Справа № 806/2315/14
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року
Житомир справа №
806/2315/14

категорія 6.2

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

за участі секретаря Коваля О.В.,

за участі представника позивача
ОСОБА_1,

за участі представника відповідача
Бондар О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Головного управління
Держземагентства у Житомирській
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним
позовом, в якому просить визнати
вимагання Головним управлінням
Держземагенства в Житомирській
області додаткових документів за її
клопотанням від 17.04.2014 року, які не
передбачені ст. 123 Земельного кодексу
України, протиправними. Просить
зобов'язати Головне управління
Держземагенства в Житомирській
області розглянути її клопотання від
17.04.2014 року та прийняти рішення згідно
чинного законодавства. В обґрунтування
позову зазначила, що 17.04.2014 року вона
звернулась до Головного управління
Держземагенства в Житомирській
області на підставі статей 122, 123, 124, 134
Земельного кодексу України з
клопотанням про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою
земельної ділянки орієнтовною площею
649 га із земель запасу та резерву на
території Соболівської сільської ради
Брусилівського району Житомирської
області для ведення фермерського
господарства. До вказаного клопотання
були додані графічні матеріали. Листом
від 07.05.2014 року № 19-6-0.21-2649/2-14 відповідач
повідомив, що до клопотання не додані
документи, що підтверджують досвід
роботи в сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі, а також копії
паспорта та ідентифікаційного коду.
Позивач вважає, що такі дії відповідача
суперечать статті 123 Земельного
кодексу України, оскільки нею
заборонено вимагати додаткові
документи.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечила та просила відмовити у
задоволенні позовних вимог з підстав,
викладених в письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог з огляду на слідуюче.

Як свідчать матеріали справи, 17 квітня
2014 р. ОСОБА_3 звернулась до Головного
управління Держземагенства в
Житомирській області із клопотанням, у
якому на підставі статей 122, 123, 124, 134
Земельного кодексу України просила
надати дозвіл на розробку проекту
землеустрою земельної ділянки
орієнтовною площею 649 га, за рахунок
земельних ділянок № 1-83га, № 2-25 га, №
3-71га, № 4-49, № 5-68, № 6-76, № 7-95, № 8-145, № 9-37 з
земель запасу та резерву на території
Соболівської сільської ради
Брусилівського району Житомирської
області для ведення фермерського
господарства. До вказаного клопотання
позивачем були додані графічні
матеріали (а.с. 5, 6).

Відповідач листом від 07.05.2014 року №
19-6-0.21-2649/2-14 повідомив, що до клопотання
не додано документи, що підтверджують
досвід роботи в сільському
господарстві або наявність освіти,
здобутої в аграрному навчальному
закладі, а також копії паспорта та
ідентифікаційного коду. При цьому
відповідач у свої відповіді посилався
на статтю 7 Закону України "Про
фермерське господарство", якою
визначено даний перелік документів
(а.с. 7).

Суд вважає, що дії відповідача
суперечать приписам частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, з огляду на наступне.

Повноваження органів виконавчої влади,
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим, органів місцевого самоврядування
щодо передачі земельних ділянок у
власність або у користування визначено
статтею 122 Земельного кодексу України.

Зокрема, частиною 4 цієї статті
передбачено, що центральний орган
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів у галузі земельних відносин
та його територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Відповідно до частини 2 статті 123
Земельного кодексу України, особа,
зацікавлена в одержанні у користування
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності за проектом
землеустрою щодо її відведення,
звертається з клопотанням про надання
дозволу на його розробку до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
які відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу,
передають у власність або користування
такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний
розмір земельної ділянки та її цільове
призначення. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування та розмір
земельної ділянки, письмова згода
землекористувача, засвідчена
нотаріально (у разі вилучення
земельної ділянки). Верховній Раді
Автономної Республіки Крим, Раді
міністрів Автономної Республіки Крим,
органам виконавчої влади або органам
місцевого самоврядування, які
передають земельні ділянки державної
чи комунальної власності у
користування відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Аналіз зазначених норм Кодексу дає
підстави для висновку, що для одержання
у користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності особі достатньо подати
відповідне клопотання із зазначенням
орієнтовного розміру земельної
ділянки та її цільового призначення, а
також графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування та
розмір земельної ділянки. Перелік
даних документів є виключним та
розширеному тлумаченню не підлягає.
Крім того, дана норма містить пряму
заборону вимагати додаткові документи.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону
України "Про фермерське господарство",
для отримання (придбання) у власність
або в оренду земельної ділянки
державної власності з метою ведення
фермерського господарства громадяни
звертаються до відповідної районної
державної адміністрації. Для отримання
у власність або в оренду земельної
ділянки із земель комунальної
власності з метою ведення фермерського
господарства громадяни звертаються до
місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і
місце розташування ділянки, кількість
членів фермерського господарства та
наявність у них права на безоплатне
одержання земельних ділянок у
власність, обґрунтування розмірів
земельної ділянки з урахуванням
перспектив діяльності фермерського
господарства. До заяви додаються
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі.

Перелік документів, що підтверджують
досвід роботи у сільському
господарстві, затверджується
Кабінетом Міністрів України за
поданням центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної аграрної
політики.

Слід відзначити, що даною нормою
врегульовано відносини, які виникають
лише між громадянами та районними
державними адміністраціями чи
місцевими радами з питань отримання в
оренду земельної ділянки.

Тобто, стаття 7 Закону України "Про
фермерське господарство" не поширює
свою дію на відносини, які виникли між
ОСОБА_3 та Головним управлінням
Держземагенства в Житомирській
області, оскільки останній не
наділений повноваженнями вимагати
додаткові документи, що не передбачені
статтею 123 Земельного кодексу України.

Згідно із частиною 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, не розглянувши належним
чином клопотання ОСОБА_3 від 17.04.2014 року
та не прийнявши рішення відповідно до
законодавства, відповідач порушив
право позивача на отримання земельної
ділянки в оренду.

З огляду на викладене, суд вважає за
необхідне зобов'язати відповідача
повторно розглянути клопотання ОСОБА_3
від 17.04.2014 року та прийняти рішення
відповідно до законодавства.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог.

Керуючись статтями 86, 94, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного
управління Держземагентства у
Житомирській області щодо
витребовування у ОСОБА_3 документів,
які не передбачені статтею 123
Земельного кодексу України.

Зобов'язати Головне управління
Держземагентства у Житомирській
області повторно розглянути
клопотання ОСОБА_3 від 17.04.2014 р. та
прийняти рішення відповідно до
законодавства.

Відшкодувати з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_3 73,08 грн.
сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 06
червня 2014 р.