Справа № 2а-8820/11/1270
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року
м. Київ К/9991/29465/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Лисичанську
Луганської області Державної
податкової служби на ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 05.04.2012 року та постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 18.01.2012 року
у справі № 2а-8820/11/1270 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Лутара» до Державної
податкової інспекції в м. Лисичанську
Луганської області про скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Лутара» звернулось до
суду з позовною заявою до Державної
податкової інспекції в м. Лисичанську
Луганської області про скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 20.07.2011 року, яким визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в частині віднесення
до складу податкового кредиту з
податку на додану вартість сум податку
у розмірі 343533,00 грн. за результатами
господарських відносин з Товариством з
обмеженою відповідальністю «Метал
Трейд СВ» та віднесення до складу
податкового кредиту суми податку у
розмірі 3952,19 грн. за результатами
господарських відносин з Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Лугапорт»; № від 20.07.2011 року,
яким визначено податкове зобов'язання
з податку на прибуток на загальну суму
12223,75 грн., з яких за основним платежем
9779,00 грн. та за штрафними санкціями 2444,75
грн.; № від 20.07.2011 року, яким
визначено податкове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб на
загальну суму 2637,91 грн., з яких за
основним платежем 2110,33 грн. та за
штрафними санкціями 527,58 грн.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 18.01.2012 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 05.04.2012 року у даній справі позов
задоволено з огляду на правомірність
заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем здійснено
документальну планову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, за наслідками якої
встановлено порушенням п.п.7.4.1, 7.4.5, п.7.4
ст.7 Закону України від 03.04.1997 року №
168/97-ВР «Про податок на додану вартість»
(далі - Закон № 168/97-ВР), пп.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9
п.5.3 ст.5 Закону України від 28.12.1994 року
№334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР),
пп.3.1.3 п.3.1, абз «е», пп.4.2.9 п.4.2 ст.4, пп.8.1.1
ст.8, ст.16, абз. «а» п.17.2 ст.17, абз. «а» п.19.2
ст.19 Закону України від 22 травня 2003 року
№ 889-IV «Про податок з доходів фізичних
осіб» (далі - Закон № 889-IV) та ст.163, абз.
«е» пп.164.2.17 п.164.2, п.164.5 ст.164, пп.168.1.1 п.168.1,
пп.168.4.1, п.168.4 ст.168, абз. «а» п.176.2 ст.176
Податкового кодексу України.

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону №
334/94-ВР до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №
334/94-ВР не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що всі необхідні первинні
бухгалтерські документи є в наявності
у позивача.

Згідно з п. 5.11 ст. 5 Закону № 334/94-ВР
встановлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Також, податковий кредит - сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим Законом
(пункт 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР).

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в матеріалах справи
наявні всі необхідні первинні
документи, які складені у
відповідності до вимог підпункту 7.2.1
пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР, що
підтверджують право позивача на
податковий кредит у відповідний
період.

Крім того, згідно абз. «е» пп. 4.2.9 п. 4.2 ст.
4 Закону № 889-IV дохід, отриманий
платником податку від його працедавця
як додаткове благо (за винятками,
передбаченими пунктом 4.3 цієї статті), а
саме у вигляді вартості використання
житла, інших об'єктів матеріального або
нематеріального майна, наданих
платнику податку у безоплатне
користування, за винятком, коли таке
надання зумовлене виконанням
платником податку трудової функції чи
передбачене нормами трудового
договору (контракту) або відповідно до
закону, у встановлених ними межах, а
також за винятком користування
автомобільним транспортом, наданих
платнику податку його
працедавцем-резидентом, який є
платником податку на прибуток
підприємств.

Відповідно до п. п. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону №
889-IV податковий агент, який нараховує
(виплачує) оподатковуваний дохід на
користь платника податку, утримує
податок від суми такого доходу за його
рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону.

Абзацом «а» пункту 17.2 статті 17 Закону №
889-IV передбачено, що особою,
відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету податку з інших доходів, є для
оподатковуваних доходів з джерелом їх
походження з України - податковий
агент.

Відповідно до абз. «а» п. 19.2 ст. 19 Закону
№ 889-IV особи, які відповідно до цього
Закону мають статус податкових
агентів, зобов'язані своєчасно та
повністю нараховувати, утримувати та
сплачувати (перераховувати) до бюджету
податок з доходу, який виплачується на
користь платника податку та
оподатковується до або під час такої
виплати та за її рахунок.

Згідно ст. 163 Податкового кодексу
України об'єктом оподаткування
резидента є: загальний місячний
(річний) оподатковуваний дохід; доходи
з джерела їх походження в Україні, які
остаточно оподатковуються під час їх
нарахування (виплати, надання);
іноземні доходи (прибуток), отримані з
джерел за межами України; об'єктом
оподаткування нерезидента є: загальний
місячний (річний) оподатковуваний
дохід з джерела його походження в
Україні; доходи з джерела їх походження
в Україні, які остаточно
оподатковуються під час їх нарахування
(виплати, надання). Абзацом «е» п. п. 164.2.17
п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України
передбачено, що дохід, отриманий
платником податку як додаткове благо
(крім випадків, передбачених статтею 165
цього Кодексу) у вигляді вартості
безоплатно отриманих товарів (робіт,
послуг), визначеної за правилами
звичайної ціни, а також суми знижки
звичайної ціни (вартості) товарів
(робіт, послуг), індивідуально
призначеної для такого платника
податку.

Згідно пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового
кодексу України податковий агент, який
нараховує (виплачує, надає)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, зобов'язаний
утримувати податок із суми такого
доходу за його рахунок, використовуючи
ставку податку, визначену в статті 167
цього Кодексу.

Відповідно до абз. «а» п. 176.2 ст. 176
Податкового кодексу України особи, які
відповідно до цього Кодексу мають
статус податкових агентів, зобов'язані
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок.

Колегія суддів вважає правильними
висновки судів, що відповідач
помилково дійшов до висновку про те, що
використання працівниками позивача
послуг мобільного зв'язку є додатковим
благом, оскільки матеріалами справи
підтверджено використання послуг
мобільного зв'язку ТОВ «Лутара» як
виробничої необхідності при виконані
працівниками посадових обов'язків, а
відтак не є отриманими додатковими
благами.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Лисичанську
Луганської області Державної
податкової служби відхилити.

Ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05.04.2012 року
та постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 18.01.2012 року
у справі №2а-8820/11/1270 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.