Справа № 805/5859/14
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 р.
Справа № 805/5859/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 10 година 57
хвилин

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Бабіча
С.І., розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Великоновосілківському районі
Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Великоновосілківському районі
Донецької області про стягнення витрат
з виплат та доставки пенсій у розмірі 1
465,20 гривень,

В С Т А Н О В
И В:

Управління Пенсійного фонду України в
Великоновосілківському районі
Донецької області (далі - позивач, УПФУ
в Великоновосілківському районі)
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Великоновосілківському районі
Донецької області (далі - відповідач,
ФСС в Великоновосілківському районі)
про стягнення витрат з виплат та
доставки пенсій у розмірі 1 465,20 гривень.

В обґрунтування позову позивач
посилається на норми Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та зазначає, що у разі
настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсію у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Відповідно до Порядку, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України № 4-5 від 03.03.2003 року та
правління Фонду соцстрахування від
нещасних випадків в Україні № 4 від
04.03.2003 року, зареєстрованого у
Міністерстві юстиції України 16.05.2003
року за № 376/7697, органи Пенсійного фонду
щомісяця проводять з відділенням
виконавчої дирекції Фонду звірку
витрат по особових справах потерпілих,
складають акт щомісячної звірки, в
якому визначають загальну суму витрат,
що підлягає відшкодуванню, та до 15
числа місяця, наступного за звітним,
подають його відповідним головним
управлінням ПФУ і управлінням
виконавчої дирекції Фонду на місцях.

На виконання вимог зазначеного Порядку
відповідачу були направлені
відповідні акти щомісячної звірки
витрат по особових справах потерпілих,
яким виплачені пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з 01.10.2013 року по
31.04.2014 року, але відповідач
відмовляється прийняти до
відшкодування суму в розмірі 1 465,20
гривень. Тому, позивач просить суд
визнати дії відповідача
неправомірними, та стягнути з нього
суму невідшкодованих витрат у розмірі 1
465,20 гривень.

13 червня 2014 року, через відділ
діловодства та документообігу
Донецького окружного
адміністративного суду, представник
позивача надав клопотання про розгляд
справи без участі представників УПФУ в
Великоновосілківському районі.

Представник відповідача в судовому
засіданні не заперечувала проти
розгляду справи в порядку письмово
провадження, зробивши відповідну
відмітку на клопотання представника
позивача про розгляд справи без участі
представників УПФУ в
Великоновосілківському районі.

Крім цього, представник відповідача
надала заперечення на позовну заяву,
відповідно до яких просила суд
відмовити позивачу у задоволенні
позову, посилаючись на положення
Законів України "Про пенсійне
забезпечення", "Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та зазначивши, що
підстави для задоволення позовних
вимог відсутні.

Частиною 4 статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) визначено, що особа,
яка бере участь у справі, має право
заявити клопотання про розгляд справи
за її відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Оскільки всі сторони у справі заявили
клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження, суд
дійшов висновку про можливість
розгляду справи в порядку письмового
провадження, на підставі доказів
наявних в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши обставини, що мають значення
для вирішення спору та перевіривши їх
доказами, наданими сторонами,
визначившись із правовими нормами, які
слід застосувати до спірних відносин,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи не
прийнята відповідачем сума
складається з:

- не враховані суми витрат на виплату
пенсій громадянам держав - учасників
СНД та членам їх сімей, які отримали
каліцтво і переїхали на ПМП в Україну -
497,82 гривень (ОСОБА_1);

- не враховані суми витрат на виплату
пенсій у зв'язку з втратою годувальника
дружині, у випадку коли вона на момент
загибелі померлого не перебувала на
його утриманні - працювала - 67,38 гривень
(ОСОБА_2);

- не враховані суми витрат на виплату
пенсій, оскільки нещасний випадок не
пов'язаний з виробництвом - 900 гривень
(ОСОБА_3).

