Справа № 352/113/14-а, 2а-352/24/14
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
Справа №
3266/14 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М.,
Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Тисменицькому районі
Івано-Франківської області на
постанову Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області від
07.03.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України
в Тисменицькому районі
Івано-Франківської області про
визнання неправомірними дій,
зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1)
звернулася до суду з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Тисменицькому районі
Івано-Франківської області (надалі -
відповідач, УПФУ) про визнання
неправомірними дій, зобов'язання до
вчинення дій.

Постановою Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області від
07.03.2014 року позов задоволено. Визнано
неправомірними дії УПФУ щодо відмови
ОСОБА_1 в перерахунку призначеної
пенсії. Зобов'язано Відповідача
включити до місячного розрахунку
заробітної плати для призначення
пенсії матеріальної допомоги в розмірі
891 грн. 83 коп. та провести перерахунок
раніше призначеної пенсії державного
службовця з дня її призначення з
врахуванням сум виплаченої
матеріальної допомоги на оздоровлення
та соціально-побутові потреби.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, Відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Посилається на
те, що згідно чинного законодавства
матеріальна допомога не відноситься до
тих виплат, які мають враховуватись для
обчислення пенсії. Просить скасувати
оскаржувану постанову та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в позові.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, хоча
належним чином були повідомлені про
дату, час та місце апеляційного
розгляду, що відповідно до частини 4
статті 196 Кодексу адміністративного
судочинства України не перешкоджає
розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апелянта у їх сукупності, апеляційний
суд приходить до переконання, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
отримує пенсію як державний службовець
з 10.12.2013 року.

При визначенні розміру пенсії не було
враховано матеріальну допомогу на
оздоровлення, матеріальну допомогу на
соціально-побутові потреби, хоча із
даних сум утримувалися страхові внески
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що статтею 66 якого
встановлено, що до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу), на які
відповідно до Закону України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування» нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до ст.. 2 Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» № 400/97 від 26.06.1997 року
об'єктом оподаткування є для платників
збору, визначеного пунктами 1 та 2 ст. 1
цього Закону (юридичні особи, в т.ч.
державні установи), - фактичні витрати
на оплату праці працівників, які
включають витрати на виплату основної
та додаткової заробітної плати та
інших заохочувальних та
компенсаційних виплат, у тому числі в
натуральній формі, які визначаються
згідно з нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до Закону
України «Про оплату праці», а також
винагороди, що виплачуються громадянам
за виконання робіт (послуг) за угодами
цивільно-правового характеру.

Згідно ст.. 33 Закону України «Про
державну службу» заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок,
може надаватись матеріальна допомога
для вирішення соціально-побутових
питань, а згідно ст. 35 цього Закону
передбачено, що державним службовцям
одночасно з наданням щорічної
відпустки виплачується матеріальна
допомога на оздоровлення.

Таким чином, Закон України «Про
державну службу» передбачає, що до
заробітку державного службовця крім
заробітної плати в розумінні ст.. 33
Закону України «Про державну службу»,
входять матеріальні допомоги для
вирішення соціально-побутових питань
та оздоровлення, а також інші види
виплат, зокрема одноразові премії та
індексація заробітної плати, на які
нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування згідно із ст.. 2 Закону
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування».

Статтею 37 Закону України «Про державну
службу» визначено, що пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків від сум їх заробітної плати,
на які нараховуються страхові внески
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування.

Вищенаведені нормативні акти
засвідчують, що основним критерієм при
визначенні видів оплати праці, які
включаються до заробітку для
обчислення пенсії є нарахування на
такі виплати страхового збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Із матеріалів справи видно, що із сум
виплачених Позивачу матеріальних
допомог на соціально-побутові потреби
та оздоровлення, премій та грошової
винагороди утримано страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив, що при визначенні
розміру пенсії позивачу відповідачем
безпідставно не було враховано всі
види оплати праці, на які нараховано
збір на обов'язкове державне пенсійне
забезпечення.

Колегія суддів приходить до
переконання, що судом першої інстанції
було повно і правильно встановлено
фактичні обставини справи та ухвалено
судове рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.
Доводи апелянта не спростовують
висновків суду, а тому подана
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в
Тисменицькому районі
Івано-Франківської області залишити
без задоволення, а постанову
Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 07
березня 2014 року у справі № 2-а/352/24/14 - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя
В.С.Затолочний

Судді
В.М. Каралюс

З.М. Матковська