Справа № 335/6613/14-а
Суддя: Леусенко В. М.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 335/6613/14-а
6-а/335/182/2014 УХВАЛА
23 червня 2014 року Орджонікідзевський
районний суд м. Запоріжжя в складі
головуючого судді Леусенка В.М., при
секретарі Корнієнко О.О., розглянувши
подання головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області про зміну способу і порядку
виконання рішення, -
Постановою Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2011
року позов ОСОБА_1 задоволений
частково, визнано незаконною
бездіяльність управління Пенсійного
фонду України в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя щодо не
призначення, не нарахування та не
виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни”,
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя призначити
нарахування і виплатити ОСОБА_1
підвищення пенсії в розмірі 30 %
мінімальної пенсії, виходячи із
розміру мінімальної пенсії за віком,
визначеного залежно від розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність відповідно до
ст. 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” за період з 11.10.2010 року по
31.12.2010 року та з 01.01.2011 року по 18.06.2011
року включно, з урахуванням сум,
сплачених за вказаний період. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 26.04.2013 року апеляційна скарга
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя залишена без задоволення,
постанова Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2011
року залишена без змін.

Заявник звернувся до суду з поданням в
якому зазначив, що на виконанні у
відділі примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Запорізькій області знаходиться
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2а-4158/11
від 14.04.2014 року, виданого
Орджонікідзевським районним судом м.
Запоріжжя.

Відповідно до ст. 25 Закону України „Про
виконавче провадження” боржнику була
надана можливість самостійно виконати
рішення суду в строк до 24.04.2014 року.

Листом від 05.03.2014 року за вих. № 7411/10
боржник повідомив про неможливість
виконання рішення суду у повному
обсязі у зв'язку з відсутністю
відповідних асигнувань.

Посилаючись на те, що резолютивна
частина вказаного виконавчого листа
містить необхідність виконати дії
зобов'язального характеру, без
зазначення конкретної суми до
стягнення з боржника на користь
стягувача, державний виконавець не має
можливості арештувати відповідний
реєстраційний рахунок Управління
Пенсійного Фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя в органі Держказначейства із
подальшим списанням коштів і погашення
заборгованості перед стягувачем,
просить суд змінити спосіб і порядок
подальшого виконання виконавчого
документа № 2а-4158/11, виданого 14.04.2014
року Орджонікідзевським районним
судом м. Запоріжжя.

Розглянувши заяву про зміну способу і
порядку виконання судового рішення,
суд вважає, що заява про зміну способу і
порядку виконання судового рішення
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 5 Закону України „Про
виконавче провадження” вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Державному виконавцю повинні бути
безоплатно надані у встановлений ним
строк інформація, документи або їх
копії, необхідні для здійснення його
повноважень. Невиконання законних
вимог державного виконавця тягне за
собою відповідальність згідно із
законом.

Ст. 6 Закону України „Про виконавче
провадження” передбачено, що
державний виконавець зобов’язаний
використовувати надані йому права у
точній відповідності із законом і не
допускати в своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів громадян та
юридичних осіб.

Відповідно до частини 1 ст. 11 Закону
України „Про виконавче провадження”
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з
пунктом 1 частини 2 ст. 11 Закону
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
Законом. Відповідно до пунктів 1,2,13
частини 3 ст. 11 Закону державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право:
проводити перевірку виконання
боржниками рішень, що підлягають
виконанню відповідно до цього Закону;
здійснювати перевірку виконання
юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами,
фізичними особами - підприємцями
рішень стосовно працюючих у них
боржників; накладати стягнення у
вигляді штрафу на фізичних, юридичних
та посадових осіб у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до статті 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Згідно з статтею 255 Кодексу
адміністративного судочинства
України, постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь у справі,
для їхніх правонаступників, а також для
всіх органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Під зміною способу і порядку виконання
рішення розуміється прийняття судом
нових заходів для реалізації рішення в
разі неможливості його виконання у
порядку і способом, раніше
встановленими. Тобто зі змісту
вказаної норми випливає, що суд за
наявності обґрунтованих підстав та
належних доказів, може змінити спосіб
та порядок виконання рішення суду, або
ж відмовити по даному питанню, не
змінюючи при цьому його змісту.

Суд зазначає, що приписи ст. 263 КАС
України передбачають зміну чи
встановлення порядку чи способу
виконання рішення, яке було ухвалено
судом у справі, а саме резолютивної
частини постанови, яка містить
висновки суду по суті позовних вимог.
Отже, суд, здійснюючи зміну порядку чи
способу виконання рішення, не змінює
змісту резолютивної частини та не
змінює спосіб захисту порушеного
права, обраний судом при вирішенні
справи.

Таким чином, подання щодо зміни способу
та порядку виконання постанови
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 30.06.2011 року не підлягає
задоволенню, оскільки в разі
задоволення її вимог фактично буде
змінено по суті зміст резолютивної
частини постанови суду, що в свою чергу
є порушенням норм процесуального
права.

Крім того, за приписом ч. 2 ст. 263 КАС
України, суд при розгляді питання про
зміну способу і порядку виконання
судового рішення може змінити спосіб
та порядок виконання рішення лише у
виняткових випадках.

Суд вважає, що викладені у поданні
державним виконавцем обставини не
обґрунтовують доцільність і
необхідність зміни способу та порядку
виконання рішення суду.

Керуючись ст. 263 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви
головному державному виконавцю
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Запорізькій області про зміну способу
і порядку виконання рішення.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя

В.М.
Леусенко