Справа № 803/348/14
Суддя: Кухтей Р.В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року

Справа № 876/3587/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:
Кухтея Р.В.

суддів:
Клюби В.В., Яворського І.О.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Відділу державної виконавчої
служби Камінь-Каширського районного
управління юстиції Волинської області
на постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 04 березня
2014 року за позовом Відділу державної
виконавчої служби Камінь-Каширського
районного управління юстиції до
прокуратури Камінь-Каширського району
Волинської області про скасування
постанови,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2014 року Відділ державної
виконавчої служби Камінь-Каширського
районного управління юстиції (далі -
ВДВС Камінь-Каширського РУЮ) звернувся
в суд із зазначеним позовом, в якому
просив скасувати постанову №5 від
22.01.2014 р. про проведення перевірки
виконавчих проваджень у порядку
нагляду за додержанням та застосування
законів винесена заступником
прокурора Камінь-Каширського району.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 04.03.2014 р. в
задоволені позову було відмовлено.

Не погоджуючись із даною постановою, її
оскаржив ВДВС Камінь-Каширського РУЮ.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що
прокурор наділений повноваженнями на
проведення перевірки ВДВС
Камінь-Каширського РУЮ в порядку
нагляду за додержанням та
застосуванням законів, а не за
виконавчим провадженням. Проведення
перевірки можливе лише шляхом доступу
до матеріалів виконавчого провадження,
а оскільки прокуратура не є стороною
виконавчого провадження, тому не має
права на ознайомлення з матеріалами
справи. Тому просить скасувати
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 04.03.2014 р. та
закрити провадження по справі.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явилися, хоча
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
позивач надіслав клопотання про
розгляд справи без його участі, тому
відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України
колегія суддів вважає можливим
здійснювати розгляд справи у
письмовому провадженні за наявними у
ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін з
наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що 22.01.2014 р.
заступником прокурора
Камінь-Каширського району Федчиком С.В.
було винесено постанову №5 про
проведення перевірки у порядку нагляду
за додержанням та застосуванням
законів.

Підставою для проведення перевірки
була власна ініціатива прокурора
згідно п.п.2.1, 2.4. Положення про порядок
проведення органами прокуратури
перевірок при здійсненні нагляду за
додержанням і застосуванням законів,
затвердженого Наказом Генерального
прокурора України №111 від 12.11.2012 р., а
також низький рівень стягнення коштів
державним виконавцем, в результаті
чого сума несплачених коштів по
виконавчих провадженнях постановлених
за позовами прокурорів ставить одну із
найвищих у області, а саме 2,2 млн. грн.

23.01.2014 р. ВДВС Камінь-Каширського РУЮ
зазначену постанову було оскаржено в
порядку, передбаченому статтею 21
Закону України «Про прокуратуру»,
проте за результатами розгляду скарги
прокурором Камінь-Каширського району
було відмовлено у задоволенні скарги
позивача у зв'язку з відсутністю
підстав для скасування постанови про
проведення перевірки від 22 січня 2014
року, про що останньому було надіслано
лист - відповідь №36-02-14 від 05 лютого 2014
року.

Відмовляючи в задоволені позову суд
першої інстанції виходив з того, що
прокурор дотримався порядку прийняття
постанови про проведення перевірки.
Проведення перевірки в порядку нагляду
за додержанням і застосуванням
законів, в тому числі в органах
державної виконавчої служби, не
суперечить законодавству про
виконавче провадження положення про
відомчий та судовий контроль
стосуються не обмеження повноважень
прокурора, а конкретизації власне
відомчої контрольної функції органів
державної виконавчої служби у
виконавчому провадженні, введення
процедур доступу до документів
виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає їх вірними з огляду на наступне.

Стаття 19 Конституції України
зобов'язує органи влади діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 121 Конституції України
прокуратура України становить єдину
систему, на яку покладаються:
підтримання державного обвинувачення
в суді; представництво інтересів
громадянина або держави в суді у
випадках, визначених законом; нагляд за
додержанням законів органами, які
проводять оперативно-розшукову
діяльність, дізнання, досудове
слідство; нагляд за додержанням
законів при виконанні судових рішень у
кримінальних справах, а також при
застосуванні інших заходів
примусового характеру, пов'язаних з
обмеженням особистої свободи громадян.

