Справа № 815/1093/14
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/1093/14

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції:
Токмілова Л. М. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді -Кравець О.О.судді -
Домусчі С.Д.судді - Шеметенко
Л.П. розглянувши у письмовому
провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_4
на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 27.03.2014 р. по
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_4 до Державної реєстраційної
служби України, Державний реєстратор
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України про
визнання протиправним та скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії,-

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2014 року ФОП ОСОБА_4 вернувся до
суду з позовом до державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України, Державної реєстраційної
служби України та просив визнати
протиправним та скасувати рішення №
10367472 від 28.01.2014 року та зобов'язати
відповідача зареєструвати за
позивачем право власності на нерухоме
майно, а саме на нежитлову будівлю
магазину за літ.А, загальною площею 92,0
кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року у задоволенні позову було
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
представник позивача подав
апеляційну скаргу, в якій вважає
вказану постанову прийнятою з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, просив її
скасувати та прийняти нову , якою
задовольнити позов.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового розгляду були
сповіщені належним чином відповідно до
ст.34 -39 КАС України, але до судового
засідання не з'явилися , а
представником позивача було подано
заяву про розгляд справи в порядку
письмового провадження -тому суд
відповідно до ст.197 КАС України
розглядає справу в порядку письмового
провадження.

Апеляційний суд, заслухавши
доповідача, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що вона підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом 1-ої інстанції було встановлено,
що 24 грудня 2012 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 був укладений договір позики у
вигляді розписки ,згідно умов якого
ОСОБА_4 позичив ОСОБА_5 грошові кошти в
розмірі 1.000.000 (один мільйон) гривень,
які позичальник зобов'язалася
повернути до 24 грудня 2013 року.

24 грудня 2012 року, з метою забезпечення
виконання зобов'язання між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 був укладений іпотечний
договір, посвідчений приватним
нотаріусом Белградського районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №
10515, згідно з яким ОСОБА_5 передає в
іпотеку ОСОБА_4 магазин за літ.А,
загальною площею 92,0 кв.м., що
знаходиться в АДРЕСА_1 ,який належить
ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, виданого
Болградською міською радою Одеської
області 29.09.2010 року за № 332,
зареєстрованого в КП «Болградське
БТІ», номер запису 200 в книзі 2,
реєстраційний № 31625618.

Відповідно до п.2 іпотечного договору,
предмет іпотеки складається в цілому з
одного магазину площею 92,0 кв.м.,
розташованого на території
Болградської міської ради, розміром 107
кв.м.

Згідно до п. 3 іпотечного договору,
зазначений магазин наданий в іпотеку
для забезпечення своєчасного
виконання розписки, укладеної в
простій письмовій формі від 24.12.2012року,
згідно якої Іпотекодержатель надав
Іпотекодавцю гроші у сумі 1 000 000 (один
мільйон) гривень строком до 24 грудня 2013
року.

Пунктом 4 іпотечного договору
заставлене майно оцінено сторонами в 1
000 000 гривень.

Пунктами 8,9,10 іпотечного договору
сторони домовились, що зобов'язання,
забезпечені іпотечним договором,
вважаються здійсненими, коли
заборгованість цілком сплачено. При
невиконанні ОСОБА_5 своїх зобов'язань
щодо цього договору, право власності на
предмет іпотеки переходить
Іпотекодержателю у встановленому
законодавством порядку. Сторони також
домовились, що заставна не видається,
відповідно до діючого законодавства
України цей договір підлягає державній
реєстрації.

24.12.2012 року приватним нотаріусом
Болградського районного нотаріального
округу Одеської області, у зв'язку з
посвідченням іпотечного договору, була
накладена заборона відчуження
зазначеного в іпотечному договорі
майна - магазину, який знаходиться в
АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_5 до
припинення іпотечного договору,
зареєстрована в реєстрі за № 10516.

28.12.2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 змінили
строки повернення боргу з боку ОСОБА_5.і
встановили граничний строк повернення
боргу 24 лютого 2013 року. Ними укладено
договір про внесення змін до договору
іпотеку, яким вони змінили п.З
іпотечного договору і домовились, що
ОСОБА_5 поверне борг до 24.02.2013року.
Договір про внесення змін посвідчений
ОСОБА_6, приватним нотаріусом
Болградського районного нотаріального
округу Одеської
області,зареєстрований в реєстрі за №
10669.

