Справа № 810/3728/14
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2014-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
У Х В А Л А

20 червня 2014 року 810/3728/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Панова Г.В.,
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до
державного нотаріуса Березанської
міської державної нотаріальної
контори Тищенко Ніни Володимирівни,
Головного управління юстиції у
Київській області про визнання
нечинним рішення і зобов'язання
вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного
адміністративного суду звернулась
ОСОБА_1 з позовом до державного
нотаріуса Березанської міської
державної нотаріальної контори
Тищенко Ніни Володимирівни, Головного
управління юстиції у Київській області
про визнання рішення відповідачів-1, 2
про зменшення частки спадщини за
заповітом заповідача з однієї цілої до
3/4 нечинним, зобов'язання відповдіача-1
анулювати всі свідоцтва про спадщину,
виданих відповідачем-1 позивачу та
ОСОБА_3, зобов'язання відповідачів
вчинити видачу свідоцтв про повне
володіння майном на підставі заповіту
заповідача.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 107 Кодексу адміністративного
судочинства України суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує, чи
належить позовну заяву розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Розглянувши позовну заяву та додані до
неї матеріали, суд дійшов висновку, що
даний позов в частині позовних вимог
про визнання рішення державного
нотаріуса Березанської міської
державної нотаріальної контори
Тищенко Ніни Володимирівни про
зменшення частки спадщини за заповітом
нечинним та зобов'язання вчинити
видачу відповідних свідоцтв про повне
володіння майном на підставі заповіту
заповідача не належить розглядати в
порядку адміністративного судочинства
з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Отже, до адміністративного суду, як це
передбачено вказаною нормою можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Визначення поняття «суб'єкт владних
повноважень» наведено у пункті 7
частини першої статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
як органу державної влади, органу
місцевого самоврядування, їхньої
посадової чи службової особи, іншого
суб'єкту при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Таким чином, необхідною та єдиною
ознакою суб'єкта владних повноважень є
здійснення цим суб'єктом владних
управлінських функцій, при цьому ці
функції повинні здійснюватись
суб'єктом саме у тих правовідносинах, у
яких виник спір.

У випадку, коли суб'єкт (у тому числі
орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа) у спірних
правовідносинах не здійснює вказаних
владних управлінських функцій (щодо
іншого суб'єкта, який є учасником
спору), то такий суб'єкт не перебуває
"при здійсненні управлінських функцій",
та не має встановлених нормами КАС
України необхідних ознак суб'єкта
владних повноважень.

З урахуванням викладеного та
відповідно до вимог статтей 1, 4, 17
Кодексу адміністративного судочинства
України у порядку адміністративного
судочинства розглядаються лише спори
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень, дій чи
бездіяльності, у яких такий суб'єкт
своїми владними рішеннями чи діями
зобов'язує цих осіб вчиняти певні дії,
утримуватись від вчинення певних дій,
нести відповідальність. При цьому
особи згідно з нормами чинного
законодавства України зобов'язані
виконувати такі владні рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить суд, у тому числі, визнати
нечинним рішення Державного нотаріуса
Березанської міської державної
нотаріальної контори Тищенко Ніни
Володимирівни про зменшення частки
спадщини за заповітом і зобов'язати
видати свідоцтво про повне володіння
майном на підставі заповіту
заповідача.

Суд звертає увагу, що порядок правового
регулювання діяльності нотаріату в
Україні встановлений Законом України
«Про нотаріат», в частині першій статті
1 Закону зазначено, що нотаріат в
Україні - це система органів і
посадових осіб, на які покладено
обов'язок посвідчувати права, а також
факти, що мають юридичне значення, та
вчиняти інші нотаріальні дії,
передбачені цим Законом, з метою
надання їм юридичної вірогідності.

Проте, оскільки нотаріуси при в чиненні
нотаріальних дій не здійснюють владних
управлінських функцій, то в розумінні
Кодексу адміністративного судочинства
України вони не відносяться до
суб'єктів владних повноважень рішення,
дії чи бездіяльності яких можуть бути
оскаржені до адміністративного суду.

Крім того, Законом України «Про
нотаріат» визначені права та
повноваженням нотаріусів, які лише
посвідчують права та факти, що мають
юридичне значення, а також; вчиняють
інші, передбачені цим Законом,
нотаріальні дії з метою надання їм
юридичної вірогідності.

Як убачається з частини першої
статті 50 Закону України «Про нотаріат»,
нотаріальна дія або відмова у її
вчиненні, нотаріальний акт
оскаржуються до суду.

Водночас Прикінцевими та
перехідними положеннями Цивільного
процесуального кодексу України
встановлено, що скарги, заяви щодо
нотаріальних дій чи відмови у їх
вчиненні розглядаються за правилами
позовного провадження, встановленого
цим Кодексом.

Дана правова позиція викладена в
пункті 2 листа Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07.02.2014 "Про
судову практику розгляду справ про
оскраження нотаріальних дій або
відмови в їх вчиненні", в якому
зазначено, що враховуючи норми ст. 50
Закону України "Про нотаріат" та норми
Прикінцевих та перехідних положень
Цивільного процесуального кодексу,
справи щодо оскарження нотаріальних
дій або відмови в їх вчиненні повинні
розглядатися в порядку позовного
провадження як спір про право.

