Справа № 2а-2142/12/0970
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
№ 9104/148180/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Мікули О.І., Ніколіна В.В.

за участі секретаря судових засідань:
Щерби С.Б.

представника відповідача -
Орловської М.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Товариства з додатковою
відповідальністю «Полімер» на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 14
серпня 2012 року у справі за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську до Товариства з
додатковою відповідальністю «Полімер»
про стягнення заборгованості, -

встановив:

20.07.2012 УПФУ в м. Івано-Франківську
звернулося із адміністративним
позовом до ТзДВ «Полімер» в якому
просить стягнути з відповідача 49048,53
грн заборгованості по відшкодуванню
витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що згідно Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» підприємства повинні
відшкодовувати Пенсійному фонду
витрати на виплату і доставку
пільгових пенсій. Згідно з отриманими
відповідачем розрахунками за період з
01.10.2011 по 01.12.2011 до відшкодування
підлягають витрати на виплату і
доставку пільгових пенсій в сумі 49048,53
гривень. Оскільки відповідачем у
встановлені законом строки дані
витрати не відшкодовані, позивач
просить стягнути їх у судовому порядку.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
14.08.2012 позов задоволено.

Із цією постановою суду першої
інстанції не погодився відповідач та
оскаржив її в апеляційному порядку.
Вважає, що така прийнята з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, а тому просить її скасувати і
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт посилається на те, що суд
першої інстанції в порушення положень
п. 3 ч. 1 ст. 128 КАС України не відклав
розгляд справи у зв'язку з неприбуттям
відповідача, який не є суб'єктом
владних повноважень, а вирішив справу у
першому судовому засіданні. Також,
апелянт зазначає, що судом першої
інстанції не було належним чином
досліджено питання, щодо дотримання
позивачем строків звернення до
адміністративного суду, які визначені
ч. 2 ст. 99 КАС України.

Представник апелянта у судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримав
та просить її задовольнити.

Представник позивача у судове
засідання не прибув, хоча належним
чином повідомлений про дату, час та
місце судового розгляду, а тому у
відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України,
його неприбуття не перешкоджає
апеляційному розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити частково.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позов належить задовольнити,
оскільки витрати на виплату і доставку
пільгових пенсій, призначених особам
відповідно до п.п. «а», «б»-«з» ч. 1 ст. 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» покриваються
підприємствами та організаціями, а
тому відповідач повинен
відшкодовувати такі витрати. Згідно
надісланих відповідачу розрахунків
фактичних витрат на виплату і доставку
пільгових пенсій за період з 01.10.2011 по
01.12.2011 відшкодуванню підлягали витрати
на загальну суму 49048,43 грн, однак
відповідач ці витрати не відшкодував, а
тому суд першої інстанції дійшов
висновку, що відповідна сума
заборгованості підлягає стягненню на
підставі рішення суду.

Однак, суд апеляційної інстанції з
такими висновками суду першої
інстанції не погоджується, оскільки
вони зроблені без належного з'ясування
обставин, щодо дотримання строку
звернення до адміністративного суду.

Частиною 1 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Відповідно до частини 2 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України для звернення до
адміністративного суду суб'єкта
владних повноважень встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня
виникнення підстав, що дають суб'єкту
владних повноважень право на
пред'явлення передбачених законом
вимог. Цим Кодексом та іншими законами
можуть також встановлюватися інші
строки для звернення до
адміністративного суду суб'єкта
владних повноважень.

З аналізу наведених норм можна дійти
висновку, що для звернення суб'єкта
владних повноважень до
адміністративного суду з позовом
встановлено загальний строк - шість
місяців, який обчислюється з дня
виникнення підстав, що дають суб'єкту
владних повноважень право на
пред'явлення передбачених законом
вимог, якщо КАС України або іншим
законом не встановлено спеціальний
строк та порядок його обчислення.

Постановою правління Пенсійного фонду
України від 19 грудня 2003 року N 21-1
затверджено Інструкцію про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України (надалі - Інструкція № 21-1).

Інструкція № 21-1 розроблена відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 21-1
ця Інструкція визначає процедуру
добровільної участі осіб у системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, стягнення
заборгованості зі сплати внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування (далі - страхові внески),
сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з окремих видів
господарських операцій та інших
платежів до бюджету Пенсійного фонду
України, нарахування і сплати
фінансових санкцій та пені, а також
відшкодування підприємствами витрат
Пенсійного фонду України на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах.

Розділ 6 Інструкції № 21-1 визначає
порядок відшкодування підприємствами
витрат Пенсійного фонду України на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 6.1 Інструкції № 21-1
відшкодуванню підлягають витрати
Пенсійного фонду на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах відповідно до частини
другої Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Згідно з пунктом 6.8 Інструкції № 21-1
підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
в повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах.

