Справа № 810/2815/14
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року
справа №810/2815/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Брагіна О.Є.;

при секретарі судового засідання-
Вишемирському М.І.;

за участю:

представника позивачки- Яценко Д.С. (за
довіреністю);

третьої особи- ОСОБА_3;

представника третьої особи - ОСОБА_1 (за
довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_2

до реєстраційної служби
Ірпінського міського управління
юстиції Київської області,

третя особа - ОСОБА_3,

про скасування державної реєстрації
права власності,

в с т
а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулась до суду з
адміністративним позовом до
реєстраційної служби Ірпінського
міського управління юстиції Київської
області про скасування рішення
відповідача про реєстрацію за ОСОБА_3
права власності на ? частину
незавершеного будівництвом об?єкту,
розташованого за адресою АДРЕСА_1.

Підставою звернення послугували
припущення позивачки, що при
здійсненні реєстраційних дій
відповідачем було допущено порушення
Закону України «Про реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень»
та Порядку державної реєстрації прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» в
частині одержання не всіх необхідних
для проведення реєстрацїйних дій
документів.

Представник позивачки у судовому
засіданні заявлені вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві,
просив позов задовольнити.

Представник відповідача, повідомлений
судом належним чином про дату та місце
розгляду справи, у судове засідання
повторно не з?явився, без повідомлення
причин неприбуття, за відсутності
заяви про розгляд справи без його
участі. Суд здійснив розгляд справи за
відсутності відповідача.

Третя особа ОСОБА_3 та його представник
проти задоволення позову заперечували,
вказавши, що вимоги позивачки мають
характер припущень, позаяк остання не
володіє достовірною інформацією про
порядок проведення реєстрації та обсяг
документів, які були надані для її
здійснення.

Заслухавши надані пояснення
представників позивачки та третьої
особи, третьої особи ОСОБА_3, дослідивши
наявні у справі докази та, оцінивши їх
за власним переконанням, у
співставленні з фактичними
обставинами справи, суд дійшов
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позову, з урахуванням
наступного:

рішенням реєстраційної служби
Ірпінського міського управління
юстиції Київської області №3783263 від
03.12.2013 р. була проведена реєстрація ?
права власності на об?єкт
незавершеного будівництва,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_3.

Вказане рішення прийнято на підставі
рішення Ірпінського міського суду
Київської області у справі №2-169/10 за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл
спільного майна подружжя. Відповідно
до вказаного рішення за ОСОБА_3 визнано
право власності на ? частину
незакінченого будівництвом
(готовністю 92%) будинку АДРЕСА_1, цільове
призначення якої для будівництва і
обслуговування вказаного житлового
будинку, господарських будівель і
споруд.

Частиною ч.2 статті 19 Конституції
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до ч.3 статті 2 КАСУ у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, та їх обтяжень
визначає Закон України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" (далі - Закон №
1952-IV).

Відповідно до наданих у ч.1 ст.2 Закону №
1952-IV термінів, державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація) це - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно - єдина державна
інформаційна система, що містить
відомості про права на нерухоме майно,
їх обтяження, а також про об'єкти та
суб'єктів цих прав.

Орган державної реєстрації прав
проводить державну реєстрацію прав та
їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації п. 1 ч.1 ст.8 Закону № 1952-IV.

Повноваження державного реєстратора
встановлені ч.2 ст.9 Закону № 1952-IV, до
яких, зокрема, належать прийняття
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень та про відмову в
державній реєстрації.

Порядок проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень
встановлений ч. 1 ст.15 Закону № 1952-IV та
полягає в наступному:прийнятті і
перевірці документів, що подаються для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, реєстрація заяви;
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; внесення записів до
Державного реєстру прав; видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених ст. 18 цього Закону;надання
витягів з Державного реєстру прав про
зареєстровані права та/або їх
обтяження.

За приписами ч. 1 ст.19 Закону № 1952-IV
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: договорів, укладених у
порядку, встановленому законом;
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, рішень судів, що
набрали законної сили; інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою тощо.

Процедура державної реєстрації прав та
перелік документів, необхідних для її
проведення визначена Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011р. № 703 (далі - Порядок № 703).

Згідно даного Порядку № 703, для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.
Перелік таких документів для
здійснення державної реєстрації прав
визначено пунктами 27-30 Порядку №703.

Згідно Порядку для проведення
державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно до реєстраційної служби
подається заява встановленої форми;
копія документа, що посвідчує особу
заявника (паспорт громадянина України,
посвідка на проживання особи, яка
мешкає в Україні, національний,
дипломатичний чи службовий паспорт
іноземця або документ, що його заміняє);
копія реєстраційного номера облікової
картки платника податку згідно з
Державним реєстром фізичних осіб -
платників податків (ідентифікаційний
код) (крім випадків, коли особа через
свої релігійні переконання
відмовляється від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податку, офіційно
повідомила про це відповідні органи
державної влади та має відмітку в
паспорті громадянина України);
документ, що підтверджує внесення
плати за надання витягу з Державного
реєстру прав (квитанція); документ про
сплату державного мита (квитанція)
(крім випадків, коли особа звільнена
від сплати державного мита); документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності на
нерухоме майно (договір
купівлі-продажу, дарування, рішення
суду, свідоцтво тощо);

Подання заявником документів,
необхідних для проведення державної
реєстрації прав, не в повному обсязі не
є підставою для відмови у прийнятті
заяви.

