Справа № 825/848/14
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/848/14
інстанції: Скалозуб Ю.О.
Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого - судді
Літвіної Н.М.

Суддів
Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.
при секретарі
Соловіцькій І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Козелецької об»єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 02
квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 до
Козелецької об»єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
Козелецької ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2014
року адміністративний позов
задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 26 лютого 2014 року, прийняте
Козелецькою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач - Козелецька ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області звернулася з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні адміністративного позову
відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, Козелецькою ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка ФОП
ОСОБА_2, з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ «Айдар ЛТД» (код
за ) за липень 2012 року.

Перевіркою встановлено порушення
вимог ч. 5 ст. 203, ч. 1, 2 ст. 215, ст. 216 ЦК
України в частині недодержання вимог
зазначених статей в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання наслідків, обумовлені
ними по правочинах, здійснених ФОП
ОСОБА_2 при придбанні товару у ТОВ
«Айдар ЛТД» (). В
порушення ст. ст. 662, 655 та 656 ЦК України;
п. п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п.
198,3 ст. 198 ПК України, чим завищено
податковий кредит за липень 2012 року у
розмірі 9 025, 20 грн.; п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст.14, п.
44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, 200.2 ст.
200 ПК України в результаті чого
занижено податок на додану вартість, що
підлягає сплаті в бюджет в загальній
сумі 9 025, 20 грн. в т.ч. за липень 2012 року
на 9 025, 20 грн.

Висновки податкового органу
ґрунтуються на акті ДПІ у Печерському
районі м. Києва Головного управління
Міндоходів у м. Києві № 902/26-55-22-02/22949383
від 23 серпня 2013 року «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Айдар ЛТД» щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період з 01 лютого 2012 року по
31 грудня 2012 року» яким не встановлено
факту реального здійснення
господарських операцій ТОВ «Айдар ЛТД»
при придбанні товарів (послуг) від
постачальників з врахуванням
реального часу здійснення операцій,
відсутності управлінського або
технічного персоналу, оборотних
коштів, виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів,
місцезнаходження майна, наявності
трудових ресурсів, та іншого майна, які
економічно необхідні для виконання
такого постачання або здійснення
діяльності, та відповідно не
встановлено факту реального
здійснення господарських операцій ФОП
ОСОБА_2 в частині придбання товарів
(робіт, послуг) у ТОВ «Айдар ЛТД».

В зв»язку з чим зроблено висновок, що
фінансово-господарські
взаємовідносини між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ
«Айдар ЛТД» є фіктивним правочином, та
таким, що вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювались
цими правочинами.

Враховуючи, що реальність вчинення
господарських операцій ТОВ «Айдар ЛТД»
та ФОП ОСОБА_2 відсутня, а наслідком для
податкового обліку є лише фактичний
рух активів, а не задекларований на
папері, а тому у ФОП ОСОБА_2 не було
підстав для податкового обліку
(включення до складу податкового
кредиту) операцій з ТОВ «Айдар ЛТД».

На підставі акта перевірки Козелецькою
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області було прийняте
податкове повідомлення-рішення №
від 26 травня 2014 року, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем ПДВ із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) у розмірі 30 537, 80
грн. (у т. ч. за основним платежем - 9 025, 20
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 4 512, 60 грн.)

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Айдар
ЛТД» було укладено договір поставки
будівельних матеріалів № 74/07 від 31
липня 2013 року.

Виконання умов договору
підтверджується рахунком-фактурою,
податковою накладною на № 334 від 31
липня 2012 року, видатковою накладною.

Сума податку на додану вартість за
податковою накладною № 334 від 31 липня
2012 року включено до податкового
кредиту відповідного періоду (липень
2012 року) та відображена у Реєстрі
отриманих та виданих податкових
накладних за липень 2012 року і
відповідає даним додатку 5 до
декларації з ПДВ «Розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів» та
включена до рядка 10.1 та 17 відповідно,
податкової декларації з податку на
додану вартість за липень 2012 року.

Відповідно до п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України - не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України - право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України -
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту згідно з п. 198.2 ст.
198 ПК України вважається дата тієї
події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України - не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно ж до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» - підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Господарська операція згідно зі ст. 1
названого Закону - це дія або подія, яка
викликає зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Отже, з наведених законодавчих
приписів вбачається, що наслідки в
податковому обліку створюють лише
реально вчинені господарські операції,
тобто ті, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника податків. При цьому
господарські операції мають бути
відображені в податковому обліку
відповідно до їх реального змісту.

Зокрема, не може визнаватися право
платника ПДВ на податковий кредит у
тому разі, якщо відповідні товари ним
реально не придбавалися, або якщо
витрати на таке придбання реально не
понесені тощо.

