Справа № 813/1386/14
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/1386/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючого-судді
за участю секретаря судового засідання
представника позивача
представника відповідача 1
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Малого приватного
підприємства «Оксана» до Дрогобицької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області,
Дрогобицького управління Державної
казначейської служби України
Львівської області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
протиправними дій, зобов'язання до
Мале приватне підприємство «Оксана»
(надалі - МПП «Оксана») звернулося 21.02.2014
року до суду з позовною заявою до
Дрогобицької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області (надалі - відповідач 1,
Дрогобицька ОДПІ ГУ Міндоходів у
Львівській області), у якій просило
визнати протиправним і скасувати
від 27.11.2013 року.
Ухвалою судді Лунь З.І. від 24.02.2014 року
позовну заяву залишено без руху, надано
позивачу строк для усунення недоліків
Ухвалою судді Лунь З.І. від 13.03.2014 року у
даній адміністративній справі
відкрито провадження, ухвалою від
14.03.2014 року - закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду.
07.05.2014 року позивачем, враховуючи
списання за оспорюваним податковим
повідомленням-рішенням коштів у
частині фінансової санкції, було
подано заяву про збільшення позовних
вимог. Із врахуванням збільшених
позовних вимог позивач просив суд
визнати протиправним і скасувати
від 27.11.2013 року, стягнути з відповідача
17 104 грн. У судовому засіданні 07.05.2014
року така заява судом була задоволена,
а також, за ініціативою суду,
протокольною ухвалою було залучено до
участі у справі в якості другого
відповідача Дрогобицьке управління
Державної казначейської служби
України Львівської області.
На підставі розпорядження щодо
проведення повторного автоматичного
розподілу справ від 19.05.2014 року №40-Р та
на виконання вимог ст.15-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
було здійснено повторний автоматичний
розподіл справи №813/1386/14 між суддями
Львівського окружного
адміністративного суду, за
результатами якого останню передано на
розгляд судді Сасевичу О.М.
Ухвалою судді Сасевича О.М. від 20.05.2014
року адміністративна справа №813/1386/14
була прийнята до провадження та
призначена до судового розгляду.
За заявою позивача від 23.06.2014 року ним
було змінено позовні вимоги. Так,
враховуючи зміну позовних вимог,
позивач просив суд:
1)визнати протиправним і скасувати
від 27.11.2013 року, яким позивачу зменшено
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість у розмірі 68
415 грн. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції в сумі 17 104 грн.;
2)визнати протиправними дії
Дрогобицької ОДПІ ГУ Міндоходів у
Львівській області по списанню в
обліковій картці МПП «Оксана» з суми
від'ємного значення з податку на додану
вартість в користь бюджету 17 104 грн.
штрафних (фінансових) санкцій,
застосованих податковим
3)зобов'язати Дрогобицьку ОДПІ ГУ
Міндоходів у Львівській області
провести в обліковій картці МПП
«Оксана» коригування розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість в частині збільшення
В обґрунтування позовних вимог, із
врахуванням їх збільшення та змін,
позивач зазначає, що оспорюване ним
податкове повідомлення-рішення було
прийняте контролюючим органом із
порушенням норм матеріального права та
є таким, що суперечить чинному
законодавству України. Позивач вважає
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення необґрунтованим,
а відповідно, протиправним, оскільки
МПП «Оксана», діючи в рамках та в межах
чинного законодавства України, не
допускало та не мало наміру допустити
порушень чинного податкового
Позивач вказує на те, що у липні 2012 року
ним ввезено на митну територію України
транспортні засоби, які були у
використанні: автомобіль сідельний
тягач Volvo FM9 та напівпричіп для
при їх увезенні позивачем 05.07.2012 року
було сплачено суми ПДВ, який у
загальному розмірі становить 69 192 грн.
