Справа № 809/117/13-а
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
Справа № 876/10686/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Квант Агро ЛТД» на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 07
червня 2013 року в адміністративній
справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Квант
Агро ЛТД» до Державної податкової
інспекції у Косівському районі
Івано-Франківської області про
визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень,

встановив:

У січні 2013 року позивач ТзОВ
«Квант Агро ЛТД» звернувся в суд із
адміністративним позовом до
відповідача ДПІ у Косівському районі
Івано-Франківської області, в якому
просив визнати недійсними податкові
повідомлення-рішення відповідача : №
від 26.12.2012 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
у розмірі 395589 грн. (в т.ч. за основним
платежем 316471 грн. і за штрафними
(фінансовими) санкціями 79118 грн.); №
від 26.12.2012 року, яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми ПДВ у розмірі 72365 грн. за грудень 2011
року та застосовано штрафну (фінансову)
санкцію 18091 грн.; № від 26.12.2012 року,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток у розмірі 558950 грн. (в т.ч. за
основним платежем 447160 грн. і за
штрафними (фінансовими) санкціями 111790
грн.).

В обґрунтування позову
покликався позивач на те, що оскаржені
податкові повідомлення-рішення були
прийняті на підставі необґрунтованих
висновків проведеної відповідачем
документальної невиїзної перевірки
позивача з питань перевірки
відомостей, отриманих від особи, що
мала правові відносини з платником
податків ПП «Імпел» за період з 01.07.2011
року по 31.12.2011 року. Вказував позивач, що
є безпідставними вказані в акті
податкової перевірки № 1374/22-0/30760570 від
12.12.2012 року твердження відповідача про
порушення позивачем вимог п.198.3, п.198.2
п.198.6 ст.198 ПК України, що призвело до
заниження ПДВ всього в сумі 316471 грн.,
завищення податкового кредиту з ПДВ за
грудень 2011 року в сумі 63714 грн.,
завищення залишку від'ємного значення
з ПДВ за грудень 2011 року в сумі 8651 грн.,
та вимог п.138.8 ст.138, п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, що призвело до заниження
податку на прибуток всього в сумі 447160
грн.. Зазначав позивач, що договірні
відносини позивача із ПП «Імпел» щодо
виконання робіт і надання послуг були
реальними і фактично виконаними, а
твердження відповідача про
нікчемність таких договорів
суперечить чинному законодавству.

Відповідач позову не визнав, у
суді першої інстанції подав
заперечення, просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
07.06.2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

З цією постановою суду не погодився
позивач і оскаржив її в апеляційному
порядку. Вважає апелянт, що постанова
суду першої інстанції прийнята при
неповному з'ясуванні обставин справи,
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, судом
порушено норми матеріального і
процесуального права, а тому постанова
суду підлягає скасуванню з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт зазначає, що суд першої
інстанції безпідставно не врахував
доводів позивача про те, що оскаржені
податкові повідомлення-рішення від
26.12.2012 року було прийнято на підставі
необґрунтованих висновків податкової
перевірки з питань перевірки
відомостей, отриманих від особи, що
мала правові відносини з платником
податків ПП «Імпел» за період з 01.07.2011
року по 31.12.2011 року. Вказує апелянт, що є
безпідставними вказані в акті
податкової перевірки № 1374/22-0/30760570 від
12.12.2012 року твердження відповідача про
порушення позивачем вимог п.198.3, п.198.2
п.198.6 ст.198 ПК України, що призвело до
заниження ПДВ всього в сумі 316471 грн.,
завищення податкового кредиту з ПДВ за
грудень 2011 року в сумі 63714 грн.,
завищення залишку від'ємного значення
з ПДВ за грудень 2011 року в сумі 8651 грн.,
та вимог п.138.8 ст.138, п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, що призвело до заниження
податку на прибуток всього в сумі 447160
грн.. Зазначає апелянт, що договірні
відносини позивача із ПП «Імпел» щодо
виконання робіт і надання послуг були
реальними і фактично виконаними, а
твердження відповідача про
нікчемність таких договорів
суперечить чинному законодавству. Такі
договірні відносини підтверджуються
належними первинними документами, на
момент укладення договорів і їх
виконання вказаний контрагент був
діючим суб'єктом господарювання.