22.11.2013 року ОСОБА_4 звернувся до
реєстраційної служби Болградського
районного управління юстиції Одеської
області із заявою про реєстрацію за ним
права власності на спірне нежитлове
приміщення на підставі іпотечного
договору. До заяви про реєстрацію права
власності позивач надав усі
вищевказані документи (їх оригінали та
посвідчені копії).

18 грудня 2013 р.позивачем на адресу
боржника направлена вимога про
виконання зобов'язань та повернення
грошових коштів у тридцятиденний строк
з моменту отримання цієї вимоги .

19 грудня 2013 року боржником отримано
вимогу.

23 січня 2014 року позивач звернувся до
реєстраційної служби із доданням у
тому числі звіту ПП «Експерт - центр
«Авант» про проведення незалежної
оцінки вартості нежитлової будівлі
магазину від 22 січня 2014 року

28 січня 2014 року державним реєстратором
прав на нерухоме майно Клюковським
Максимом Володимировичем Державної
реєстраційної служби України прийнято
рішення №10367472 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень, із
щащаначенням ,що заявником порушено п.
30 Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 року № 703.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про
іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно до ч.1 ст. 35 Закону України "Про
іпотеку" у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Згідно ст.37 Закону України "Про іпотеку"
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання. Рішення про
реєстрацію права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно, що
є предметом іпотеки, може бути
оскаржено іпотекодавцем у суді.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України
від 01.07.2004, № 1952-IV "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень" державна
реєстрація прав проводиться на
підставі, зокрема, договорів, укладених
у порядку, встановленому законом.

Згідно ст.15 Закону України № 1952-IV
Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п. 30 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
року № 703 для проведення державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно на
підставі договору, відповідно до якого
право власності або інше речове право
на нерухоме майно набувається у зв'язку
з настанням або ненастанням певної
події, заявник, крім документів, що
зазначені у пунктах 27 - 29 цього Порядку,
подає документ, що підтверджує факт
настання або ненастання такої події.

Пунктом 34 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
(далі - Порядок), затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 р. № 703 (який діяв на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що для проведення
державної реєстрації права власності
на підставі договору іпотеки, що
містить застереження про задоволення
вимог іпотекодержателя, заявник, крім
документів, що зазначені у пунктах 27 і 28
цього Порядку, подає: 1) завірену в
установленому порядку копію письмової
вимоги про усунення порушень,
надіслану іпотекодержателем
іпотекодавцеві та боржникові, якщо він
є відмінним від іпотекодавця, в якій
зазначається стислий зміст порушеного
зобов'язання, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менше ніж
30-денний строк та попередження про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі невиконання такої вимоги; 2)
документ, що підтверджує сплив
30-денного строку з моменту отримання
іпотекодавцем та боржником, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги іпотекодержателя, якщо більш
тривалий строк не вказано у надісланій
іпотекодержателем іпотекодавцеві та
боржникові, якщо він є відмінним від
іпотекодавця, письмовій вимозі; 3) звіт
про оцінку предмета іпотеки, складений
після спливу строку, що зазначений у
письмовій вимозі, надісланій
іпотекодержателем іпотекодавцеві та
боржникові, якщо він є відмінним від
іпотекодавця; 5) витяг з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку (у разі, коли предметом іпотеки
є земельна ділянка та в документах, що
зазначені у пункті 27 цього Порядку,
відсутні відомості про її кадастровий
номер); 6) заставну (у разі, коли
іпотечним договором передбачено її
видачу). Наявність зареєстрованої у
Державному реєстрі прав заборони
відчуження нерухомого майна,
накладеної нотаріусом під час
посвідчення договору іпотеки, на
підставі якого відбувається перехід
права власності на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іпотекодержателя, не є
підставою для відмови у проведенні
державної реєстрації права власності
за іпотекодержателем.

Апеляційний суд вважає ,що державному
реєстратору були надані усі документи,
передбачені п.п. 27, 28, 34 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 року №703, а саме: вимога
про усунення порушень із стислим
змістом порушеного зобов'язання з
попередженням про звернення стягнення
на предмет іпотеки; документ, що
підтверджує сплив 30-денного строку з
моменту отримання боржником письмової
вимоги (поштові опис, квитанція та
повідомлення);звіт про оцінку предмета
іпотеки, а зворотній висновок суду 1-ої
інстанції є помилковим.