Указані факти підтверджуються копіями
ВМД та платіжних доручень.
Таким чином, у відповідності до норм
п.п.14.1.18 п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, він набув
права на включення даних сум
сплаченого ПДВ до складу податкового
кредиту. Однак, у податковій декларації
з податку на додану вартість за липень
2012 року такі суми ПДВ не були віднесені
до складу податкового кредиту.
У зв'язку з чим, позивач, керуючись
нормами п.50.1 ст.50 Податкового кодексу
України, в зв'язку з самостійним
виявленням помилки (яка полягала у
невіднесенні до складу податкового
кредиту сум ПДВ, сплачених при
придбанні і ввезенні на територію
держави відповідних транспортних
засобів) 19.09.2013 року подав уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за липень 2012 року, яким було
включено до складу податкового кредиту
69 172 грн. ПДВ. Окрім цього, зважаючи на
те, що унаслідок уточнення даних раніше
поданої декларації за липень 2012 року в
позивача виник залишок від'ємного
значення попереднього звітного
періоду у серпні 2012 року, ним було 20.10.2013
року подано також уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
податку на додану вартість за серпень
2012 року, а також прийнято рішення про
повернення суми бюджетного
відшкодування в розмірі 68 415 грн. та
подано відповідну заяву.
А тому, позивач вважає, що його дії як
платника податку повністю відповідали
вимогам чинного законодавства України
та він має право на бюджетне
відшкодування в сумі 68 415 грн., у зв'язку
з чим дії та рішення відповідача 1 є
Окрім того, позивач зазначає, що на
підставі оскаржуваного податкового
року відповідачем 1 було здійснено
безпідставне списання 17 104 грн.
штрафних (фінансових) санкцій, що є
також протиправним, оскільки такі дії
ґрунтувалися виключно на оспорюваному
податковому повідомленні-рішенні, спір
за яким ще не було вирішено. З огляду на
що, вважає за необхідне відновити його
порушене право, шляхом визнання таких
дій протиправними та зобов'язанням
провести коригування розміру
від'ємного значення суми ПДВ до
попередніх показників.
На заперечення позовних вимог 09.04.2014
року відповідачем 1 (Дрогобицькою ОДПІ
ГУ Міндоходів у Львівській області)
було подано письмове заперечення на
адміністративний позов. У поданому
запереченні відповідач обґрунтовує
законність оспорюваного податкового
повідомлення-рішення, яке він вважає
повністю правомірним, а його позиція
полягає в наступному.
У відповідності до п.200.1 ст.200, ст.76
Податкового кодексу України,
відповідачем 1 було проведено
камеральну перевірку податкової
звітності МПП «Оксана» з податку на
додану вартість за серпень 2012 рік (з
врахуванням уточнень, поданих у жовтні
2013 року), у якій позивачем було
відображено бюджетне відшкодування
ПДВ у сумі 68 415 грн. При перевірці
відповідачем 1 було використано
податкову звітність з податку на
додану вартість за липень, серпень 2012
року, уточнюючі розрахунки до такої
звітності, подані у вересні та жовтні
2013 року, відповідно.
У ході перевірки відповідачем 1
встановлено, що позивачем було
завищено податковий кредит за липень
2012 року, а саме, до складу податкового
кредиту було неправомірно, в порушення
приписів п.п.198.2, 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, включено ПДВ, сплачене
при ввезенні у липні 2012 року на митну
територію України транспортних
засобів автомобіля сідельного тягача
Volvo FM9 та напівпричіпа для перевезення
завищення від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту за липень 2012
року і в свою чергу до завищення суми
бюджетного відшкодування за серпень 2012
року в сумі 68 415 грн.
Враховуючи наведене, відповідачем 1,
згідно з вимогами п.п.54.3, 58.1, 123.1
Податкового кодексу України, було
самостійно зменшено суму бюджетного
відшкодування позивача, застосовано
штрафну (фінансову) санкцію, про що
винесено оспорюване податкове
повідомлення-рішення, що, на думку
відповідача 1, повністю відповідає
вимогам закону. Відповідач 1,
стверджуючи про правомірність такого
рішення, також вважає усі дії, вчинені
на його виконання правомірними.