За результатами апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції від 07.06.2013 р. та
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задоволити.

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в засідання суду, перевіривши
матеріали справи, обговоривши підстави
і межі апеляційної скарги, вважає, що
таку апеляційну скаргу слід
задоволити, виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлено і підтверджено
матеріалами справи, що в період з 29.11.2012
року по 05.12.2012 року відповідачем ДПІ у
Косівському районі Івано-Франківської
області було проведено документальну
невиїзну перевірку позивача ТзОВ
«Квант Агро ЛТД» з питань перевірки
відомостей, отриманих від особи, що
мала правові відносини з платником
податків ПП «Імпел» за період з 01.07.2011
року по 31.12.2011 року. За результатами
перевірки складено Акт № 1374/22-0/30760570 від
12.12.2012 року (а.с. 156-179).

У вказаному акті перевірки зазначено,
що позивачем порушено вимоги п.198.3, п.198.2
п.198.6 ст.198 ПК України, що призвело до
заниження ПДВ всього в сумі 316471 грн.,
завищення податкового кредиту з ПДВ за
грудень 2011 року в сумі 63714 грн.,
завищення залишку від'ємного значення
з ПДВ за грудень 2011 року в сумі 8651 грн.,
та вимоги п.138.8 ст.138, п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, що призвело до заниження
податку на прибуток всього в сумі 447160
грн.. Такі висновки податкового органу
ґрунтуються на твердженнях про те, що
позивачем протягом розглядуваного
періоду безпідставно завищено валові
витрати по взаєморозрахунках за
господарськими договорами із ПП
«Імпел» про придбання товарів,
виконання робіт і надання послуг, та
безпідставно віднесено до складу
податкового кредиту суми ПДВ за цими
договорами. На думку ДПІ договірні
відносини мали безтоварний і нікчемний
характер, не спричинили реального
настання правових наслідків.

На підставі вказаного вище Акта
перевірки від 12.12.2012 року відповідачем
винесено відносно позивача податкові
повідомлення-рішення : № від
26.12.2012 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість у
розмірі 395589 грн. (в т.ч. за основним
платежем 316471 грн. і за штрафними
(фінансовими) санкціями 79118 грн.); №
від 26.12.2012 року, яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми ПДВ у розмірі 72365 грн. за грудень 2011
року та застосовано штрафну (фінансову)
санкцію 18091 грн.; № від 26.12.2012 року,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток у розмірі 558950 грн. (в т.ч. за
основним платежем 447160 грн. і за
штрафними (фінансовими) санкціями 111790
грн.) (а.с. 9-11).

Суд апеляційної інстанції не
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо обґрунтованості
тверджень ДПІ про безтоварний
(нереальний) і нікчемний характер
господарських договорів між позивачем
ТзОВ «Квант Агро ЛТД» та контрагентом
ПП «Імпел», щодо порушення позивачем
вимог Податкового кодексу України і
Цивільного кодексу України та щодо
законності винесених податкових
повідомлень-рішень від 26.12.2012 року, з
врахуванням наступного.

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України,
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із витрат операційної
діяльності.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 цього ж
Кодексу, витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України,
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно п.138.4 ст.138 ПК України, витрати, що
формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 цього ж
Кодексу, не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

У відповідності до п.198.1 ст.198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього ж Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 ПК України,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з : придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.4 ст.198 ПК України, якщо
платник податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 ПК України.

