Справа № 2а-1670/5036/11
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
м. Київ К/800/11028/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Усенко Є.А.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 11 лютого 2014 року

у справі № 2а-1670/5036/11

за позовом ОСОБА_4

до Державної судової
адміністрації України,

Територіального
управління Державної судової
адміністрації в

Полтавській
області,

Державного
казначейства України

про зобов'язання
вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_4 звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просив суд: зобов'язати Державну судову
адміністрацію України та ТУ ДСА
України в Полтавській області
нарахувати та виплатити вихідну
допомогу при звільненні з посади судді
Лубенського міськрайонного суду у
відповідності до статті 43 Закону
України «Про статус суддів»;
зобов'язати Державну судову
адміністрацію України та ТУ ДСА
України в Полтавській області
виплатити середній заробіток за час
затримки з розрахунком.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2011
року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено
без задоволення, а постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2011
року по справі №2а-1670/5036/11 -
без змін.

Позивач в касаційній скарзі, вказуючи
на допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 11 лютого 2014 року і ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач працював на посаді
судді міськрайонного суду Полтавської
області та звільнений у зв'язку з
виходом у відставку Постановою
Верховної ради України від 2 грудня 2010
року №2766-VІ.

З 14 березня 2011 року ОСОБА_4 у зв'язку
поданням заяви про відставку
звільнений з посади судді, про що
видано наказ начальника
Територіального управління Державної
судової адміністрації Полтавської
області від 11 березня 2011 року
№ 31.

Звертаючись до суду позивач зазначав,
що при звільнені 14 березня 2011 року йому
не була нарахована та виплачена
вихідна допомога, що є порушенням його
права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій виходили із того,
що вихідна допомога при звільнені
нарахована відповідачем та здійснено
дії щодо її виплати, а тому позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 3 статті 43 Закону
України «Про статус суддів» (в редакції
чинній на час звільнення позивача у
зв'язку з виходом у відставку
відповідно до Постанови Верховної Ради
України від 2 грудня 2010 року № 2766-VІ)
судді, який пішов у відставку
виплачується вихідна допомога без
сплати податку у розмірі місячного
заробітку за останньою посадою за
кожен повний рік роботи на посаді
судді, але не менше шестимісячного
заробітку.

Так, 14 березня 2011 року позивача
звільнено з посади судді та в цей же
день Територіальним управлінням
державної судової адміністрації в
Полтавській області направлено до
Державної судової адміністрації
України документи щодо виплати
вихідної допомоги позивачу для
погодження.

10 червня 2011 року Державною судовою
адміністрацією України на адресу
Територіального управління державної
судової адміністрації в Полтавській
області надіслано лист-погодження, з
якого вбачається, що позивач має право
на отримання вихідної допомоги у
розмірі 89318,00 грн.

14 червня 2011 року Територіальним
управлінням державної судової
адміністрації в Полтавській області
видано наказ № 78/К про виплату вихідної
допомоги позивачу у розмірі 89318,00 грн.

Таким чином, судом встановлено факт
нарахування позивачу вихідної
допомоги в розмірі 89318,00 грн., яка
відповідно до наказу Територіального
управління державної судової
адміністрації в Полтавській області №
78/к від 14 червня 2011 року підлягає
виплаті.

При цьому, судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що виплата
вихідної допомоги відбувається після
отримання територіальним управлінням
державної судової адміністрації
погодження від Державної судової
адміністрації на виплату вихідної
допомоги, в зв'язку з чим після
отримання такого погодження
Територіальним управлінням державної
судової адміністрації в Полтавській
області було видано наказ на виплату
вихідної допомоги.

Доводи позивача щодо неврахування
судами попередніх інстанцій положень
статті 116 Кодексу законів про працю
України не є такими, що спростовують
правильність застосування судами норм
матеріального права з огляду на
наступне.

Так, Конституційний суд України у
рішенні від 19 листопада 2013 року №
10-рп/2013 у справі № 1-1/2013 зазначив, що за
своєю правовою природою вихідна
допомога є разовою формою матеріальної
винагороди при виході судді у
відставку. Вона виплачується з метою
забезпечення йому належних
соціально-побутових умов, а також для
стимулювання осіб, які перебувають на
посаді судді, до довгострокового
виконання ними професійних обов'язків.
Вихідна допомога не належить до таких
конституційних гарантій незалежності
суддів, як суддівська винагорода чи
довічне грошове утримання, оскільки не
є основним джерелом матеріального
забезпечення суддів, не має постійного
характеру та не покриває соціальних
ризиків, пов'язаних, зокрема, із
хворобою, інвалідністю, старістю.

При цьому, слід зазначити, що порядок та
умови виплати вихідної допомоги
врегульований спеціальним
законодавством, а саме статтею 43 Закону
України «Про статус суддів», якою не
передбачено обов'язкової умови виплати
такої допомоги у день звільнення зі
служби.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалені по справі рішення є
законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційній скарзі позиція
не знаходить свого підтвердження за
матеріалами справи та не ґрунтується
на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
слід залишити без змін.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 11 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

Є.А. Усенко