Справа № 2а-9493/09/0470
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/57942/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 17.04.2012 року по справі №2а-9493/09/0470 за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Криворізький залізорудний
комбінат» до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з підприємствами
гірничо-металургійного комплексу у
місті Кривому Розі про визнання
незаконними та скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Криворізький залізорудний комбінат»
звернулось до суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з підприємствами
гірничо-металургійного комплексу у
місті Кривому Розі про визнання
незаконними та скасування податкових
повідомлень-рішень № /0 від 22.01.2009
року, №/1 від 16.02.2009 року, № /2
від 05.05.2009 року, та №/3 від 08.07.2009
року.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
12.07.2010 року у даній справі позов
задоволено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 17.04.2012 року скасовано постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 12.07.2010 року
та прийнято нове рішення про відмову у
задоволенні позову з мотивів
безпідставності заявлених вимог.

Не погодившись із постановою суду
апеляційної інстанції позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 17.04.2012 року
як таку, що прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та залишити без змін постанову суду
першої інстанції, оскільки скаржник
вважає її такою, що прийнята з
правильним застосуванням норм чинного
законодавства.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що СДПІ по роботі з
підприємствами гірничо-металургійного
комплексу у м. Кривому Розі була
проведена виїзна планова перевірка ВАТ
«Криворізький залізорудний комбінат»
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншою законодавства.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем встановлено порушення
позивачем ст.2, ч.ч.1,10 ст.7 Закону України
від 03.07.1992 року № 2535-XII «Про плату за
землю» (далі - Закон №2535-XII).

За наслідками перевірки та процедури
адміністративного оскарження прийняті
спірні податкові
повідомлення-рішення, якими
донараховано позивачу 348463,54 грн.
земельного податку та застосована
штрафна санкція в сумі 174231,77 грн.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, апеляційний суд виходив з того,
що земельні ділянки, на яких
розташовані спіні об'єкти, не
відносяться до земель промисловості з
відповідними правовими наслідками.

Однак, з такими висновками
апеляційного суду колегія суддів не
погоджується з огляду на таке.

У відповідності до вимог ст.2 Закону
№2535-XII використання землі в Україні є
платним. Плата за землю справляється у
вигляді земельного податку або
орендної плати, що визначається
залежно від грошової оцінки земель.
Розміри податку за земельні ділянки,
грошову оцінку яких не встановлено,
визначається до її встановлення в
порядку визначеним законом. Власники
земельних ділянок, земельних часток
паїв (та землекористувачі), крім
орендарів та інвесторів - учасників
угоди про розподіл продукції,
сплачують земельний податок.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону №2535-XII
ставки земельного податку з земель,
грошову оцінку яких встановлено,
встановлюються у розмірі одного
відсотка від їх грошової оцінки, за
винятком земельних ділянок, зазначених
у частинах п'ятій десятій цієї статті
та ч.2 ст.6 цього Закону.

Згідно ч.10 ст.7 Закону №2535-XII
встановлено, що податок за земельні
ділянки, надані для гірничодобувних
підприємств у межах населених пунктів,
справляється у розмірі 25 % від суми
земельного податку, обчисленого
відповідно до частини першої цієї
статті.

Згідно до ст.12 Гірничого закону України
від 06.10.1999 року №1127, відведення землі
під розташування гірничого
підприємства проводиться в порядку,
встановленому Земельним кодексом
України.

Статтею 65 Земельного кодексу України
встановлено, що землями промисловості,
транспорту, зв'язку, енергетики,
оборони та іншого призначення
визнаються земельні ділянки, надані в
установленому порядку підприємствам,
установам та організаціям для
здійснення відповідної діяльності.

Згідно із ст.66 ЗК України землі, надані
для розміщення та експлуатації
основних, підсобних та допоміжних
будівель і споруд промислових,
гірничодобувних транспортних та інших
підприємств, їх під'їзних шляхів,
інженерних мереж, адміністративні
побутових будівель та інших споруд,
віднесено до земель промисловості.

Таким чином, всі землі, якими
користується позивач, є землями
гірничодобувного підприємства, в тому
числі землі які знаходяться у межах
населених пунктів.

Зазначене у довідках Криворізького
міського управління земельних
ресурсів цільове призначення землі не
є тотожним поняттю - категорія землі.
Від цільового призначення землі
залежить її грошова оцінка, від якої, в
свою чергу, згідно ст.8 Закону №2535-XII
сплачується відсоток в якості
земельного податку.

Крім того, частина 10 ст.7 Закону №2535-XII
не ставить у залежність наявність або
відсутність у гірничодобувних
підприємств права на сплату земельного
податку в розмірі 25% від суми
земельного податку, обчисленого
відповідно до ч.ч.1,2 ст.7 Закону від
цільового використання наданих
земельних ділянок.

За таких обставин місцевий
адміністративний суд дійшов
правомірного висновку щодо
необґрунтованості позовних вимог,
правильно застосувавши норми
матеріального та процесуального права
до спірних правовідносин.

За таких обставин місцевий
адміністративний суд дійшов
обґрунтованого висновку щодо
необхідності задоволення позовних
вимог, правильно застосувавши норми
матеріального та процесуального права
до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

З огляду на вказані обставини колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку про
скасування постанови апеляційного
суду з підстав невідповідності її
нормам матеріального та
процесуального права, та залишенні в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 226, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд , -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 17.04.2012 року скасувати та залишити в
силі постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
12.07.2010 року по справі №2а-9493/09/0470.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та може
бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.