Справа № 2а-10611/12/1370
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
Справа №
876/6827/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання
Саламахи О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тисмениця» на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 8 квітня 2013
року у справі за позовом Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Львівської області ДПС до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Тисмениця» про накладення арешту на
кошти,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2012 року позивач - Державна
податкова інспекція у Шевченківському
районі м. Львова Львівської області ДПС
звернулася до суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тисмениця», в якому
просить накласти арешт на кошти
відповідача, що знаходяться у банку.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 8 квітня 2013
року позов задоволено повністю.
Накладено арешт на кошти Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Тисмениця», які знаходяться на
рахунках в банках, що обслуговують
такого платника в межах стягнення в
дохід бюджету 212 108,21 грн.
заборгованості.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що у Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Тисмениця» наявна заборгованість в
розмірі 212 108,21 грн., що являє собою пеню
за порушення термінів розрахунків у
сфері зовнішньоекономічної діяльності
та визначено податковим
повідомленням-рішення.

Враховуючи, що у відповідача відсутні
інші засоби, ніж кошти на рахунках, для
погашення податкового боргу, суд
першої інстанції прийшов до висновку
щодо необхідності накладення арешту на
кошти в межах стягнення в дохід бюджету
212 108,21 грн. заборгованості.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною, прийнятою з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Тисмениця»
оскаржило її, подавши апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 8 квітня 2013
року та прийняти нову постанову, якою
повністю відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт вказує на те, що суд
першої інстанції при розгляді судової
справи повинен керуватися нормами
прямої дії, які в даному випадку
викладені в п.94.2 ПКУ.

Посилається на те, що відповідно до
норм ПКУ та КАС України податковий
орган наділений правом звернення до
суду з позовом про стягнення
заборгованості з платника податків. У
випадку задоволення такого позову та
не виконання рішення суду платником
податків в добровільному порядку.
Позивач може звернутись у орган
державної виконавчої служби, який в
межах Закону України «Про виконавче
провадження» наділений значним колом
повноважень, достатніх для
забезпечення виконання такого рішення
суду.

Тобто, як передбачає згадана норма ст.94
ПКУ, лише за умови вжиття всіх можливих
і передбачених законом заходів щодо
стягнення з відповідача податкового
боргу, і у випадку якщо такі дії не
принесли позитивних результатів,
податковий орган за наявності законних
підстав, може звернутись до суду з
позовом про застосування арешту.

Апелянт зазначає, що судом першої
інстанції не враховано, що за період
починаючи з січня 2012 року до моменту
звернення позивача в суд - грудень 2012
року ТзОВ «Тисмениця» могло придбати у
суб'єктів господарювання відповідне
майно (нерухоме майно чи транспортні
засоби). Окрім цього, твердження суду
про відсутність інших основних засобів
не спростовуються відповідями
державних органів, оскільки як такі
(основні засоби) не підлягають
спеціальному обліку чи реєстрації.

Апелянт стверджує, що факт відсутності
інших основних засобів може бути
підтверджений лише даними
бухгалтерського чи податкового обліку
підприємства, однак таких даних
позивачем надано не було.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами
справи, що Товариство з обмеженою
відповідальністю «Тисмениця»
перебуває на обліку як платник
податків у Державній податковій
інспекції у Шевченківському районі м.
Львова Львівської області ДПС з 16.03.1998
року, що підтверджується довідкою
№123/18-2010 від 28.09.2012 року

Відповідно до Довідки з Єдиного
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб- підприємців 26.08.2005 року
Виконавчим комітетом Львівської
міської ради включено відомості про
Товариство до Єдиного державного
реєстру юридичних та фізичних осіб-
підприємців.

Як слідує із матеріалів справи, у
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тисмениця» наявна
заборгованість в розмірі 212 108,21 грн., що
являє собою пеню за порушення термінів
розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності та
визначено податковим
повідомленням-рішенням № /19026 від
02 серпня 2011 року.

Відповідно до пп. 20.1.17 п. 20.1 ст. 20
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право звертатися до суду щодо
накладення арешту на кошти та інші
цінності такого платника податків, що
знаходяться в банку, у разі, якщо у
платника податків, який має податковий
борг, відсутнє майно та/або його
балансова вартість менша суми
податкового боргу, та/або таке майно не
може бути джерелом погашення
податкового боргу.