Зазначені обставини підтверджені
матеріалами справи, зокрема, довідками
позивача про виплату пенсій. Таким
чином, загальна сума, яка не була
прийнята до відшкодування, за період за
період з 01.10.2013 року по 31.03.2014 року
становить 1 465,20 гривень.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення витрат по пенсії призначеній
у зв'язку з інвалідністю внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійних захворювань та втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійних захворювань за період з
01.10.2013 року по 31.03.2014 року в розмірі 150,00
гривень щомісячно, по особовій справі
ОСОБА_3 на загальну суму 900,00 гривень,
суд зазначає наступне.

Відповідно статей 8, 10, 81 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від
05.11.1991 року (далі - Закон № 1788), пенсійне
забезпечення здійснюється органами
Пенсійного фонду України. Виплата
пенсій здійснюється з коштів
Пенсійного фонду України, який
формується за рахунок коштів, які
відраховуються підприємствами і
організаціями та громадянами на заходи
соціального страхування. Призначення
пенсій і оформлення документів для їх
виплати здійснюється органами
Пенсійного Фонду України.

Пенсійне забезпечення громадян,
відповідно до статті 10 цього Закону
здійснюється органами Пенсійного
Фонду України.

Стаття 81 зазначеного Закону
передбачає, що призначення та виплата
пенсій, у тому числі, пенсій
призначених у зв'язку з інвалідністю
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійних
захворювань та втратою годувальника,
який помер внаслідок нещасного випадку
на виробництві або професійних
захворювань здійснюється органами
Пенсійного Фонду.

Згідно статті 7 Закону України "Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 22.02.2001 року № 2272
(далі - Закон № 2272), органи виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків,
починаючи з 1 квітня 2001 року повинні
відшкодовувати органам пенсійного
фонду пенсії, сплачені особам, яким
призначено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Порядком, затвердженим постановою
правління ПФУ № 4-5 від 03.03.2003 року та
правління Фонду соцстрахування від
нещасних випадків в Україні № 4 від
04.03.2003 року, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 16.05.2003 за
№ 376/7697 встановлено, що органи
Пенсійного фонду щомісяця проводять з
відділенням виконавчої дирекції Фонду
звірку витрат по особових справах
потерпілих, складають акт щомісячної
звірки, в якому визначають загальну
суму витрат, що підлягає
відшкодуванню, та до 15 числа місяця,
наступного за звітним, подають його
відповідним головним управлінням ПФУ і
управлінням виконавчої дирекції Фонду
на місцях.

Відповідно до Законів України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", "Про страхові тарифи
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та "Про пенсійне
забезпечення" розроблений Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Цей Порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Відшкодуванню підлягають пенсії,
призначені відповідно до підпунктів
"а", "в", "г" статті 26, статей 37, 38 та пенсії,
виплачені відповідно до статей 91, 92
Закону № 1788 в разі настання страхових
випадків.

Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" встановлено, що
страхові виплати мають бути пов'язані
із страховими випадками, що спричинені
ушкодженням здоров'я або професійного
захворювання застрахованої особи.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, факт отримання
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві ОСОБА_3
підтверджений актом № 1 від 09.06.1994 року
про нещасний випадок на виробництві,
витягом із акту огляду МСЕК № 067890 від
22.04.1999 року, рішенням
Великоновосілківського місцевого суду
Донецької області від 25.03.2002 року.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, а саме довідкою
позивача, що не врахована сума витрат
на виплату пенсій, оскільки нещасний
випадок не пов'язаний з виробництвом у
розмірі 900,00 гривень складається з
наступного:

квітень 2013 р. - 150,00 грн.;

травень 2013 р. - 150,00 грн.;

червень 2013 р. - 150,00 грн.;

липень 2013 р. - 150,00 грн.;

серпень 2013 р .- 150,00 грн.;

вересень 2013 р. - 150,00 грн..

