Справа № 260/1696/14-а
Суддя: Нікулін О.А.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Пронін С.Г.
Суддя-доповідач - Нікулін О.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
справа №260/1696/14-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Нікуліна О.А.

суддів: Лях
О.П., Жаботинської С.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у м. Донецьку ради на постанову
Ленінського районного суду м. Донецька
від 25 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради
про визнання дій неправомірними,
перерахунок та стягнення
недоотриманих сум соціальної допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Ленінського районного суду
м. Донецька від 25 квітня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради
про визнання дій неправомірними,
перерахунок та стягнення
недоотриманих сум соціальної допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку задоволено частково, а
саме:

визнано дії Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради
з нарахування та виплати ОСОБА_2
допомоги по догляду за дитиною ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею
трирічного віку в розмірі,
встановленому відповідно до статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» з 01 жовтня 2013 року по 31
березня 2014 року включно, протиправними;

зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної в м. Донецьку Ради
здійснити перерахунок розміру
виплаченої ОСОБА_2 з 01 жовтня 2013 року по
31 березня 2014 року включно, допомоги по
догляду за дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
до досягнення нею трирічного віку
відповідно до статті 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» у розмірі, встановленому
правлінням Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом, та виплатити цю допомогу з
урахуванням сум допомоги, виплачених з
01 жовтня 2013 року по 31 березня 2014 року
включно;

у задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено.

З постановою суду першої інстанції не
погодився відповідач та звернувся з
апеляційною скаргою на неї, в якій
зазначено, що суд першої інстанції
порушив норми матеріального та
процесуального права внаслідок чого
неправильно вирішив справу, вважає, що
постанова підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини між
сторонами по справі, застосував
відповідні норми матеріального та
процесуального права та виходив з
наступного.

Позивач згідно свідоцтва про
народження є матір'ю малолітнього
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7), у зв'язку з
чим перебуває на обліку у відповідача з
06.06.2012 року до досягнення дитини
трирічного віку та отримує грошову
допомогу як застрахована особа у
розмірі 130 грн. щомісяця, виплату якої
здійснює управління, що
підтверджується довідкою відповідача.

Статтею 46 Конституції України
громадянам гарантовано право на
соціальний захист, що включає, зокрема,
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створенням мережі державних,
комунальних, приватних закладів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28.12.2007 №
107-УІ "Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" -
правовідносини щодо виплати допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку регулювалися Законом
України від 21.11.1992 № 2811-ХІІ "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми", дія
якого поширювалася на осіб, не
застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом України від 18.01.2001 № 2240-ІІІ "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням", який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, статтею 15 Закону №
2811-XII встановлено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років, а
відповідно до статті 43 Закону № 2240-ІІІ
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом. Пунктами 23, 25 розділу II Закону
№ 107-УІ були внесені відповідні зміни
до Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-ІІІ.
Зокрема, змінами до статті 13 Закону №
2811-ХІІ його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону №
2240-ІІІ було виключено статті 40-44.

Стаття 44 Закону № 2240-ІІІ визначає
строки надання допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, так допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі,
зазначеній у частині першій статті 42
цього Закону, яка фактично здійснює
догляд за дитиною, щомісяця з дня
надання відпустки для догляду за
дитиною по день її закінчення, але не
більш як по день досягнення дитиною
трирічного віку включно.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону № 107-УІ
були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-ІІІ.
Зокрема, змінами до статті 13 Закону №
2811-ХІІ його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону № 2240-ІП
було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-УІ, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-УІ щодо
виключення статей 40-44 Закону № 2240-ІІІ.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Пунктом 2 розділу III Закону № 107-УІ було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону №
2240-ІІІ, азі січня 2009 року - статті 13, 15
Закону № 2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 № 835-УІ "Про Державний бюджет України
на 2009 рік" та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року № 2154-УІ "Про
Державний бюджет України на 2010 рік"
(далі - Закон № 2154-УІ) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-XII (пункт
1). Новий акт уряду на виконання статті 45
Закону № 2154-УІ не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-ІІІ на
виконання статті 45 Закону № 2154-УІ
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Оскільки у даній справі, спір виник
щодо виплати допомоги з жовтня 2013 року
по березень 2014 року особі, яка
застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, то за таких
обставин суд вважає, що на відносини
щодо виплати допомоги такій особі у
зазначеному періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон №
2240-ІІІ), відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Отже, продовж періоду з жовтня 2013 року
по березень 2014 року дії відповідача,
якими виплачено позивачеві допомогу в
іншому розмірі, ніж встановлено
статтею 43 Закону № 2240-ІІІ, слід визнати
протиправними та зобов'язати
Управління здійснити перерахунок та
виплату позивачеві допомоги виходячи з
розміру, встановленого цим законом.

Крім того, слід зазначити, що така
правова позиція викладена в постанові
Вищого адміністративного суду України
від 22.01.2013 року по справі № К/9991/18581/12 га
в постанові Верховного Суду України
від 25.12.2012 року у справі 21-410а12.

Відповідно до ст. 244-2 ч.1 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

Разом з тим, щодо позовних вимог в
частині зобов'язання відповідача
нарахувати та сплатити позивачу
конкретну суму недоплаченої державної
допомоги, суд зазначає, що предметом
спору є зобов'язання відповідача
вчинити певні дії, а саме здійснити
нарахування, а не стягнення певної
суми. Визначення розміру нарахування у
спірних правовідносинах є функцією
суб'єкта владних повноважень
(відповідача у справі), внаслідок чого у
цій частині позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, щодо визнання протиправними
дії Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
в м. Донецьку Ради з нарахування та
виплати ОСОБА_2 з 01 жовтня 2013 року по 31
березня 2014 року включно, допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі,
встановленому відповідно до статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», та зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок
розміру виплаченої ОСОБА_2 з 01 жовтня 2013
року по 31 березня 2014 року включно,
допомоги по догляду за дитиною ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною
трирічного віку відповідно до статті 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» у розмірі, встановленому
правлінням Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом, та виплатити цю допомогу з
урахуванням сум допомоги, виплачених з
01 жовтня 2013 року по 31 березня 2014 року
включно, тим самим частково,
задовольнивши позовні вимоги.

Відповідно до статті 198 КАС України
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду має право:
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін; змінити постанову суду;
скасувати її та прийняти нову
постанову суду; скасувати постанову
суду і залишити позовну заяву без
розгляду або закрити провадження у
справі; визнати постанову суду
нечинною і закрити провадження у
справі; скасувати постанову суду і
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що суд першої
інстанції дотримався норм
матеріального та процесуального
права під час вирішення справи, тобто
відсутні підстави для скасування або
зміни судового рішення.

Керуючись ст. 198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради
на постанову Ленінського районного
суду м. Донецька від 25 квітня 2014 року -
залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного
суду м. Донецька від 25 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь в
справі, та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Колегія суддів
О.А.Нікулін

О.П.Лях

С.В.Жаботинська