Отже, з наведених законодавчих
приписів вбачається, що наслідки в
податковому обліку створюють лише
реально вчинені господарські операції,
тобто ті, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника податків. При цьому
господарські операції мають бути
відображені в податковому обліку
відповідно до їх реального змісту та
відповідати господарській меті
підприємства.

Зокрема, не може визнаватися право
платника ПДВ на податковий кредит у
тому разі, якщо відповідні товари ним
реально не придбавалися, або якщо
витрати на таке придбання реально не
понесені тощо.

Відповідно до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02 червня 2011 року з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясовувати,
зокрема, обставини щодо руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи,
реальність господарських відносин між
ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Айдар ЛТД»
підтверджується належним чином
укладеними первинними документами, які
містяться в матеріалах справи.

Крім того, на момент укладення
господарської угоди та в період її
виконання відомості в Єдиному
державному реєстрі з приводу
реєстрації ТОВ «Айдар ЛТД» були чинні.
Крім того, ТОВ «Айдар ЛТД» було
зареєстроване платником податку на
додану вартість.

Також податковий орган зазначав про
порушення позивачем вимог ст. ст. 202, 203,
215, 216 ЦК України.

В зв»язку з чим колегія суддів вважає
за необхідне зазначити, що відповідно
до ст. 215 ЦК України - підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ст. 216 ЦК України -
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Дії, вчинені у межах нікчемного
правочину, не можна вважати
господарськими операціями, оскільки
зазначений правочин не створює інших
юридичних наслідків, окрім пов'язаних з
його недійсністю.

Як вбачається з матеріалів справи,
угоди, які укладені між позивачем та
ТОВ «Айдар ЛТД», не визнані судом
недійсними, їх недійсність прямо не
встановлена законом, у зв'язку з чим
існує презумпція правомірності
вказаних правочинів, а також наявність
взаємних прав та обов'язків сторін за
такими угодами.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
господарська операція мала реальний
характер, а тому позивачем правомірно
включено до складу податкового кредиту
суми сплаченого податку у зв'язку з
поставкою товарів, що підтверджені
податковими накладними за
господарською угодою з ТОВ «Айдар ЛТД».

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апелянта з приводу наявності
акту ДПІ у Печерському районі м. Києва
Головного управління Міндоходів у м.
Києві № 902/26-55-22-02/22949383 від 23 серпня 2013
року «Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Айдар ЛТД» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період з 01
лютого 2012 року по 31 грудня 2012 року»,
оскільки в них не досліджувались
поставка товару та правильність
формування показників податкової
звітності.

Крім того, відповідно до п. 4.4 розділу 4
Методичних рекомендацій щодо
організації та проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок затверджених
наказом Державної податкової
адміністрації України № 236 від 22
квітня 2011 року - у разі встановлення
фактів, що не дають змогу провести
зустрічну звірку суб'єкта
господарювання, зокрема у зв'язку із
зняттям з обліку, встановленням
відсутності суб'єкта господарювання
та/або його посадових осіб за
місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження запиту складає Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання (далі -
Акт) (додаток 3), реєструє його у Журналі
реєстрації довідок про результати
проведення зустрічної звірки (актів
про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, неявки для підписання,
відмови від писання Довідки про
результати проведення зустрічної
звірки) (далі - Журнал реєстрації
довідок/актів) (додаток 4) та вживає
відповідних заходів, передбачених
актами ДПС України.

Отже, акт про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання складається не за
результатами проведення зустрічної
звірки чи перевірки суб'єкта
господарювання, у разі встановлення
фактів, що не дають змогу провести
зустрічну звірку суб'єкта
господарювання, з огляду на що
зазначений акт може бути лише носієм
інформації щодо наявності фактів, які
унеможливлюють проведення зустрічної
звірки та не може містити інформацію
щодо фінансово - господарських
відносин суб'єктів господарювання.

А відповідачем в свою чергу не надано
будь-яких доказів, які покладено в
основу висновків акту перевірки на
підтвердження відсутності факту
реальності господарських операцій,
вчинених контрагентами, не наведено в
чому саме порушено зазначені в акті та
податкових повідомленнях-рішеннях
приписи податкового законодавства
України.

Колегія суддів також звертає увагу, що
з огляду на принцип персональної
відповідальності платника податку,
право на податковий кредит та
віднесення сум понесених витрат до
складу валових витрат товариства не
може ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції належним чином
дослідив реальність господарських
операцій, що є підставою для виникнення
права на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування,
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України -
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Козелецької
об»єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області -
залишити без задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Літвіна Н.М.

Судді:
Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

Повний текст ухвали виготовлений 24
червня 2014 року.

Головуючий суддя
Літвіна Н. М.

Судді:
Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.