Відповідач 2 - Дрогобицьке управління
Державної казначейської служби
України Львівської області - подав
20.05.2014 року до суду заперечення на
позов, у якому висловив переконання, що
його дії, у чому б вони не полягали, є
правомірними, а також зазначив, що
позивачем у даному позові жодним чином
не обґрунтовано які-небудь позовні
вимоги саме до Дрогобицького
управління Державної казначейської
служби України Львівської області,
просив в задоволенні позову відмовити
й справу розглядати без участі його
уповноваженого представника.

У судових засіданнях представники
позивача позовні вимоги підтримали
повністю, надали пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві. Просили
позов задовольнити повністю.
Представник відповідача 1 у судових
засіданнях проти позову заперечив,
стверджує про правомірність своїх дій
та рішень, надав пояснення, аналогічні
викладеним у запереченнях, просив у
позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши і дослідивши
подані документи та матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що МПП «Оксана» було
ввезено на територію України
автомобіль сідельний тягач Volvo FM9 та
напівпричіп для перевезення вантажів
KOGEL S24390, які були у вжитку. Автомобіль
сідельний тягач Volvo FM9 було придбано
позивачем за контрактом №1 від 30.05.2012
року, укладеним з фірмою «Handelsonderneming van
der Veen» (Голландія), за яким продавець
зобов'язався поставити позивачу
вказаний автомобіль за ціною 21 200 Євро.
Напівпричіп для перевезення вантажів
KOGEL S24390 було придбано позивачем за
контрактом №2 від 02.06.2012 року, укладеним
з фірмою «Best-Truck» (Польща), за яким
продавець зобов'язався поставити
позивачу вказаний причіп за ціною 9 000
Євро. Як засвідчено матеріалами справи
(вантажні митні декларації
№209020000/2012/001091, №209020000/2012/001092) вказані
транспортні засоби були ввезені на
митну територію України у липні 2012
року.

Судом також встановлено, що при митному
оформленні зазначених транспортних
засобів позивачем було сплачено
необхідні митні платежі, до складу яких
входив і податок на додану вартість.
Наведене підтверджується даними,
зазначеними у вантажних митних
деклараціях №209020000/2012/001091,
№209020000/2012/001092; відмітками в них,
унесеними митним органом, щодо сплати
таких платежів; а також платіжними
дорученнями №4 та №6 з відмітками банку
про проведення таких операцій щодо
сплати ПДВ.

Усі ці документи підтверджують сплату
МПП «Оксана» 05.07.2012 року податку на
додану вартість із ввезених на митну
територію України товарів
(поіменованих вище транспортних
засобів) в загальній сумі 69 191,91 грн., а
саме: ПДВ у розмірі 48 255,45 грн. за
автомобіль сідельний тягач Volvo FM9 та ПДВ
20 936,46 за напівпричіп для перевезення
вантажів KOGEL S24390.

Нормами п.198.1 ст.198 Податкового кодексу
України визначено, що право на
віднесення сум ПДВ до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а)придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б)придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в)отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г)ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Абзацом 4 п.198.2 ст.198 Податкового кодексу
України встановлено, що для операцій із
ввезення на митну територію України
товарів датою виникнення права на
віднесення сум податку до податкового
кредиту є дата сплати податку за
податковими зобов'язаннями згідно з
пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а
для операцій з постачання послуг
нерезидентом на митній території
України - дата сплати (нарахування)
податку за податковими зобов'язаннями,
що були включені отримувачем таких
послуг до податкової декларації
попереднього періоду. Згідно з п.187.8
ст.187 Податкового кодексу України,
датою виникнення податкових
зобов'язань у разі ввезення товарів на
митну територію України є дата подання
митної декларації для митного
оформлення.

У відповідності до п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст.201 Податкового
кодексу України) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п.201.11 ст.201
Податкового кодексу України.