Зазначена правова позиція
узгоджується із положеннями Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 20.05.2013 № 8 "Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів", в
якому у пункті 19 зазначено, що контроль
за організацією нотаріату, перевірка
організації нотаріальної діяльності
нотаріусів, дотримання ними порядку
вчинення нотаріальних дій та виконання
правил нотаріального діловодства
здійснюються Міністерством юстиції
України, Головним управлінням юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головними
управліннями юстиції в областях,
містах Києві та Севастополі.

За змістом цього Закону відмова у
видачі свідоцтва про право на заняття
нотаріальною діяльністю, рішення про
анулювання свідоцтва про право на
заняття нотаріальною діяльністю, акт
про відмову у сертифікації робочого
місця (контори) приватного нотаріуса,
наказ про зупинення нотаріальної
діяльності приватного нотаріуса, наказ
про припинення нотаріальної
діяльності можуть бути оскаржені до
суду.

Згадані рішення, а також інші рішення,
дії чи бездіяльність, прийняті
(допущені) Міністерством юстиції
України, Головним управлінням юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головними
управліннями юстиції в областях,
містах Києві та Севастополі під час
здійснення повноважень у сфері
державного регулювання нотаріальної
діяльності, можуть бути оскаржені у
порядку адміністративного
судочинства.

Отже, у даному випадку у Постанові
Пленуму Вищого адміністративного суду
від 20.05.2013 визначений інший перелік
справ, які можуть бути розглянуті в
порядку адміністративного судочинства
України.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 109 Кодексу адміністративного
України суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі,
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до частини шостої статті 109
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі відмови у відкритті
провадження в адміністративній справі
з підстави, встановленої пунктом 1
частини першої цієї статті, суд повинен
роз'яснити позивачеві, до юрисдикції
якого суду віднесено розгляд такої
справи.

Враховуючи викладене, даний позов в
частині позовних вимог до державного
нотаріуса не підлягає розгляду в
адміністративному суді в порядку
адміністративного судочинства, а
повинен розглядатися відповідним
судом загальної юрисдикції за
правилами, передбаченими Цивільним
процесуальним кодексом України.

В частині позовних вимог до Головного
управління юстиції у Київській області
позовна заява підлягає поверненню
позивачу з таких підстав.

Відповідно до частини другої
статті 19 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративні
справи з приводу оскарження правових
актів індивідуальної дії, а також дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, які прийняті (вчинені,
допущені) стосовно конкретної фізичної
чи юридичної особи (їх об'єднань),
вирішуються за вибором позивача
адміністративним судом за
зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем проживання
(перебування, знаходження) цієї
особи-позивача, або адміністративним
судом за місцезнаходженням
відповідача, крім випадків,
передбачених цим Кодексом. Якщо така
особа не має місця проживання
(перебування, знаходження) в Україні,
тоді справу вирішує адміністративний
суд за місцезнаходженням відповідача.

Як вбачається із позовної заяви місцем
проживання позивача є: АДРЕСА_1.

У свою чергу, місцезнаходженнням
Головного управління юстиції у
Київській області є: м. Київ, вул.
Ярославська, буд. 5/2.

Тобто, місцезнаходженням як позивача,
так і відповідача є місто Київ.

Таким чином, дана позовна заява в
чатині позовних вимог до Головного
управління юстиції у Київській області
подана позивачем з порушенням правил
територіальної підсудності, а тому,
відповідно до приписів частини першої
статті 19 Кодексу адміністративного
судочинства України вона підлягає
розгляду адміністративним судом,
територіальна юрисдикція якого
поширюється на місто Київ, тобто
Окружним адміністративним судом міста
Києва.

У свою чергу, відповідно до Указу
Президента України від 16.11.2004 № 1417/2004
«Про утворення місцевих та апеляційних
адміністративних судів, затвердження
їх мережі та кількісного складу
суддів» повноваження Київського
окружного адміністративного суду
поширюються на територію Київської
області.

Згідно з пунктом 6 частини третьої
статті 108 Кодексу адміністративного
судочинства України позовна
заява повертається позивачеві, якщо
справа не підсудна цьому
адміністративному суду.

Керуючись пунктом 1 частини першої
статті 109, пунктом 6 частини третьої
статті 108, статтями 160, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В :

1. У відкритті провадження у справі за
позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса
Березанської міської державної
нотаріальної контори Тищенко Ніни
Володимирівни, Головного управління
юстиції у Київській області в частині
позовних вимог до державного нотаріуса
Березанської міської державної
нотаріальної контори про визнання
рішення про зменшення частки спадщини
за заповітом нечинним та зобов'язання
вчинити дії відмовити.

2. Позвону заяву ОСОБА_1 до державного
нотаріуса Березанської міської
державної нотаріальної контори
Тищенко Ніни Володимирівни, Головного
управління юстиції у Київській області
в частині позовних вимог до Головного
управління юстиції у Київській області
про визнання рішення про зменшення
частки спадщини за заповітом нечинним
та зобов'язання вчинити дії повернути
позивачу.

3. Поверунти ОСОБА_1 з Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
73,08 грн., який сплачений відповідно до
квитанції від 16.04.2014.

4. Копію ухвали разом із позовною заявою
та доданими до неї матеріалами
надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною третьою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на ухвалу
суду першої інстанції подається
протягом п'яти днів з дня проголошення
ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у
письмовому провадженні або без виклику
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя
Панова Г. В.