, суми
безповоротної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
податковому періоді, безнадійної
кредиторської заборгованості, крім
випадків, коли операції з
надання/отримання безповоротної
фінансової допомоги проводяться між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи та
доходи, не враховані при обчисленні
доходу періодів, що передують звітному,
та виявлені у звітному податковому
періоді.

Згідно з пунктом 137.16 статті 137
Податкового кодексу України датою
отримання інших доходів є дата їх
виникнення згідно з положеннями
(стандартами) бухгалтерського обліку,
якщо інше не передбачено нормами цього
розділу.

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового
кодексу України встановлено, що
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.10.5 пункту 138.10
статті 138 Податкового кодексу України
до складу інших витрат включаються
фінансові витрати, до яких належать
витрати на нарахування процентів (за
користування кредитами та позиками, за
випущеними облігаціями та фінансовою
орендою) та інші витрати підприємства в
межах норм, встановлених цим Кодексом,
пов'язані із запозиченнями (крім
фінансових витрат, які включені до
собівартості кваліфікаційних активів
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку).

Таким чином, для обрахунку об'єкта
оподаткування платники податку на
прибуток використовує дані
бухгалтерського обліку щодо доходів та
витрат, при цьому до витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування відносяться фінансові
витрати, до яких належать витрати на
нарахування процентів, у тому числі за
кредитами та позиками, а до доходів, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування вартість послуг,
безоплатно отриманих платником
податку у звітному періоді, визначена
на рівні не нижче звичайної ціни.

Частиною першою статті 1046 Цивільного
кодексу України встановлено, що за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до частини першої статті 1048
Цивільного кодексу України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Підпунктом 14.1.167 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
встановлено, що позика - грошові кошти,
що надаються резидентами, які є
фінансовими установами, або
нерезидентами, крім нерезидентів, які
мають офшорний статус, позичальнику на
визначений строк із зобов'язанням їх
повернення та сплатою процентів за
користування сумою позики.

Отже, позика - це, зокрема, грошові
кошти, що надаються позичальнику на
визначений строк із зобов'язанням їх
повернення та сплатою процентів за
користування сумою позики. При цьому у
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Між позивачем та Компанією «XXI Century
Investments Public Limited» укладено договір
позики № 32-10/2086 від 05.10.2006.

Згідно з пунктом 1.1 вказаного договору
позики Позикодавець надає
Позичальнику позику, не раніше
реєстрації цього Договору в НБУ в сумі 2
031 000 доларів США.

Пунктом 2.3 вказаного договору
встановлено, що позика надається на
платній основі. Відсоткова ставка за
користування позикою встановлюється у
розмірі 9 % річних. Проценти
нараховуються за методом «факт/факт»,
тобто за фактичний час існування боргу
за цим договором і виходячи з фактичної
кількості календарних днів у році.
Проценти нараховуються починаючи з
наступного дня після надання позики і
до дня, що передує дню фактичного
повернення позики.

Відповідно до пункту 3.2 договору позики
№ 32-10/2006 від 05.10.2006 повернення позики
здійснюється єдиним платежем не
пізніше ніж 31.10.2009 (дата повернення
позики).

Згідно з пунктами 4.3 та 4.4 договору №
32-10/2006 від 05.10.2006 у випадку порушення
передбаченого строку повернення
позики (Затримка) позичальник
зобов'язаний заплатити відсотки по
простроченій сумі боргу у розмірі 1 %
річних. 1 % нараховується з моменту
настання дати повернення позики (31.10.2009
р.) до повного розрахунку за договором.
Про нарахування відсотків згідно п. 4.3
Позичальник повідомлятиме
позикодавцеві протягом 10 календарних
днів з дати початку Затримки.

Пунктом 8.1 вказаного договору
встановлено, що договір набирає
чинності з моменту його реєстрації в
НБУ та діє до моменту виконання
Сторонами всіх своїх зобов'язань за
ним.

Таким чином, відповідно до положень
договору № 32-10/2006 від 05.10.2006 позивачу
було надано позику у розмірі 2 031 000
доларів США та плата відсоткова ставка
за користування позикою встановлена у
розмірі 9 % річних та у випадку
порушення передбаченого строку
повернення позики, а саме до 31.10.2009,
позичальник зобов'язаний заплатити
відсотки по простроченій сумі боргу у
розмірі 1 % річних. При цьому вказаний
договір діє до моменту виконання
сторонами всіх своїх зобов'язань за
ним.