Відповідно до пункту 9 розділу ХV
Перехідних положень Конституції
України прокуратура продовжує
виконувати відповідно до чинних
законів функцію нагляду за додержанням
і застосуванням законів та функцію
попереднього слідства - до введення в
дію законів, що регулюють діяльність
державних органів щодо контролю за
додержанням законів, та до сформування
системи досудового слідства і введення
в дію законів, що регулюють її
функціонування

Отже органи прокуратури здійснюють, в
тому числі, функцію нагляду за
додержанням і застосуванням законів до
введення в дію законів, що регулюють
діяльність державних органів щодо
контролю за додержанням законів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
прокуратуру» (в редакції на час
виникнення спірних правовідносин)
прокурорський нагляд за додержанням і
правильним застосуванням законів
Кабінетом Міністрів України,
міністерствами та іншими центральними
органами виконавчої влади, органами
державного і господарського
управління та контролю, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевими Радами, їх виконавчими
органами, військовими частинами,
політичними партіями, громадськими
організаціями, масовими рухами,
підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

Статтею 19 Закону України «Про
прокуратуру» передбачено, що предметом
нагляду за додержанням і застосуванням
законів є: 1) відповідність актів, які
видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам; 2) додержання законів про
недоторканність особи,
соціально-економічні, політичні,
особисті права і свободи громадян,
захист їх честі і гідності, якщо
законом не передбачений інший порядок
захисту цих прав; 3) додержання законів,
що стосуються економічних,
міжнаціональних відносин, охорони
навколишнього середовища, митниці та
зовнішньоекономічної діяльності.

Перевірка виконання законів
проводиться за заявами та іншими
повідомленнями про порушення
законності, що вимагають
прокурорського реагування, а за
наявності приводів - також з власної
ініціативи прокурора. Прокуратура не
підміняє органи відомчого управління
та контролю і не втручається у
господарську діяльність, якщо така
діяльність не суперечить чинному
законодавству.

Підстави та порядок проведення
перевірок визначені ст.21 Закону
України «Про прокуратуру».

Так, відповідно до ч.1, 2 ст.21 Закону
України «Про прокуратуру» перевірки
проводяться за письмовими зверненнями
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, депутатів
усіх рівнів, фізичних та юридичних
осіб, а також за власною ініціативою
прокурора. При цьому перевірки за
заявами фізичних чи юридичних осіб,
зверненнями та запитами депутатів усіх
рівнів, крім заяв та повідомлень про
кримінальне правопорушення,
проводяться лише у разі їх
попереднього розгляду компетентними
органами виконавчої влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими чи службовими особами або
неприйняття ними у встановлені строки
рішень з цих питань.

У разі якщо захист прав і свобод людини
і громадянина та інтересів держави
згідно із законом є компетенцією
відповідних органів державного
нагляду (контролю), перевірки
проводяться з обов'язковим наданням
оцінки щодо законності їх діяльності. У
зв'язку з бездіяльністю уповноваженого
органу державного нагляду (контролю)
або відсутністю такого органу
вживаються відповідні заходи
прокурорського реагування, спрямовані
на забезпечення захисту прав і свобод
людини і громадянина, інтересів
держави.

Таким чином, відповідно до вимог
чинного законодавства передбачено, що
перевірки також можуть проводитися за
власною ініціативою прокурора.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 Закону
України «Про прокуратуру» для
здійснення перевірки прокурор приймає
постанову, в якій зазначає підстави, що
свідчать про можливі порушення
законності, та обґрунтовує
необхідність вчинення дій,
передбачених п. п. 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 20 цього
Закону. Не допускається проведення
перевірки без надання копії зазначеної
постанови представнику підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, підпорядкованості чи
приналежності, фізичній
особі-підприємцю. Постанова прокурора
може бути оскаржена цими особами до
прокурора вищого рівня або суду в
порядку адміністративного судочинства
протягом десяти днів з дня одержання
копії постанови.

Пунктом 7.2 наказу Генерального
прокурора України від 07.11.2012р. № 3гн
«Про організацію прокурорського
нагляду за додержанням і застосуванням
законів» встановлено, що перевірки за
власною ініціативою проводити з
урахуванням стану законності в
регіоні, на підставі рішень колегій
органів прокуратури, координаційних і
міжвідомчих нарад, вимог інших
організаційно-розпорядчих документів,
доручень керівництва прокуратур
вищого рівня.

