Справа № 2а-4448/10/2570
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/19967/11

№ К/9991/19967/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Блажівської Н.Є., Сіроша М.В.,
розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Чернігівської
міжрайонної державної податкової
інспекції

на постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 13.09.2010

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.03.2011

у справі № 2а-4448/10/2570 Чернігівського
окружного адміністративного суду

за позовом громадянки ОСОБА_4

до 1. Чернігівської міжрайонної
державної податкової інспекції (МДПІ)

2. Головного управління Державного
казначейства України в Чернігівській
області

про визнання дій протиправними та
стягнення суми надміру сплаченого
податку з доходів фізичних осіб,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 13.09.2010,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22.03.2011, позов задоволено частково:
визнано протиправними дії
Чернігівської МДПІ щодо неповного
нарахування та несвоєчасного
повернення ОСОБА_4 надміру сплаченого
податку з доходів фізичних осіб за 2009
рік внаслідок застосування права на
податковий кредит у сумі 464,65 грн.;
зобов'язано Головне управління
Державного казначейства України в
Чернігівській області повернути
ОСОБА_4 надміру сплачений податок з
доходів фізичних осіб за 2009 рік у сумі
464,65 грн.; зобов'язано Головне
управління Державного казначейства
України в Чернігівській області
нарахувати та виплатити ОСОБА_4 штраф
за неповне нарахування та несвоєчасне
повернення Чернігівською МДПІ надміру
сплаченого податку з доходів фізичних
за 2009 рік. Врешті позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі Чернігівська МДПІ
просить скасувати ухвалені у справі
судові рішення та прийняте нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову, посилаючись на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги,
позивач просить залишити її без
задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

В судовому процесі встановлено, що
ОСОБА_4 працює в Чернігівській митниці
і з 01.01.2009 по 31.12.2009 отримала доход у
вигляді заробітної плати в розмірі
51457,50 грн., з якої сума обов'язкових
платежів склала 3097,69 грн. (у тому числі,
відрахування до Пенсійного фонду
України - 2382,89 грн., відрахування до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття - 268,05 грн.,
відрахування до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
непрацездатності - 446,75 грн.), а із суми
48359,81 грн. (51457,50 грн. - 3097,69 грн.) за
ставкою 15 % нарахований та сплачений
податок з доходів фізичних осіб за 2009
рік в сумі 7253,99 грн. (а.с. 17).

Згідно з платіжними квитанціями та
довідки Чернігівського РУ КБ
«ПриватБанк»від 29.03.2010 р. № 41.0.0.0.0-03/675
позивачем з її заробітної плати за 2009
рік виплачені відсотки в сумі 9532,35 грн.
за кредитним договором від 18.08.2005 за
користування кредитом, виданим на
купівлю житла і забезпеченим договором
іпотеки від 18.08.2005.

Відповідно до платіжної квитанції №
63767 від 17.08.2009 ОСОБА_4 сплачено 216,75 грн.
страхових внесків по договору
особистого страхування від 18.08.2005.

Позивачем 08.04.20010 до Чернігівської МДШ
подано декларацію про доходи за 2009 рік;
копії договору купівлі-продажу жилого
будинку від 17.08.2005, кредитного договору
від 18.08.2005; іпотечного договору від
18.08.2005, договору особистого страхування
від 18.08.2005; платіжних квитанцій, які
підтверджують сплату нею відсотків за
кредитним договором; довідку
Чернігівської митниці від 24.03.2010 року №
44 про заробітну плату за 2009 рік; довідку
Чернігівського РУ КБ «ПриватБанк»від
29.03.2010 № 41.0.0.0.0-03/675 із зазначенням суми
сплачених відсотків у 2009 році.

Одночасно, позивачем подано до
податкового органу розрахунок суми
податку, що підлягає поверненню, а саме:
1462,38 грн., як різниця між сумою
сплаченого нею за 2009 року податку (7253,99
грн.) і сумою податку, зменшеного на
податковий кредит (5791,61 грн. (51457,50 грн. -
3097,69 грн. - 9749,10 грн.) х 15%)).

Згідно з пунктом 1.16 ст. 1 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
податковий кредит - сума (вартість)
витрат, зазнаних платником
податку-резидентом у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг) у
резидентів на додану вартість та
акцизного збору, на суму яких
дозволяється зменшення суми його
загального річного оподатковуваного
доходу, одержаного за наслідками
такого звітного року, у випадках,
визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» загальний річний
оподатковуваний дохід складається з
суми загальних місячних
оподатковуваних доходів звітного року,
а також іноземних доходів, одержаних
протягом такого звітного року.

Згідно із підпунктом 4.2.1 пункту 4.2
статті 4 цього Закону до складу
загального місячного оподатковуваного
доходу включаються доходи у вигляді
заробітної плати, інші виплати та
винагороди, нараховані (виплачені)
платнику податку відповідно до умов
трудового або цивільно-правового
договору;

Пунктом 3.5 статті 3 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
передбачено, що при нарахуванні
доходів у вигляді заробітної плати
об'єкт оподаткування визначається як
нарахована сума такої заробітної
плати, зменшена на суму збору до
Пенсійного фонду України та внесків до
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
які відповідно до закону справляються
за рахунок доходу найманої особи.

Суд касаційної інстанції погоджується
із висновком судів попередніх
інстанцій, що, маючи право на
податковий кредит, позивач правильно
визначила в поданому розрахунку суму
податку, що підлягає поверненню у
зв'язку з нарахуванням податкового
кредиту, виходячи із суми загального
річного оподатковуваного доходу за 2009
рік, зменшеного на суму внесків до
Пенсійного фонду України та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до підпункту 20.4.2 пункту 20.4
статті 20 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» за неповне або
несвоєчасне повернення суми надміру
сплаченого податку, у тому числі
внаслідок застосування права на
податковий кредит, на користь платника
податку сплачуються штрафи: при
затримці до 30 календарних днів - у
розмірі 10% такої суми; при затримці від
31 до 90 календарних днів - у розмірі 50%
такої суми; при затримці від 91
календарного дня - у розмірі 100% від
такої суми.

Нарахування таких штрафів самостійно
здійснюється органом Державного
казначейства України у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно із підпунктом 20.4.1 пункту 20.4
статті 20 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» особою, яка несе
відповідальність за неповне або
несвоєчасне повернення суми надміру
сплаченого податку, у тому числі
внаслідок застосування права на
податковий кредит, є: а) податковий
орган, який порушує строки подання
розрахунку такої суми або занижує його
розмір; б) орган Державного
казначейства України, що порушує
строки такого повернення або занижує
його розмір.

Враховуючи те, що позивачу було
повернуто лише 997,73 грн. податку, а в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази повернення суми надміру
сплаченого податку у розмірі 464,65 грн.,
суд першої та апеляційної інстанцій
дійшли юридично правильно висновку про
задоволення позовних вимог в частині
повернення надміру сплаченого податку
в розмірі 464,65 грн. (1462,38 грн. - 997,73 грн.).

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для
скасування оскаржуваних судових
рішень відсутні.

Касаційний перегляд справи здійснений
в межах касаційної скарги відповідно
до частини 2 ст. 220 КАС України.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Чернігівської
міжрайонної державної податкової
інспекції залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 13.09.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.03.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
Н.Є. Блажівська М.В. Сірош