Справа № 2а-000/12
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2014 р. м. Київ
К/800/1301/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів : Логвиненко А.О.
(доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

здійснивши попередній розгляд
касаційної скарги Головного
управління Пенсійного фонду України в
Житомирській області на постанову
Корольовського районного суду м.
Житомира від 25.07.2012р. та постанову
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17.12.2012р. у
справі

за позовом ОСОБА_4

до відповідача Головного управління
Пенсійного фонду України в
Житомирській області

про поновлення виплати пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

24.01.2012р. ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Житомирській області (далі Пенсійний
фонд), в якому просив визнати дії
відповідача по відмові у нарахуванні
та виплаті пенсії неправомірними та
зобов'язати поновити виплату пенсії як
громадянину України, починаючи з
1.04.1998р.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив про неправомірність відмови у
поновленні виплати пенсії з підстав
відсутності відповідних норм, що
регулюють пенсійне питання осіб, які
обрали місцем проживання іншу країну,
та відсутність міждержавного договору
між Україною та Ізраїлем.

Постановою Корольовського районного
суду м. Житомира від 25.07.2012р. позов
задоволено.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17.12.2012р.
рішення суду першої інстанції змінено
в частині визначення періоду для
нарахування та виплати пенсії.
Зобов'язано здійснити нарахування та
виплату пенсії ОСОБА_4, починаючи з
25.06.2011р. Позовні вимоги за період з
1.04.1998р. по 24.06.2011р. залишено без
розгляду. В решті постанову залишено
без змін.

Рішення судів першої та апеляційної
інстанцій мотивовані тим, що рішенням
Конституційного Суду України від
7.10.2009р. №25-пр/2009 визнано
неконституційними положення п.2 ч.1 ст.49,
другого речення ст.51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», за якими
позивачеві було припинено виплату
пенсії, тому виплата пенсії ОСОБА_4 має
бути поновлена.

Не погодившись з постановами судів
попередніх інстанцій, Пенсійний фонд
звернувся з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
просив їх скасувати та відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 є особою, яка
досягнула пенсійного віку відповідно
до Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб».

Починаючи з 17.12.1983р. позивачу
призначена пенсія за вислугу років, як
військовослужбовцю.

З 1.04.1998р. виплату пенсії йому було
припинено, в зв'язку з виїздом на
постійне місце проживання до Ізраїлю. В
даний час позивач є громадянином
України та проживає в Ізраїлі.

Позивач неодноразово звертався до
Пенсійного фонду з заявою про
поновлення виплати пенсії, у зв'язку з
визнанням неконституційним положення
Закону України, який передбачає
припинення виплати пенсії громадянам
України, які виїжджають на постійне
місце проживання до країн, з якими
Україна не має відповідних міжнародних
договорів.

Пенсійний фонд відмовив позивачу у
поновленні виплати пенсії, у зв'язку з
відсутністю відповідних норм, що
регулюють пенсійне питання осіб, які
обрали місцем проживання іншу країну,
та відсутністю міждержавного договору
між Україною та Ізраїлем.

Відповідно до ст.24 Конституції України
громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед
законом. Не може бути привілеїв чи
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не може бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Пунктом 2 ч.1 ст.49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено, що виплата
пенсії за рішенням територіальних
органів Пенсійного фонду або за
рішенням суду припиняється на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України

Статтею 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що у разі
виїзду пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07.10.2009р. №25-рп/2009 щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень пункту 2 частини першої статті
49, другого речення статті 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
зазначені положення визнані такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення
Конституційного Суду України
визначено звернути увагу Верховної
Ради України на необхідність
приведення у відповідність до
Конституції України положень інших
Законів, які регламентують виплату
пенсій пенсіонерам, які постійно
проживають у державах, з якими Україною
не укладено відповідного договору, а
також прийняття Закону про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданою фізичним або
юридичним особам актами і діями, що
визнані неконституційними. З
прийняттям рішення Конституційним
Судом України від 07 жовтня 2009 року
виключена така підстава для припинення
пенсійних виплат як проживання
пенсіонера за кордоном, що є підставою
для поновлення конституційного права
позивача на виплату пенсії, незалежно
від місця його постійного проживання.

Після прийняття зазначеного Рішення і
на теперішній час інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору, не прийнято.

Як встановлено ч.2 ст.152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Отже, положення п.2 ч.1 ст.49 та другого
речення ст.51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втратили чинність з
07.10.2009р., тобто з дати прийняття Рішення
Конституційним Судом України №25-рп/2009.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що позивач, проживаючи в
Ізраїлі, як громадянин України, має
такі ж самі конституційні права, як й
інші громадяни цієї держави, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання, про що
вказано у Рішенні Конституційного
Суду України від 07.10.2009р. №25-рп/2009, яке є
безумовною підставою для нарахування
та виплати пенсії позивачу як особі,
яка проживає за межами України.

Відповідно до статті 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судового рішення чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220-1, 223, 224, 230, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України ,-

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в
Житомирській області залишити без
задоволення, постанову Корольовського
районного суду м. Житомира від 25.07.2012р.
та постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 17.12.2012р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України в
порядку, передбаченому ст. 235-244 КАС
України.

Судді
А.О.
Логвиненко

О.Є.
Донець

В.Ф. Мороз