У зв'язку з чим, суд відзначає, що МПП
«Оксана» 05.07.2012 року було сплачено
податок на додану вартість за
податковими зобов'язаннями при
ввезенні на митну територію України
транспортних засобів (Volvo FM9 і KOGEL S24390) у
загальній сумі 69 191,91 грн., а отже, у МПП
«Оксана» виникло право на віднесення
вказаних сум податку до складу
податкового кредиту, а підстав для їх
не віднесення до складу податкового
кредиту не було.

У той же час, як підтверджується
доказами і не заперечується сторонами,
МПП «Оксана» хоча й набуло право на
віднесення 69 191,91 грн. ПДВ (за липень 2012
року) до складу податкового кредиту,
однак податковий кредит за відповідний
період (липень 2012 року) по таких сумах
не сформувало і ним не було відображено
таких сум ПДВ у складі податкового
кредиту відповідної податкової
звітності з податку на додану вартість
ані за липень 2012 року, ані за інші
майбутні звітні періоди.

Частинами 1, 2 п.50.1 ст.50 Податкового
кодексу України визначено, що у разі
якщо у майбутніх податкових періодах (з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу)
платник податків самостійно (у тому
числі за результатами електронної
перевірки) виявляє помилки, що
містяться у раніше поданій ним
податковій декларації (крім обмежень,
визначених цією статтею), він
зобов'язаний надіслати уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків має право не подавати
такий розрахунок, якщо відповідні
уточнені показники зазначаються ним у
складі податкової декларації за
будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі помилки були
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявлені.

Судом було встановлено, що, у
відповідності до наведеної вище норми
п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України й
у межах строків давності, визначених
ст.102 Податкового кодексу України
(тривалістю в 1095 дні), позивачем 19.09.2013
року було подано уточнюючий розрахунок
до податкової декларації з податку на
додану вартість за липень 2012 року.

Поданням такого уточнюючого
розрахунку МПП «Оксана» самостійно
було усунуто помилку в податковій
звітності з податку на додану вартість
за липень 2012 року та відображено в
складі податкового кредиту ПДВ,
сплачений при ввезенні на митну
територію України транспортних
засобів (сума 69 192 грн. у рядку 12.2
уточнюючого розрахунку). У зв'язку з
чим, позивачем було також скориговано
показник від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту за
відповідний звітний період (рядок 19
уточнюючого розрахунку) і відображено
його до складу податкового кредиту
наступного звітного періоду
(відповідно, серпня 2012 року).

При цьому, суд відзначає, що позивачем
не було порушено будь-яких обмежень
щодо самостійного виправлення помилок
у раніше поданій податковій декларації
чи щодо включення до податкового
кредиту суму ПДВ, сплаченого у зв'язку з
ввезенням товарів на митну територію
Україну.

Окрім того, як було встановлено судом, у
зв'язку з виправленням помилок у
податковій звітності з податку на
додану вартість за липень 2012 року та
зміною значення залишку від'ємного
значення звітного періоду (липня 2012
року), що включається до складу
податкового кредиту наступного
звітного періоду (відповідно, серпня 2012
року), МПП «Оксана», у відповідності до
п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України й
у межах строків давності, визначених
ст.102 Податкового кодексу України (1095
дні), 19.09.2013 року було подано уточнюючий
розрахунок до податкової декларації з
податку на додану вартість за серпень
2012 року.

Поданням такого уточнюючого
розрахунку МПП «Оксана» самостійно
було усунуто помилку в податковій
звітності з податку на додану вартість
за серпень 2012 року та скориговано
залишок від'ємного значення
попереднього звітного періоду, що
включається до складу податкового
кредиту поточного звітного періоду й
відображено його в сумі 68 626 грн. (рядок
21.1 уточнюючого розрахунку). А також,
позивачем було скориговано й залишок
від'ємного значення попереднього
звітного періоду, за вирахуванням
позитивного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту поточного
звітного періоду, а відповідно й суму,
що підлягає бюджетному відшкодуванню,
й відображено їх у розмірі 68 415 грн.
(рядки 22, 23.1 уточнюючого розрахунку). У
зв'язку з чим, за даними податкової
звітності бюджетному відшкодуванню
підлягає задекларована платником
податків сума в розмірі 68 415 грн. При
цьому, суд не вбачає яких-небудь
порушень чинного податкового
законодавства при визначенні сум
бюджетного відшкодування, що могло би
свідчити про незаконність таких дій
позивача, а навпаки, дії позивача
узгоджуються з приписами Податкового
кодексу України та не суперечать їм.