Факт того, що отримана позивачем за
договором № 32-10/2006 від 05.10.2006 позика у
розмірі 2 031 000 доларів США не була ним
повернута Компанії «XXI Century Investments Public
Limited» визнається позивачем та
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями листів - претензій № 24/11
від 24.02.2011, № 25/11 від 25.03.2011, листами № 27/11
від 17.03.2011, № 27/11/11 від 18.03.2011,

Відповідно до акту № 2123/22-08/32670462 від
03.12.2013 перевіркою встановлено, що в
бухгалтерському обліку ТОВ «Мрія
Інвест» нарахування (та сплата)
відсотків за користування позикою за
період з 01.11.2009 по 31.12.2012 відсутня, що
підтверджується формами статистичної
звітності, а саме, формою 504 «Прогноз
операцій з одержання та обслуговування
кредиту за договором з нерезидентом»
(звіт за формою подається
позичальником відокремленому
підрозділу банку, який безпосередньо
здійснює обслуговування кредиту. Крім
того, перевіркою встановлено, що на
протязі 2010 - 2012 років місячні звіти за
формою 504 містили показники: основна
сума боргу - 2031000 доларів США, відсотки -
395127 доларів США (сума відсотків по
договору № 32-10/2006 від 05.10.2006 ,
нарахованих на 31.10.2009 p.). Сума
нарахованих відсотків на протязі 2010 -2012
років залишалась незмінною і становила
395127 доларів США.

Зазначені факти позивачем не
заперечуються.

Таким чином позивач використовуючи
кошти у розмірі 2 031 000 доларів США
надані йому як позика за договором №
32-10/2006 від 05.10.2006 в період з 01.11.2009 по
31.12.2012 не здійснював нарахування
відсотків за їх користування та
відсотків по простроченій сумі боргу, а
отже фактично використовував вказані
кошти на безоплатній основі.

Актом № 2123/22-08/32670462 від 03.12.2013
встановлено, що вартість користування
позивачем позикою за договором позики
№ 32-10/2006 від 05.10.2006 (відсоткова ставка +
проценти по простроченій сумі боргу) за
період з 01.11.2009 по 31.12.2012 складає
643827 долара США
(2031000*0,1*61/365+2031000*0,1*365/365+2031000*0,1*365/365+2031000*0,1*
366/366), де:

2031000*0,1*61/365 = 34527 доларів США - відсотки за
період з 01.11.2009 по 31.12.2009;

2031000*0,1*365/365 = 203100 доларів США - відсотки
за період з 01.01.2010 по 31.12.2010;

2031000*0,1*365/365 = 203100 доларів США - відсотки
за період з 01.01.2011 по 31.12.2011;

2031000*0,1*366/366 = 203100 доларів США - відсотки
за період з 01.01.2012 по 31.12.2012.

Також відповідно до вказаного акту
офіційний курс НБУ, встановлений на
31.12.2012, становив: 100 доларів США= 799,300
гривень.

Правомірність вказаних розрахунків
підтверджується умовами договору №
32-10/2006 від 05.10.2006, а офіційний курс НБУ
станом на 31.12.2012 сторона не
заперечується та є загальновідомою
інформацією.

Отже, за період з 01.11.2009 по 31.12.2012
позивач повинен був нарахувати,
відобразити в бухгалтерському обліку
та сплатити відсотки за користування
кредитними коштами за договором №
32-10/2006 від 05.10.2006 у розмірі 5 146 109,00 грн.

З огляду на викладене суд дійшов
висновку про наявність у податкового
органу підстав для висновку про
порушення позивачем підпункту 138.10.2
пункту 138.10 статті 138, пункту 146.5 статті
146, пунктів 44.1 та 44.2 статті 44, підпунктів
135.5.4, 135.5.12 пункту 135.5 статті 135, пункту
137.16 статті 137 Податкового кодексу
України, статті 4 Закону України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність", що призвело до завищення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток на
загальну суму 5 286 291,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, керуючись
вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку для її апеляційного оскарження.
У разі апеляційного оскарження
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П.
Огурцов

Постанова складена в повному обсязі
18.06.2014.