Пунктом 83 Порядку передбачено, що для
проведення державної реєстрації права
власності на об'єкт незавершеного
будівництва заявник, окрім вказаних
документів, також подає документ, що
підтверджує виникнення, перехід та
припинення речових прав на земельну
ділянку, що у даному випадку є рішення
суду від 28.12.2010 р. та технічний паспорт
на об'єкт незавершеного будівництва.
Якщо відповідно до законодавства право
на виконання будівельних робіт виникає
з моменту повідомлення уповноважених
органів, заявник також подає копію
документа, що відповідно до
законодавства підтверджує факт
повідомлення.

У ст.1 Закону України «Про іпотеку»
№898-IV від 05.06.2003 р. міститься визначення
поняття «об'єкт незавершеного
будівництва» - це об'єкт будівництва, на
який видано дозвіл на будівництво,
понесені витрати на його спорудження
та не прийнятий в експлуатацію
відповідно до законодавства.
Проаналізувавши чинне законодавство,
можна стверджувати, що державна
реєстрація права власності на об'єкт
незавершеного будівництва є
необов'язковою. Зокрема, у ч.3 ст.331
Цивільного кодексу України йдеться, що
у разі необхідності особа (власник
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна) може
укласти договір щодо об'єкта
незавершеного будівництва, право
власності на який реєструється
органом, що здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно на
підставі документів, що підтверджують
право власності або користування
земельною ділянкою для створення
об'єкта нерухомого майна, а також
документів, що містять опис об'єкта
незавершеного будівництва.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV
від 01.07.2004 р. державна реєстрація прав
на об'єкт незавершеного будівництва та
їх обтяжень у випадках, установлених
законом, проводиться у порядку,
визначеному цим Законом, з урахуванням
особливостей правового статусу такого
об'єкта. Іншими словами, право
власності на об'єкт незавершеного
будівництва підлягає державній
реєстрації у разі потреби укладення
правочину щодо такого об'єкта.

Якщо відповідно до законодавства право
на виконання будівельних робіт виникає
з моменту повідомлення уповноважених
органів, заявник подає копію документа,
що відповідно до законодавства
підтверджує факт повідомлення.

Частиною першою статті 24 Закону №1952-IV
обумовлені випадки відмови у
реєстрації прав на нерухоме майно.

Дослідивши перелік поданих документів
для проведення державної реєстрації
ОСОБА_3 та дії, які були вчинені
відповідачем, суд вважає їх
правомірними.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд виходив із того, що
відповідно до ч.1 ст.6 КАСУ до суду за
захистом своїх прав та інтересів може
звернутися лише та особа, права якої
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб?єкта владних повноважень порушені.
Як встановлено судом, 28.12.2010 р.
Ірпінським міським судом Київської
області було прийнято рішення у справі
№2-169/10, згідно яким за ОСОБА_3 визнано
право власності на ? частину на об?єкт
незавершеного будівництва та земельну
ділянку, на якій він розташований.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України
спільною сумісною власністю є спільна
власність двох чи більше осіб, у яких
завідомо не визначені частки кожної з
них.

Зміст права власності становлять
належні власникові права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном, які він здійснює на власний
розсуд (статті 317, 319 ЦК). Ці принципові
положення щодо змісту права власності
як речового права, здійснюваного
власником відповідно до закону за
своєю волею і незалежно від волі інших
осіб, поширюються і на право спільної
власності, в тому числі спільної
сумісної власності. Обсяг прав кількох
співвласників на один об'єкт не є
меншим, ніж обсяг прав індивідуального
(одного) власника на такий самий об'єкт.
Проте, обсяг прав співвласника
спільного об'єкта не є адекватним
обсягу прав індивідуального власника
на такий самий об'єкт, оскільки
аналогічне право мають і інші
співвласники. Тому в ч. 1 закріплене
положення про те, що співвласники
володіють і користуються майном, що є у
спільній сумісній власності, спільно,
якщо інше не встановлено домовленістю
(договором) між ними, позаяк у спільній
сумісній власності частки
співвласників не визначені.

Ч.2 ст.368 ЦК України законодавець
передбачив порядок розпорядження
сумісним майном. Воно має
здійснюватися лише за згодою
власників, яка може бути виражена в
будь-якій формі, встановленій ЦК для
правочинів. Під розпорядженням
необхідно розуміти як передачу майна в
тимчасове користування інших осіб,
наприклад в оренду, так і відчуження
його у власність інших осіб.

Таким чином, згода співласника майна
потрібна лише у випадку необхідності
користуватися чи розпорядитися ним. У
питанні оформлення встановленого
судом права власності, згода
співвласника не потрібна.

Третя особа- ОСОБА_3 як співласник
належної йому частки майна здійснив
реєстрацію свого права в установленому
законом порядку. При цьому права ОСОБА_2
жодним чином порушені не були, тобто
ОСОБА_2 не є належним позивачем.

Згідно чинного КАСУ, якщо судом буде
встановлено, що позов пред'явлено
неналежним позивачем, тобто тією
особою, яка не має права вимоги, то суд
не може на цій підставі відмовити
позивачеві у відкритті провадження у
справі (ст.109) чи закрити провадження
(ст.157), оскільки такі підстави у цих
нормах не передбачені. Суд також із
власної ініціативи не може замінювати
неналежного позивача, оскільки
порушуватиметься такий принцип
адміністративного процесу, як
диспозитивність. Суд повинен
розглянути вимогу неналежного
позивача по суті та ухвалити рішення
про відмову у задоволенні позову,
оскільки неналежний позивач не має
права вимоги.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову,-відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Брагіна О.Є.

Дата виготовлення і підписання
повного тексту постанови - 20 червня 2014
р.