Враховуючи наведене та те, що факт
отримання інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві
підтверджений актом про нещасний
випадок на виробництві, рішенням суду
та витягом МСЕК, суд вважає позовні
вимоги про стягнення з відповідача сум
витрат пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, виплачену ОСОБА_3 в
розмірі 900,00 гривень, такими, що
підлягають задоволенню.

Щодо сум витрат на виплату пенсій
громадянам держав - учасників СНД та
членам їх сімей, які отримали каліцтво
і переїхали на ПМП в Україну у розмірі
497,82 гривень, (ОСОБА_1) суд зазначає
наступне.

Відповідно до статті 4 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, в Україні
залежно від страхового випадку маються
такі види загальнообов'язкового
державного соціального страхування:
пенсійне страхування; страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.

Частиною 2 статті 7 "Прикінцевих
положень" Закону № 2272 встановлено, що
фонд сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Згідно статті 24 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний співпрацювати з фондами з
інших видів соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно до частини 4 статті 26 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулась застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Так, за змістом частини 2 статті 2 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Підпунктом "а" статті 27 Закону № 1788
встановлено, що громадянам України -
переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні, пенсії
призначаються по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання - незалежно
від стажу роботи.

Згідно з частиною другою статті 2
Закону № 2272, особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено законодавством СРСР
або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам унаслідок травмування на
виробництві чи професійного
захворювання, пов'язаних із виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до
зазначеного Закону. Право на таке
забезпечення, встановлене в Україні, не
залежить від того, у якій із колишніх
республік СРСР стався нещасний випадок
на виробництві із застрахованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Таким чином, витрати, понесені органами
Пенсійним Фондом України у зв'язку із
виплатою та доставкою пенсій по
інвалідності від трудового каліцтва (у
тому числі й пенсій особам, які стали
інвалідами від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР). підлягають
відшкодуванню за рахунок Фонду як
належного страховика від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання.

Аналогічний висновок щодо
застосування норм матеріального права
міститься у постановах Верховного Суду
України від 12 червня 2012 року № 21-165а12 та
від 21.05.2013 року.

Щодо сум витрат на виплату пенсій у
зв'язку з втратою годувальника дружині,
у випадку коли вона на момент загибелі
померлого не перебувала на його
утриманні - працювала - 67,38 грн. (ОСОБА_2)
суд зазначає наступне.

Згідно частини 16 статті 34 Закону № 2272,
виплата пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання провадиться потерпілому
відповідно до законодавства про
пенсійне забезпечення, крім випадків,
передбачених пунктом 2 статті 8 та
статтею 9 цього Закону.

Частиною 3 статті 30 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що пенсія по
інвалідності від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання призначається відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Також частиною 1 цієї статті визначено,
що пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, за наявності в годувальника
на день смерті страхового стажу, який
був би необхідний йому для призначення
пенсії по інвалідності, а в разі смерті
пенсіонера або осіб, зазначених у
частині другій статті 32 цього Закону, -
незалежно від тривалості страхового
стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку
з втратою годувальника призначається
незалежно від того, чи були вони на
утриманні годувальника.

Статтею 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" визначений перелік
соціальних послуг та виплат, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків у разі настання
страхового випадку.

Відповідно до статті 28 цього Закону,
страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із статтею 21 цього Закону
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків виплачує
застрахованому чи особам, які мають на
це право, у разі настання страхового
випадку.

Зазначені грошові суми складаються із:

1) страхової виплати втраченого
заробітку (або відповідної його
частини) залежно від ступеня втрати
потерпілим професійної працездатності
(далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених
випадках одноразової допомоги
потерпілому (членам його сім'ї та
особам, які перебували на утриманні
померлого);

3) страхової виплати пенсії по
інвалідності потерпілому;

4) страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника;

5) страхової виплати дитині, яка
народилася інвалідом внаслідок
травмування на виробництві або
професійного захворювання її матері
під час вагітності;

6) страхових витрат на медичну та
соціальну допомогу.