Наведена законодавча норма встановлює
одночасно як право податкового органу
на звернення до суду з вимогою про
накладення арешту на кошти платника
податків, так і підстави для реалізації
цього повноваження. Такими підставами
є: 1) відсутність майна, за рахунок якого
може бути погашений податковий борг; 2)
недостатність такого майна для
погашення суми податкового боргу через
те, що балансова вартість цього майна
менша за відповідну суму податкового
боргу; 3) майно не може бути джерелом
погашення податкового боргу у
відповідній сумі.

Таким чином, умовою застосування норми
підпункту 20.1.17 пункту 20.1 статті 20
Податкового кодексу України є
відсутність у платника податків майна,
яке може бути використане для
погашення податкового боргу.

При цьому необхідним є встановлення
факту відсутності відповідного майна
не взагалі, а саме на момент, коли у
податкового органу виникає право на
стягнення податкового боргу,
ефективність реалізації якого
забезпечується спеціальними заходами,
зокрема адміністративним арештом
майна, у тому числі коштів. В іншому
разі вимога про застосування арешту
коштів буде передчасною, оскільки не
виключається, що на момент пред'явлення
відповідної вимоги майно, за рахунок
якого можна погасити податковий борг,
буде наявним.

У свою чергу, відповідно до пункту 95.2
Податкового кодексу України право на
стягнення коштів та продаж майна
платника податків виникає у
податкового органу через 60 календарних
днів з дня надіслання податкової
вимоги, тому саме з цього моменту
податковий орган уповноважений
оцінювати майновий стан платника
податків з огляду на наявність у нього
достатніх джерел для погашення
податкового боргу.

Встановлено, що 31 серпня 2012 року
Державною податковою інспекцією у
Шевченківському районі м. Львова
Львівської області ДПС направлено
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Тисмениця»
податкову вимогу №1085 на суму 212 108,21
грн., яка вручена платнику податків
17.09.2012 року.

В силу підпункту 20.1.17 пункту 20.1 статті 20
Податкового кодексу України податкові
органи наділені повноваженнями на
звернення до суду з позовами про
накладення арешту на кошти платника
податку в разі відсутності в такого
платника достатнього для погашення
податкового боргу майна. Водночас така
недостатність повинна бути
встановлена станом не раніше дня
виникнення у податкового органу права
на стягнення податкового боргу, тобто
не раніше ніж через 60 календарних днів
з моменту надіслання податкової
вимоги.

Із матеріалів справи вбачається, що з
метою виявлення майна боржника ДПІ
надіслано запити до: ОКП ЛОР «БТІ та
ЕО», Головного управління Держкомзему
у Львівській області, Львівського
обласного управління
Державтоінспекції УМВС України.

У відповідь на запит № 260/24-015 ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова від
05.01.2012 року про наявність земельних
ділянок, Головне управління
Держкомзему у Львівській області
листом від 31.01.2012 р. № 01-16/3-699 повідомило,
що земельних ділянок у власності чи
користуванні ТзОВ «Тисмениця» на
території області не зареєстровано.

Згідно відповіді ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №
108 від 13.01.2012 р. на запит ДПІ від 05.01.2012
року № 253/24-015, відомості про реєстрацію
прав власності на об'єкти нерухомого
майна за ТзОВ «Тисмениця» бюро не
володіє.

У відповідь на запит № 257/24-015 ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова
Львівської області від 05.01.2012 року про
наявність зареєстрованих транспортних
засобів ВРЕР ДАІ з обслуговування м.
Львів та Пустомитівського районі при
ГУМВС України у Львівській області
листом від 13.01.2012 р. повідомило, що
транспортних засобів за ТзОВ
«Тисмениця» не зареєстровано.

Окрім того, згідно акту опису майна № 16
від 19.03.2012 року, складеного податковим
керуючим ДПІ у Шевченківському районі
м. Львова Львівської області ДПС,
вбачається, що у ТзОВ «Тисмениця»
відсутнє майно, що може бути описане у
податкову заставу.

За наведених обставин, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовна заява Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Львівської області ДПС про накладення
арешту на кошти підтверджена належними
та допустимими доказами та підлягає до
задоволення повністю.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, а доводи апелянта на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Тисмениця» залишити без задоволення,
а постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 8 квітня 2013
року у справі №2а-10611/12/1370 за позовом
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Львівської області ДПС до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Тисмениця» про накладення арешту на
кошти - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції..

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 17.06.2014 року.