Згідно п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України,
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, заявлених у податкових
(митних) деклараціях, уточнюючих
розрахунках.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст.9 цього Закону,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення, і повинні мати визначені
обов'язкові реквізити. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Із матеріалів адміністративної справи
та змісту Акту податкової перевірки
від 12.12.2012 року видно, що висновки
податкового органу щодо порушення
позивачем податкового законодавства
ґрунтуються на твердженнях ДПІ про те,
що товариством протягом перевіреного
періоду безпідставно завищено валові
витрати за господарськими договорами
із ПП «Імпел» про придбання товарів,
робіт і послуг, та безпідставно
віднесено до складу податкового
кредиту суми ПДВ за цими договорами. На
думку податкового органу встановлені
факти відображення позивачем вказаних
операцій із ПП «Імпел» мали
безтоварний і нікчемний характер, не
спричинили реального настання
правових наслідків.

Суд апеляційної інстанції вважає
необ'єктивними висновки суду першої
інстанції щодо підставності
вищевказаних тверджень ДПІ.

З цього приводу суд апеляційної
інстанції враховує, що реальність
укладення, фактичне виконання та
настання правових наслідків за
розглядуваними господарськими
договорами і об'єктивність інформації
в первинних документах за цими
договорами підтверджується
матеріалами справи.

Зокрема, усі контрагенти, тобто ТзОВ
«Квант Агро ЛТД» і ПП «Імпел» на час
укладення господарського договору і
його виконання були діючими суб'єктами
господарювання.

Здійснення позивачем господарських
операцій із вказаним контрагентом
підтверджується: - договором № 48 від
29.07.2011 року про поставку товарів і
надання послуг, укладеного між
позивачем (як покупцем) та ПП «Імпел»
(як постачальником); - видатковими
накладними і податковими накладними на
придбання товару,
товарно-транспортними накладними на
поставку товару, за серпень 2011 року; -
видатковими накладними і податковими
накладними на придбання товару і
послуг, товарно-транспортними
накладними на поставку товару, актами
здачі-приймання робіт і актами
приймання виконаних робіт, довідкою
про вартість виконаних будівельних
робіт, за вересень 2011 року; - актами
здачі-приймання робіт і податковими
накладними на придбання робіт (послуг),
актами приймання виконаних робіт,
довідками про вартість виконаних
будівельних робіт, за жовтень 2011 року; -
видатковими накладними і податковими
накладними на придбання товару, актами
здачі-приймання робіт і податковими
накладними на придбання робіт (послуг),
товарно-транспортною накладною на
поставку товару, довідками про
вартість виконаних будівельних робіт
та актами приймання виконаних робіт, за
листопад 2011 року; - видатковими
накладними і податковими накладними на
придбання товару, актами
здачі-приймання робіт і податковими
накладними на придбання робіт (послуг),
товарно-транспортними накладними на
поставку товару, довідками про
вартість виконаних будівельних робіт
та актами приймання виконаних робіт, за
грудень 2011 року; платіжними
дорученнями за вересень 2011 р. - січень
2012 р.; - договорами підряду № 224 від
28.07.2011 року, № 309 від 06.10.2011 року, № 323 від
10.10.2011 року, № 414, № 415, № 417, № 419 від
01.12.2011 року, № 436 від 09.12.2011 року, № 445 від
16.12.2011 року, № 446, 448 від 19.12.2011 року між
Службою автомобільних доріг у
Чернівецькій області (замовник) та
ТзОВ «Квант Агро ЛТД» (підрядник), і
матеріалами виконання цих договорів,
щодо капітального ремонту автодороги
Вашківці-Коритне Вижницького району
Чернівецької області, вул. Черемошська
в с. Мілієво Чернівецької області, вул.
Т.Шевченка в с. Вашківці Вижницького
району Чернівецької області, вул.
Підволоцької в с. Бабино Чернівецької
області, вул. Сторонецький потік у с.
Рижа Путильського району Чернівецької
області, вул. Садова в смт. Берегомет
Вижницького району Чернівецької
області, вул. Чапаєва у с. Мигово
Вижницького району Чернівецької
області, вул. Гробищанська у с. Киселиці
Путильського району Чернівецької
області, вул. Головна в с. Виженка
Вижницького району Чернівецької
області, вул. Прикордонна в с. Шепіт
Путильського району Чернівецької
області; - договорами підряду № 65 від
23.06.2011 року, № 116 від 12.12.2011 року, № 176 від
21.12.2011 року, № 178 від 21.12.2011 р. між
Управлінням капітального будівництва
Чернівецької ОДА (замовник) та ТзОВ
«Квант Агро ЛТД» (підрядник), і
матеріалами виконання цих договорів,
щодо капітального ремонту вул. І.Франка
в смт. Путила Чернівецької області, вул.
Мешкова в смт. Путила Чернівецької
області, вул. Головна в с. Виженка
Вижницького району Чернівецької
області, будівництва сільського
будинку культури в с. Сергії
Путильського району; - договорами
закупівлі підрядних робіт № 55 від
31.10.2011 року, № 69 від 07.10.2011 року між
Управлінням регіонального розвитку та
будівництва Івано-Франківської ОДА
(замовник) та ТзОВ «Квант Агро ЛТД»
(підрядник), і матеріалами виконання
цих договорів, щодо капітального
ремонту дитячого навчального закладу
«Веселка» в селищі Отинія
Коломийського району, реконструкції
приміщень школив с. Чернятин
Городенківського району; - матеріалами
договору підряду № 2 від 29.09.2011 року
щодо капітального ремонту даху
Шепітського навчального закладу
Путильського району Чернівецької
області; - довідками № 01-02/1156 від 26.03.2013
р. Управління капітального будівництва
Чернівецької ОДА та № 426 від 27.03.2013 р.
Служби автомобільних доріг у
Чернівецькій області про
підтвердження виконання ТзОВ «Квант
Агро ЛТД» ремонтних робіт згідно
договорів підряду (а.с. 22 Т.3, 130-136 Т.1, 4-5
Т.3; 114-119, 137-138 Т.1, 132-137 Т.2, 3, 17 Т.3; 112-113, 126-129
Т.1, 93-96, 117-123, 128-131 Т.2; 120-125 Т.1, 85-92 Т.2, 16 Т.3;
19-72, 76-111, 139-151 Т.1, 97-116, 124-127, 138-178, 247-250 Т.2,
1-21 Т.3; 179-202 Т.2; 70-71 Т.2; 110-289 Т.3; 1-200 Т.4).