Крім того, згідно вимог Порядку
,наявність зареєстрованої у Державному
реєстрі прав заборони відчуження
нерухомого майна, накладеної
нотаріусом під час посвідчення
договору іпотеки, на підставі якого
відбувається перехід права власності
на предмет іпотеки від іпотекодавця до
іпотекодержателя, не є підставою для
відмови у проведенні державної
реєстрації права власності за
іпотекодержателем.

Згідно ст.24 Закону України, від 01.07.2004,
№ 1952-IV "Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає
державній реєстрації відповідно до
цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень звернулася
неналежна особа;

4) подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону;

51) заяву про державну реєстрацію
обтяжень речових прав на нерухоме
майно щодо попереднього правонабувача
подано після державної реєстрації
права власності на таке майно за новим
правонабувачем;

52) заяву про державну реєстрацію
речових прав, похідних від права
власності, подано за відсутності
державної реєстрації права власності,
крім випадків, установлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону;

53) під час подання заяви про державну
реєстрацію права власності на
підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду (їх окремі частини), що виникло
на підставі документа, за яким
правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку;

54) після завершення п'ятиденного строку
з дня отримання заявником письмового
повідомлення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав не
усунено обставин, що були підставою для
прийняття такого рішення;

55) заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
подано не до нотаріуса, який вчинив
таку дію;

56) заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень в електронній формі
подано особою, яка не є державним
кадастровим реєстратором або
державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи,
на підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

За наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймаєрішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, зазначених у
пунктах 4, 52 - 56 частини першої цієї
статті, не позбавляє заявника права
повторно звернутися із заявою за умови
усунення перешкод для державної
реєстрації прав та їх обтяжень.

Відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, зазначених у
пункті 2 частини першої цієї статті, не
може здійснюватися у разі, якщо об'єкт
нерухомого майна розміщений у межах
території, на якій діють два і більше
органів державної реєстрації прав,
одним з таких органів на вибір
заявника, а також у разі проведення
державної реєстрації обтяжень речових
прав на нерухоме майно.

Відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, зазначених у
пункті 4 частини першої цієї статті, не
може здійснюватися у разі наявності
помилки в Державному земельному
кадастрі, яка виникла після
перенесення інформації про земельні
ділянки з Державного реєстру земель до
Державного земельного кадастру
(розташування в межах земельної
ділянки частини іншої земельної
ділянки; невідповідність меж земельної
ділянки, вказаних у Державному реєстрі
земель, її дійсним межам;
невідповідність площі земельної
ділянки, вказаної у Державному реєстрі
земель, її дійсній площі у результаті
зміни методів підрахунку (округлення);
присвоєння декільком земельним
ділянкам однакових кадастрових
номерів).

Відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, не передбачених
цим Законом, заборонена.

Апеляційний суд доходить до висновку ,
щодо наявності підстав для
задоволення позову, так як відсутні
правові підстави ,зазначені ст. 24
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень", для відмови у
реєстрації права власності, яке
виникло за договором іпотеки ,із
врахуванням наявності застереження
,вказаного у п.9 договору.

Відповідно до ст.159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до п. п. 3, 4. ч. 1 ст. 202 КАС
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є: невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Згідно п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

На підставі викладеного, апеляційний
суд вважає за необхідне скасувати
постанову суду 1-ої інстанції та
прийняти нову про задоволення позову.

Відповідно до ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа), а якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Апеляційним судом встановлено , що
позивачем ,у зв'язку зі сплатою
судового збору за звернення із
позовною заявою та подачу апеляційної
скарги, понесені судові витрати у
розмірі 109,62 грн.

Керуючись ст.11, 195, 197,ч. 3 ст. 198, п. 3, 4 ч. 1
ст. 202, ч.2 ст. 205, ч.1 ст.207, ст. 210, ст.211, ст. 212
, ч. 5 ст. 254 КАС України, суд апеляційної
інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити , а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
27.03.2014 р. - скасувати.

Прийняти нову постанову :

Адміністративний позов ОСОБА_4
-задовольнити

Визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Клюковського Максима Володимировича №
10367472 від 28.01.2014 року

Зобов'язати державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Клюковського Максима Володимировича
зареєструвати за ОСОБА_4 право
власності на нежитлову будівлю
магазину за літ.А, загальною площею 92,0
кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_4 судові витрати у
розмірі 109,62 грн.

Постанова апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
у касаційному порядку безпосередньо до
Вищого Адміністративного Суду України
шляхом подання касаційної скарги
протягом 20 днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя
Кравець О.О.

Суддя
Домусчі С.Д.

Суддя
Шеметенко Л.П.