У той же час, як встановлено судом,
відповідачем 1 було проведено 19.11.2013
року камеральну перевірку податкової
звітності МПП «Оксана» з податку на
додану вартість за серпень 2012 рік (з
врахуванням уточнень, поданих у жовтні
2013 року). За результатами такої
перевірки відповідачем 1 було складено
акт №230/1520/30863620 від 19.11.2013 року, у якому
відповідач 1 ствердив про завищення
позивачем розміру податкового кредиту
за липень 2012 року та завищення суми
бюджетного відшкодування за серпень 2012
року в сумі 68 415 грн. На підставі
зазначеного акту відповідачем 1 було
винесено податкове
повідомлення-рішення № від 27.11.2013
року, яким зменшено суму бюджетного
відшкодування у сумі 68 415 грн. і
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію у сумі 17 104 грн.

Однак, ураховуючи усі встановлені та
викладені вище дійсні обставини
справи, суд приходить до
обґрунтованого висновку, що МПП
«Оксана» було правомірно й у
відповідності до приписів податкового
законодавства України сформовано
податковий кредит за липень 2012 року (у
т.ч. і з врахуванням уточнень та
виправлень, здійснених у вересні 2013
року), а також правомірно відображено й
заявлено до бюджетного відшкодування
за серпень 2012 року суму в розмірі 68 415
грн. (у т.ч. і з врахуванням уточнень та
виправлень, здійснених у жовтні 2013
року). У зв'язку з чим, суд вважає, що
позивачем не було допущено завищення
бюджетного відшкодування, заявленого у
податкових деклараціях й уточнюючих
розрахунках.

А тому, здійснене відповідачем 1
самостійне зменшення суми бюджетного
відшкодування позивача не відповідає
приписам Податкового кодексу України і
дійсним обставинам справи та є
безпідставним і протиправним, а
відповідно, безпідставним і
протиправним є й накладення на
позивача штрафу в розмірі 25% завищеної
суми бюджетного відшкодування. Відтак,
є протиправним і підлягає скасуванню й
відповідне податкове
повідомлення-рішення № від 27.11.2013
року, яке оспорюється.

Суд при вирішенні справи також звертає
увагу на те, що у контексті податкових
спорів практика Європейського суду з
прав людини свідчить, що встановлення
обов'язку сплатити податок/позбавлення
права отримати податкову вигоду
(податковий кредит чи бюджетне
відшкодування ПДВ) розглядається як
позбавлення власності. Відповідно,
воно повинно здійснюватися лише на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права (п.53 рішення Європейського суду з
прав людини у справі «Булвес» АД проти
Болгарії», п.23 Європейського суду з
прав людини у справі «Бізнес Саппорт
Сентр» проти Болгарії»).

У зв'язку з чим, суд відзначає, що
безпідставне позбавлення відповідачем
1 позивача права на отримання
податкової вигоди (бюджетного
відшкодування) не відповідає нормам
Протоколу 1 до Конвенції про захист
прав і основоположних свобод людини та
практиці Європейського суду з прав
людини.