Також суд апеляційної інстанції
враховує, що постановою слідчого ГУ
Міндоходів в Івано-Франківській
області від 26.12.2013 року закрито
кримінальне провадження відносно
службових осіб ТзОВ «Квант Агро ЛТД» у
зв'язку з відсутністю в діянні складу
кримінального правопорушення щодо
сплати податків (а.с. 107 Т.3).

З врахуванням наведеного вище, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що господарські операції по
придбанню позивачем товарів і послуг
(робіт) у ПП «Імпел» відбувалися
фактично, були здійснені в межах
господарської діяльності цього
платника податків, а тому твердження
податкового органу про те, що вказані
господарські операції фактично не
відбувались і такі договори носять
нікчемний характер є необґрунтованими
і не підтверджуються доказами по
справі.

Відповідно до ст. 71 ч.2 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції також
звертає увагу на те, що право на
податковий кредит у платників ПДВ не
пов'язано із фактами сплати до бюджету
податків контрагентами за
господарськими договорами, а пов'язано
лише із фактичною сплатою вартості
товарів (робіт, послуг) та із наявністю
відповідних первинних документів і
податкових накладних. Визначальним є
реальність існування господарських
операцій та факт сплати податку в ціні
придбаних товарів (послуг) їх
постачальникам. Такий платник податків
не може нести відповідальність за
невиконання чи неналежне виконання
обов'язків по сплаті податків іншими
платниками податків, якщо це прямо не
встановлено законом.

Крім цього, суд апеляційної інстанції
вважає безпідставними покликання
відповідача на листування з іншими
податковими органами як на
обґрунтованість своїх висновків,
оскільки у досліджуваних
правовідносинах доказами реальності
існування господарських відносин
являються належні первинні документи.

