Справа № 819/3389/13-а
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
Справа № 876/2361/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Каралюса В.М., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Реєстраційної служби
Бережанського районного управління
юстиції Тернопільської області на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 27 січня 2014
року у адміністративній справі
№819/3389/13-а за позовом ОСОБА_1 до
Реєстраційної служби Бережанського
районного управління юстиції
Тернопільської області про визнання
незаконною відмови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з
адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Бережанського
районного управління юстиції про
визнання неправомірною відмови
державної реєстраційної служби
Бережанського РУЮ від 07 листопада 2013
року у державній реєстрації права
власності та зобов'язання
зареєструвати за ОСОБА_1 право
власності на 1/5 частину житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами, який знаходиться за адресою
АДРЕСА_1.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 27.01.2014 р.
позов задоволено повністю. Визнано
неправомірним та скасовано рішення
Реєстраційної служби Бережанського
районного управління юстиції про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень від 07 листопада 2013 року
№7684730. Зобов'язано Реєстраційну службу
Бережанського районного управління
юстиції зареєструвати за ОСОБА_1 (ід.
код НОМЕР_1) право власності на 1/частину
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, що розташовані
по АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідачем подана
апеляційна скарга, в якій зазначає, що
постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального права. Зазначає, що
державний реєстратор прав на нерухоме
майно діяв відповідно до вимог ст. 24
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», п.п. 16, 23 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 року №703. Крім цього вважає,
що судом першої інстанції не роз'яснено
на підставі яких саме документів
необхідно провести державну
реєстрацію права власності, оскільки
визнання права власності не
відноситься до компетенції
адміністративного суду. Просить
постанову суду першої інстанції
скасувати.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча належним чином були
повідомлені про дату судового
засідання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197
КАС України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне.
Згідно свідоцтва на право особистої
приватної власності на жилий будинок
від 22 квітня 1988 року житловий будинок з
належними до нього будівлями та
спорудами, який розташований по
АДРЕСА_1, належить колгоспному двору на
праві особистої власності, що
складається з 4-х членів, головою якого
є ОСОБА_2.

27.08.2013 року виконавчий комітет
Лапшинської сільської ради
Бережанського району Тернопільської
області рішенням №28, на підставі
тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, вирішив оформити право
приватної власності за ОСОБА_1 на 1/5
частину будинковолодіння розташовані
в АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки виданої
виконкомом Лапшинської сільської ради
№786 від 10.09.2013 року, житловий будинок з
надвірними будівлями в АДРЕСА_1
належить голові колгоспного двору
ОСОБА_2 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1) та членам:
ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_4,
ОСОБА_1, ОСОБА_5 про що свідчить запис в
погосподарській книзі №4, особовий
рахунок НОМЕР_2 станом на 01 липня 1990
року.

Крім цього, рішенням Бережанського
районного суду від 07.06.2013 року визнано
за ОСОБА_4, як за спадкодавцем першої
черги за законом право власності на
спадкове майно у вигляді 2/5 частин
житлового будинку із відповідною
часткою у надвірних будівлях по
АДРЕСА_1, яке залишилось після померлої
13.12.2009 року ОСОБА_2.

Згідно витягу з Держреєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності, за ОСОБА_4
зареєстровано право приватної
власності на 2/5 житлового будинку з
надвірними будівлями АДРЕСА_1.

04 листопада 2011 року Бережанським
обласним комунальним міжрайонним бюро
технічної інвентаризації було
виготовлено технічний паспорт на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок АДРЕСА_1, де в графі - «розмір
частки власності» ОСОБА_1 вказано - 1/5
частина.

Державний реєстратор прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби
Бережанського районного управління
юстиції Голяш Л.М., розглянувши заяву
представника ОСОБА_1 від 07.11.2013 року про
проведення державної реєстрації права
власності на житловий будинок, з
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться за адресою АДРЕСА_1,
встановив, що подані документи не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, правовстановлюючий
документ (свідоцтво про право
особистої власності на жилий будинок)
не містить відомостей про суб'єкта
заявленого права.

Рішенням №7684730 від 07 листопада 2013 року
Реєстраційною службою Бережанського
районного управління юстиції
Тернопільської області керуючись ст.24
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», пунктами 16 та 23
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 року № 703
позивачу відмовлено у державній
реєстрації права власності на житловий
будинок, з господарськими будівлями та
спорудами за вищевказаною адресою.

Суд першої інстанції позов задовольнив
з тих підстав, що представником
позивача було надано відповідачу
необхідні документи, що підтверджують
виникнення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно
відповідно до закону та у
відповідності до п.п. 16 п.27 Порядку №703,
що надавало можливість відповідачеві
проведення реєстрації прав на нерухоме
майно.

Проте, колегія суддів апеляційного
суду з такими висновками суду першої
інстанції, не погоджується, вважає їх
такими, що суперечать нормам
матеріального права та обставинам
справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень»,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
майно.

Відповідно до частини першої статті 15
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку:
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; внесення записів до
Державного реєстру прав; видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Відповідно до п. 10 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року №703 (зі змінами та
доповненнями) заявник разом із заявою
про державну реєстрацію подає органові
державної реєстрації прав, нотаріусові
необхідні для такої реєстрації
документи, визначені цим Порядком, їх
копії, документ, що підтверджує
внесення плати за надання витягу з
Державного реєстру прав, та документ
про сплату державного мита.

Також, пунктом 27 вказаного Порядку
встановлено, що для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 23 цього ж Порядку визначено, що
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

В свою чергу, ч. 1 ст. 24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
визначено, що у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, зокрема, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що під час звернення
представника позивача із заявою про
проведення державної реєстрації права
та їх обтяжень для проведення
державної реєстрації права власності
на житловий будинок з господарськими
угіддями та спорудами: АДРЕСА_1, до
заяви позивачем надано свідоцтво про
право особистої власності на ім'я
ОСОБА_2 на жилий будинок від 22.04.1988 №402,
довідка, видана виконкомом Лапшинської
сільради №786 від 10.09.2013 року, рішення
виконкому Лапшинської сільради №28 від
27.08.2013 року), квитанція про оплату за
надання адміністративної послуги.

З перелічених документів не
вбачається, що такі дають змогу
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують, а
правовстановлюючий документ свідоцтво
про право особистої власності на ім'я
ОСОБА_2 на жилий будинок від 22.04.1988 №402
не містить відомостей про суб'єкта
заявленого права ОСОБА_1, та крім цього
містить відомості про вид спільної
власності.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком відповідача,
що дані документи не дають змоги
встановити відповідність заявлених
позивачем прав, тому відповідач
обґрунтовано відмовив у проведенні
реєстрації права власності позивача
згідно ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» з
підстав неможливості установити
відповідність заявлених прав поданим
документам.

Вказані вище обставини є безсумнівною
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та прийняття
нової постанови про відмову у
задоволенні позову з наведених вище
підстав.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судові рішення повинні бути
законними і обґрунтованими.

Судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, що призвело до ухвалення
незаконного рішення, яке підлягає
скасуванню з підстав визначених ст. 202
КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України, суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги може своєю
постановою змінити постанову суду
першої інстанції або прийняти нову
постанову, якими суд апеляційної
інстанції задовольняє або не
задовольняє позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню,
постанова суду першої інстанції
скасуванню та апеляційним судом
приймається нова постанова про відмову
у задоволенні позовних вимог з
наведених вище підстав.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205,
207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Реєстраційної
служби Бережанського районного
управління юстиції Тернопільської
області - задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 27 січня 2014
року у адміністративній справі
№819/3389/13-а - скасувати та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після надіслання її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.М. Каралюс

В.С. Затолочний