Відповідно до п. 2.4 Положення про
порядок проведення органами
прокуратури перевірок при здійсненні
нагляду за додержанням і застосуванням
законів, затвердженого наказом
Генерального прокурора України від
12.11.2012р. № 111 підставами для проведення
перевірки прокурором за власною
ініціативою, є дані, що свідчать про
можливі порушення законності.

Порядок відомчого контролю визначений
статями 83-86 Закону України «Про
виконавче провадження», зокрема, ними
визначено перелік посадових осіб, які
мають право здійснювати перевірку
законності виконавчого провадження,
умови проведення перевірки
виконавчого провадження. Так
відповідно до частин першої, шостої
статті 83 Закону України «Про виконавче
провадження» контроль за
своєчасністю, правильністю і
повнотою виконання рішень державним
виконавцем здійснюють начальник
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
а також керівник вищестоящого органу
державної виконавчої служби. Контроль
за законністю виконавчого провадження
здійснюють Міністерство юстиції
України через Департамент державної
виконавчої служби, а Головне
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, головні управління
юстиції в областях, містах Києві та
Севастополі - через відповідні
управління державної виконавчої
служби.

На думку суду, проведення перевірки в
порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів, в тому числі в
органах державної виконавчої служби,
не суперечить законодавству і не
виходить за межі повноважень
прокуратури. Існуючі у чинному
законодавстві про виконавче
провадження положення про відомчий та
судовий контроль стосуються не
обмеження повноважень прокурора, а
конкретизації власне відомчої
контрольної функції органів державної
виконавчої служби у виконавчому
провадженні, введення процедур доступу
до документів виконавчого провадження.
Разом з тим, при вирішенні даного спору
питання про доступ до документів
виконавчого провадження - їх
витребування в порядку, визначеному
статтею 85 цього Закону, чи ознайомлення
стороною виконавчого провадження (в
тому числі прокурором) в порядку
статті 12 Закону, мова не йде. Відтак, з
огляду на об'єкт перевірки та її
предмет, прокурор наділений
повноваженнями на проведення
перевірки ВДВС в порядку нагляду за
додержанням таким органом виконавчої
влади законів, а не за виконавчим
провадженням, як це помилково розуміє
позивач.

Крім того, суд вважає, що аналіз діючої
редакції Закону України «Про
прокуратуру» надає право органам
прокуратури на проведення таких
перевірок, в тому числі при наявності
органів, які здійснюють контрольні
/наглядові функції за дотриманням
законодавства про виконавче
провадження. Забезпечення органами ДВС
процедури виконавчих дій не може
протиставлятися здійсненню органами
прокуратури функції прокурорського
нагляду, зокрема при виконанні судових
рішень, оскільки за правовою природою
це зовсім різні функції, які не
виключають одна одну і виконуються в
рамках чітко визначеного правового
поля. Якщо виконавче провадження - це
сукупність дій органів і посадових
осіб ДВС, спрямованих на примусове
виконання рішення, то прокуратура
здійснює нагляд за законністю,
вимагаючи усунення порушень закону від
суб'єктів правовідносин на цій стадії,
у т.ч. від органів державної виконавчої
служби. Тому прокурор на завершальній
стадії судового провадження
забезпечує відстоювання основних
принципів судочинства, зокрема
обов'язковості виконання судового
рішення, реалізовуючи свої
повноваження шляхом направлення
відповідної вимоги (акта
прокурорського реагування), у т.ч. до
спеціально уповноваженого органу
примусового виконання рішень у разі
порушення ним закону.

Крім того, постанова про проведення
перевірки є актом одноразового
застосування і вичерпує свою дію
фактом її виконання, тобто фактом її
вручення уповноваженій особі
підприємства, установи, чи організації
де проводиться перевірка.

Аналогічну правову позицію висловив
Вищий адміністративний суд України у
інформаційному листі № 1237/12/13-13 від
11.09.2013 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про відмову в
задоволенні позовних вимог ВДВС
Камінь-Каширського РУЮ, оскільки ані в
суді першої інстанції, ані в суді
апеляційної інстанції факти порушення
прав та охоронюваних законом інтересів
позивача свого підтвердження не
знайшли.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують
і доказів в їх обґрунтування
відповідачем не надано.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 205,
206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Відділу державної
виконавчої служби Камінь-Каширського
районного управління юстиції
Волинскої області - залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 04
березня 2014 року по справі № 803/348/14 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий :
Р.В.Кухтей

Судді :
В.В. Клюба

І.О. Яворський