Згідно статті 33 вищевказаного Закону, у
разі смерті потерпілого право на
одержання щомісячних страхових виплат
(пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1
частини першої статті 21 цього Закону)
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також
дитина померлого, яка народилася
протягом не більш як десятимісячного
строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16
до 18 років, які не працюють, або старші
за цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки,
які досягли 60 років, якщо вони не
працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких
померлий виплачував або був
зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Пенсія у разі смерті годувальника
призначається і виплачується згідно із
законодавством.

У даному випадку відповідачем не
враховані суми витрат на виплату
пенсій у зв'язку із втратою
годувальника чоловіка (дружині), у
випадку коли він (вона) на момент
загибелі потерпілого не перебував (ла)
на його утриманні або працювали щодо
ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 на день смерті її
чоловіка ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2 року) не
досягла 55 річного віку. Непрацездатною
за висновком МСЕК не визнавалась, як
вбачається із записів в трудовій
книжці, працювала прибиральником
службових приміщень в восьмирічній
школі № 123 Будьонівського району м.
Донецька.

З урахуванням наведеного суд приходить
до висновку, що вимоги позивача не є
обґрунтованими.

Крім цього, суд вважає за необхідне
зазначити, що постановою Донецького
апеляційного адміністративного суду №
805/16121/13-а від 04.02.2014 року вже були
досліджені обставини викладені у даній
позовній заяві. Суд у вказаній справі
встановив аналогічні обставини, щодо
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Наведеною нормою КАС України
встановлені преюдиційні обставини,
тобто ті обставини, що встановлені в
судовому рішенні, яке набрало законної
сили. Зазначені преюдиційні обставини
є підставами для звільнення від
доказування. За змістом частини першої
статті 72 КАС України учасники
адміністративного процесу звільнені
від надання доказів на підтвердження
обставин, які встановлені судом при
розгляді іншої адміністративної,
цивільної чи господарської справи.
Натомість такі учасники мають право
посилатися на зміст судового рішення у
відповідних справах, що набрало
законної сили, в якому відповідні
обставини зазначені як установлені.

Для спростування преюдиційних
обставин, передбачених частиною першою
статті 72 КАС України, учасник
адміністративного процесу, який ці
обставини заперечує, повинен подати
суду належні та допустимі докази. Ці
докази повинні бути оцінені судом, що
розглядає справу, у загальному порядку
за правилами статті 86 КАС України.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного суд дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позовних вимог
Управління Пенсійного фонду України у
Великоновосілківському районі
Донецької області.

Відповідно до частини 4 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах, в яких позивачем є
суб'єкт владних повноважень, а
відповідачем - фізична чи юридична
особа, судові витрати, здійснені
позивачем, з відповідача не стягуються.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86,
87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

П О С Т А Н О
В И В:

Адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України в
Великоновосілківському районі
Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Великоновосілківському районі
Донецької області про стягнення витрат
з виплат та доставки пенсій у розмірі 1
465,20 гривень - задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Великоновосілківському районі
Донецької області на користь
Управління Пенсійного фонду України у
Великоновосілківському районі
Донецької області за період з 01.10.2013
року по 31.04.2014 року суму витрат на
виплату пенсій в розмірі 1 397 (одна
тисяча дев'яносто сім) гривень 82
(вісімдесят дві) копійки, з яких: 900
гривень, нещасний випадок не пов'язаний
з виробництвом (ОСОБА_3), 497,82 гривень,
пенсія громадянам держав - учасників
СНД та членам їх сімей, які отримали
каліцтво і переїхали на ПМП в Україну
(ОСОБА_1).

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова прийнята, складена і
підписана в нарадчій кімнаті 16 червня
2014 року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України
(проголошення вступної та резолютивної
частин постанови), а також прийняття
постанови у письмовому провадженні,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Бабіч С.І.