При цьому, суд апеляційної інстанції
враховує, що фактичне отримання
позивачем у розглядуваному періоді
вказаних вище товарів і послуг
визнається податковим органом.

Щодо покликань відповідача про
нікчемність правочинів, укладених між
позивачем та ПП «Імпел», то суд
апеляційної інстанції враховує, що
відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину
визначені статтею 203 ЦК України,
відповідно до якої: 1) зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; 2) особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3) волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4)
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; 5) правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
6) правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 204 ЦК України встановлено
презумпцію правомірності правочину і
вказано, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він
невизнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК
України. Недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається (стаття 215 ЦК
України).

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Правові наслідки недійсності
правочину визначені статтею 216 ЦК
України, де вказано, що в разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування. Якщо у зв'язку із
вчиненням недійсного правочину другій
стороні або третій особі завдано
збитків та моральної шкоди, вони
підлягають відшкодуванню винною
стороною.

Крім цього, відповідно до ст. 207 ГК
України, господарське зобов'язання, що
не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 208 ГК України якщо
господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

З наведених вище норм випливає, що
наявність умислу у сторін (сторони)
угоди означає, що вони (вона), виходячи з
обставин справи, усвідомлювали або
повинні були усвідомлювати
протиправність укладеного правочину
та усвідомлювали суперечність його
інтересам держави та суспільства і
прагнули або свідомо допускали
настання протиправних наслідків.

Відповідно до ст. 236 ЦК України,
нікчемний правочин або правочин,
визнаний недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

У зв'язку із цим, висновки про
нікчемність правочину можуть бути
зроблені лише за наявності доказів і
встановлення фактів порушення
обов'язкових вимог для чинності
правочину в момент укладення такого
правочину.

З цього приводу суд апеляційної
інстанції враховує, що розглядувані
договори між позивачем та ПП «Імпел» на
момент їх укладення відповідали усім
вимогам необхідним для їхньої
чинності, не суперечили вимогам
чинного законодавства та моральним
засадам суспільства, сторони договорів
володіли необхідним обсягом цивільної
дієздатності, волевиявлення були
вільними і відповідали внутрішній волі
сторін договору, договори були
спрямовані на реальне настання
правових наслідків і такі наслідки
наступили.

З врахуванням наведених вище норм
законодавства та фактичних обставин
справи, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при розгляді
адміністративної справи необ'єктивно
встановлено обставини справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, постанова суду винесена з
порушенням норм матеріального права.
Тому оскаржену постанову суду від
07.06.2013 року слід скасувати і прийняти
нову постанову про задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Квант
Агро ЛТД» - задоволити.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 07
червня 2013 року в адміністративній
справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Квант
Агро ЛТД» до Державної податкової
інспекції у Косівському районі
Івано-Франківської області про
визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень - скасувати і
прийняти нову постанову.

Визнати протиправними і скасувати
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Косівському районі Івано-Франківської
області № від 26.12.2012 року про
збільшення ТзОВ «Квант Агро ЛТД» суми
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість у розмірі
395589 грн. (в т.ч. за основним платежем 316471
грн. і за штрафними (фінансовими)
санкціями 79118 грн.); № від 26.12.2012
року про зменшення ТзОВ «Квант Агро
ЛТД» розміру від'ємного значення суми
ПДВ у розмірі 72365 грн. за грудень 2011 року
та застосування штрафної (фінансової)
санкції 18091 грн.; № від 26.12.2012 року
про збільшення ТзОВ «Квант Агро ЛТД»
суми грошового зобов'язання за
платежем податок на прибуток у розмірі
558950 грн. (в т.ч. за основним платежем 447160
грн. і за штрафними (фінансовими)
санкціями 111790 грн.).

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів
після набрання нею законної сили може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді:
Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 19.06.2014 року.