Відповідно до частини другої
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (далі - Закон №
1058) пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали або
працюють на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці за
списком N 1 та на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці за
списком N 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, та за
результатами атестації робочих місць,
на посадах, що дають право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди.

Підприємства та організації з коштів,
призначених на оплату праці, вносять до
Пенсійного фонду плату, що покриває
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій.

Частина п'ятнадцята статті 106 Закону №
1058 визначає, що строк давності щодо
стягнення недоїмки, пені та штрафів не
застосовується.

З визначених у статті 1 Закону № 1058
понять "пенсія" та "страхові внески"
вбачається, що заборгованість перед
органами Пенсійного фонду України з
відшкодування витрат на виплату і
доставку пільгових пенсій та недоїмка
зі сплати страхових внесків не є
тотожними поняттями, оскільки
страховий внесок не є пенсією,
призначеною на пільгових умовах.

Отже, чинне законодавство не
передбачає спеціальних строків або їх
відсутність щодо стягнення
заборгованості з відшкодування витрат
на виплату і доставку пільгових пенсій,
а положення частини п'ятнадцятої
статті 106 Закону № 1058 не можуть бути
застосовані до спірних відносин у цій
справі.

Разом з тим, слід звернути увагу на
неможливість застосування строків
визначених ст. 102 ПК України, оскільки
вказані витрати на виплату та доставку
пільгових пенсій не є податком.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що під час
вирішення питання щодо строків
звернення до адміністративного суду з
розглядуваним адміністративним
позовом, слід застосовувати визначений
ч. 2 ст. 99 КАС України шестимісячний
строк, який обчислюється з дня
виникнення підстав, що дають
Пенсійному органу право на
пред'явлення цих вимог.

При цьому, визначаючи дату виникнення
підстав для звернення з цим позовом,
суд апеляційної інстанції виходить з
того, що відповідно до п. 6.4, 6.8
Інструкції № 21-1 (чинної на час
виникнення правовідносин), розмір сум
до відшкодування на поточний рік
визначається відділами надходження
доходів органів Пенсійного фонду
України щорічно у розрахунках
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, призначених
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону, які надсилаються
підприємствам до 20-го січня поточного
року та протягом 10 днів з
новопризначених (перерахованих)
пенсій.

Підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
в повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах.

Тобто, підприємствам встановлено
обов'язок по сплаті коштів по
відшкодуванню нарахованих сум
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах до 25-го числа кожного
місяця.

У зв'язку з цим, наступний день, тобто 26
число місяця, є днем з якого
починається перебіг шестимісячного
строку звернення до суду Пенсійного
фонду з позовом про стягнення
своєчасно не внесених коштів. Також, 26
число місяця є днем, з якого Пенсійний
фонд повинен був дізнатися про
порушення своїх прав чи інтересів, а
саме про не внесення підприємством
відповідної суми.

Як вбачається із матеріалів справи,
заборгованість яку позивач просить
стягнути з відповідача стосується
періоду з 01.10.2011 по 01.12.2011, а
адміністративний позов до суду подано
20.07.2012, тобто з пропуском строку
звернення до адміністративного суду.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України
суд своєю ухвалою залишає позовну
заяву без розгляду, якщо позовну заяву
подано з пропущенням встановленого
законом строку звернення до
адміністративного суду і суд не
знайшов підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними.

Аналогічна підстава для залишення
адміністративного позову без розгляду
викладена у статті 100 КАС України, у
частині 2 якої також зазначено, що
позовна заява може бути залишена без
розгляду як на стадії вирішення
питання про відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Враховуючи те, що позивачем пропущено
строк звернення до адміністративного
суду, а з позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не вбачається підстав
для визнання причин пропуску цього
строку поважними, позов підлягає
залишенню без розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 203 КАС України постанова
або ухвала суду першої інстанції
скасовується в апеляційному порядку і
позовна заява залишається без розгляду
або провадження у справі закривається
з підстав, встановлених відповідно
статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З огляду на те, що оскаржувана
постанова прийнята з порушенням норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про її скасування та залишення
позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 203, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Товариства з
додатковою відповідальністю «Полімер»
- задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 14
серпня 2012 року у справі № 2а-2142/12/0970 -
скасувати.

Позовну заяву Управління Пенсійного
фонду України в м. Івано-Франківську до
Товариства з додатковою
відповідальністю «Полімер» про
стягнення заборгованості - залишити
без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня
складення її у повному обсязі, може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
О.І. Мікула

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та
підписана 20 червня 2014 року.