Окрім того, суд зауважує, що наслідком
скасування оспорюваного податкового
повідомлення-рішення № від 27.11.2013
року є неможливість породження ним
жодних правових наслідків від моменту
його прийняття. А тому, безпідставним є
стягнення з позивача будь-яких коштів,
визначених таким податковим
повідомленням-рішенням, чи коригування
на підставі такого податкового
повідомлення-рішення будь-яких інших
показників платника податків. Суд
також наголошує, що, згідно з приписами
п.п.56.17.5 п.56.17 ст.56 Податкового кодексу
України, при зверненні платника
податків до суду з позовом щодо
визнання недійсним рішення
контролюючого органу грошове
зобов'язання за таким рішенням
вважається неузгодженим до дня
набрання судовим рішенням законної
сили. У даному ж випадку, рішення у
справі про оскарження податкового
повідомлення-рішення № від 27.11.2013
року не набрало чинності, а тому,
грошові зобов'язання визначені таким
рішенням є неузгодженими і, відповідно,
не підлягають виконанню. Однак,
відповідачем 1 було здійснено списання
в обліковій картці позивача з суми
від'ємного значення з податку на додану
вартість в користь бюджету 17 104 грн.
штрафних (фінансових) санкцій,
застосованих податковим
повідомленням-рішенням № від
27.11.2013 року, що очевидно є протиправним.

З огляду на вказане, суд відзначає, що
завданням адміністративного
судочинства у відповідності до ч.1 ст.2
Кодексу адміністративного судочинства
України є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. А
отже, у разі необхідності, суд у повинен
вжити дієвих та ефективних заходів для
відновлення порушених прав особи.

Тож, зважаючи на те, що відповідачем 1
було безпідставно проведено списання в
обліковій картці позивача з суми
від'ємного значення з податку на додану
вартість в користь бюджету 17 104 грн.
штрафних (фінансових) санкцій,
застосованих податковим
повідомленням-рішенням № від
27.11.2013 року, яке підлягає скасуванню,
суд вважає за необхідне задовольнити й
вимоги позивача щодо визнання таких
дій протиправними й зобов'язати
відповідача 1 провести відповідне
коригування в обліковій картці, що
дозволить ефективно та дієво відновити
позивача в його порушених правах.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 67 Конституції України
регламентовано, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Такий підхід
узгоджується також з практикою
Європейського суду з прав людини. Так, у
п.110 рішення у справі «Компанія
«Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч
проти Швеції» Суд визначив, що
адміністративні суди, які розглядають
скарги заявників стосовно рішень
податкового управління, мають повну
юрисдикцію у цих справах та
повноваження скасувати оскаржені
рішення. Справи мають бути розглянуті
на підставі поданих доказів, а довести
наявність підстав, передбачених
відповідними законами, для призначення
податкових штрафів має саме податкове
управління. У даному ж випадку,
відповідач 1, як суб'єкт владних
повноважень, не надав до суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
правомірності своїх дій і рішень та їх
відповідності нормам і принципам
чинного податкового законодавства.

У зв'язку з чим, суд приходить до
висновку, що права МПП «Оксана» є
порушеними діями та рішеннями
Дрогобицької ОДПІ ГУ Міндоходів у
Львівській області, які були вчинені
без дотримання принципу верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського суду з прав людини, вимог
чинного податкового законодавства
України та передбачених ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
принципів.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143,
158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В
И В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення-рішення
Дрогобицької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області № від 27.11.2013 року, яким
зменшено Малому приватному
підприємству «Оксана» суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 68 415 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в сумі 17 104 грн.

Визнати протиправними дії
Дрогобицької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області по списанню в обліковій картці
Малого приватного підприємства
«Оксана» з суми від'ємного значення з
податку на додану вартість в користь
бюджету 17 104 грн. штрафних (фінансових)
санкцій, застосованих податковим
повідомленням-рішенням № від
27.11.2013 року.

Зобов'язати Дрогобицьку об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Львівській області провести в
обліковій картці Малого приватного
підприємства «Оксана» коригування
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість в частині
збільшення на суму 17 104 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Малого приватного
підприємства «Оксана» сплачений
судовий збір у сумі 855 (вісімсот
п'ятдесят п'ять) грн. 19 коп.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 24 червня 2014 року.