Справа № 2а-318/11
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
Справа №
81145/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Мукачівської міської ради
Закарпатської області на постанову
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 14 березня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Мукачівської міської ради
Закарпатської області про зобов'язання
нарахувати і виплатити допомогу на
оздоровлення, -

В С Т А Н О В И В:

16.02.2011 року позивач - ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Мукачівської
міської ради Закарпатської області, в
якому просить визнати зобов'язати
відповідача нарахувати та виплатити на
її користь щорічну допомогу на
оздоровлення з розрахунку п'ять
мінімальних заробітних плат щорічно за
період з 2008 року по 2010 роки, виходячи з
мінімальної заробітної плати на момент
виникнення права на виплату за
виключенням фактично проведених
виплат.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 17
лютого 2011 року позов ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Мукачівської міської ради
Закарпатської області про зобов'язання
нарахувати і виплатити допомогу на
оздоровлення в частині вимог за період
з 2008 року по 2009 рік залишено без
розгляду.

Постановою Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 14 березня 2011 року позов
задоволено. Зобов'язати управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Мукачівської
міської ради Закарпатської області
провести перерахунок та виплатити
ОСОБА_1 щорічну разову допомогу на
оздоровлення відповідно до ст.48 Закону
Украни «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за 2010 рік, з
врахуванням фактично проведених
виплат.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною та прийнятою з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, відповідач оскаржив її в
апеляційному порядку. У апеляційній
скарзі просить скасувати постанову
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 14 березня 2011
року та постановити нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, апелянт зазначає, що відповідно
до ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», розміри одноразової
допомоги на оздоровлення визначені не
в конкретних грошових розмірах, а
виходячи з мінімальних розмірів
заробітної плати. Апелянт зазначає, що
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005р. №562 «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визначено суми щорічних
допомог на оздоровлення і ця Постанова
не суперечить Закону та видана на його
виконання. Кошторисні призначенння за
відповідними статтями видатків
передбачені Законами України «Про
державний бюджет України» і, зокрема,
на 2010 рік, виходячи з розмірів
компенсацій, передбачених
вищевказаною Постановою. На даний
момент зміни до цієї Постанови щодо
розміру щорічної допомоги на
оздоровлення постраждалим громадянам
не вносилися.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього
Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Безспірно встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС другої
категорії, що стверджується
відповідним посвідченням, має право на
отримання щорічної допомоги на
оздоровлення відповідно до вимог ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» і перебуває на обліку в
управлінні праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Мукачівської міської ради
Закарпатської області.

Відповідно до вимог ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
передбачено виплату щорічної допомоги
на оздоровлення, яка для учасників
ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС складається з п'яти мінімальних
заробітних плат.

Встановлено, що у 2010 році ОСОБА_1
управлінням праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Мукачівської міської ради
Закарпатської області виплачено 100 грн.
щорічної допомоги на оздоровлення як
учаснику ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС. При нарахуванні
зазначених виплат відповідач
керувався Постановою Кабінету
Міністрів України №562 від 12 липня 2005
року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
з моменту прийняття вищезазначеної
постанови Кабінету Міністрів України
№562 встановлені нею розміри щорічної
допомоги на оздоровлення залишались
незмінними в той час, як неодноразово
змінювався розмір мінімальної
заробітної плати.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції вказує на те, що
в даній спірній ситуації слід
керуватися вимогами ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
оскільки закон має вищу юридичну силу
ніж постанова Кабінету Міністрів
України №562 від 12.07.2005 року.

Щодо стягнення допомоги на
оздоровлення за 2010 рік, то розмір
виплати такої допомоги не обмежувалась
Законом України «Про Державний бюджет
на 2010 рік» і тому виплата допомоги на
оздоровлення в 2010 році у меншому
розмірі, ніж це передбачено ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
є неправомірною.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції вважає обґрунтованими
позовні вимоги ОСОБА_1 щодо нарахування
та виплати їй заборгованості з виплати
одноразової щорічної допомоги на
оздоровлення за 2010 рік.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» розмірів щорічної
грошової допомоги на оздоровлення як
на причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Кечко проти України").

Доводи апеляційної скарги в частині
відсутності права позивача на
отримання допомоги на оздоровлення в
повному розмірі, спростовуються
нормами матеріального права,
наведеними вище, наявними в справі
доказами, тому підставою для
задоволення апеляційної скарги бути не
можуть.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, п.3 ч.1 ст.197, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Мукачівської
міської ради Закарпатської області
залишити без задоволення, а постанову
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 14 березня 2011
року у справі № 2-а-318/11 за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Мукачівської
міської ради Закарпатської області про
зобов'язання нарахувати і виплатити
допомогу на оздоровлення - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженнюне підлягає.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник