Справа № 817/408/14
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало
Суддя-доповідач:Хаюк С.М.
УХВАЛА

іменем України

"18" червня 2014 р.
Справа № 817/408/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Хаюка С.М.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Франовської К.С.,

при секретарі
Степанській А.В. ,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Житомирі апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "21" березня
2014 р. у справі за позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області скасування
податкових повідомлень - рішень та
скасувати рішення, - ,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся з позовною заявою до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Рівненській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 12
червня 2012 року №, яким позивачу
донараховано податкові зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб та
№ яким позивачу донараховано
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість, від 05 грудня 2013 року
№, яким позивачу донараховано
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість та № яким
позивачу донараховано податкові
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб, вимоги ДПІ у м. Рівному
про стягнення боргу (недоїмки) зі
сплати єдиного внеску №2 від 05 грудня
2013 року та рішення ДПІ у м. Рівному ГУ
Міндоходів у Рівненській області про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску № від 05 грудня 2013 року.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2014 року адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби від 12 червня 2013 року
№ та №. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області від 05 грудня 2013
року № та №. Визнано
протиправним та скасовано рішення
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
застосування штрафних санкцій від 05
грудня 2013 року №. Визнано
протиправною та скасовано вимогу
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
сплату боргу (недоїмки) № 2 від 05 грудня
2013 року. Присуджено на користь позивача
Суб`єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 із
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 182,70 грн.

Не погоджуючись з даною постановою
податкова інспекція звернулась з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Рівненського
окружного адміністративного суду та
прийняти нову постанову, якою у позові
відмовити.

Представники податкової інспекції
підтримали апеляційну скаргу.

Представник товариства апеляційну
скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 195 КАС України, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників, перевіривши доводи
апеляційної скарги, матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що основним видом
діяльності позивача є здійснення
перевезень автобусами. Позивач
використовує в господарській
діяльності пасажирські автобуси.

Протягом 2011 - 2012 років позивач
перебував на загальній системі
оподаткування та не був платником
податку на прибуток.

Державною податковою інспекцією у м.
Рівному Рівненської області Державної
податкової служби, правонаступником
якої є Державна податкова інспекція у
м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській
області 28 травня 2012 року, за
результатами документальної планової
виїзної перевірки дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб`єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_3 за період з 01 квітня 2009
року по 31 грудня 20111 року, складено акт
№138/17-117/НОМЕР_1 (а.с.9-27, т.1), яким було
встановлено порушення позивачем:

- п.138.4 ст.138, п.177.2 ст.177 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено оподатковуваного доходу за
період 2011 року - 3729,24 грн.;

- ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу
України, в результаті чого завищено
податковий кредит за серпень 2011 року в
розмірі 4972,29 грн.;

- абз.6 п.6 ст.128 Господарського кодексу
України, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу
України.

12 червня 2012 року, на підставі вказаного
акту, винесено податкові
повідомлення-рішення:

- № (а.с.28, т.1), яким донараховано
податкові зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб в сумі 4661,50 грн. (в
тому числі 3729,20 грн. основного
зобов'язання та 932,30 грн. штрафної
санкції);

- № (а.с.29, т.1), яким донараховано
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 5580,11 грн. (в тому числі
4972,29 грн. основного зобов'язання та 607,82
грн. штрафної санкції).

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем формувались валові витрати,
а також придбання останнім запасних
частин (втулки, пружини, листи ресорні,
шарніри, тормозні барабани, змащуючі
матеріали). Витрати на утримання,
експлуатацію та ремонт, страхування,
оперативну оренду основних засобів,
інших необоротних активів
загальновиробничого призначення
протягом І півріччя 2011 року
відносились до інших
загальновиробничих витрат відповідно
до абз. г) пп.138.10.1 п.138.10 ст.138 Податкового
кодексу України в редакції від 02 грудня
2010 року.

Судом встановлено, що відповідачем не
заперечується належність та
відповідність вимогам до первинних
документів наданих до перевірки
документів (накладних, податкових
накладних), які підтверджують факт
понесення витрат на придбання запасних
частин та формування податкового
кредиту з ПДВ по даним операціям.

В другому півріччі 2011 року, витрати на
утримання, експлуатацію та ремонт,
страхування, оперативну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
призначення, в редакції Податкового
кодексу України від 07.07.2011, відносились
до загальновиробничих витрат.

Крім того, контролюючим органом не
надано відповідних доказів
використання придбаних запасних
частин до автобусів поза межами
господарської діяльності позивача
(тобто, у непідприємницьких інтересах),
їх знищення, втрати чи зіпсуття, а також
придбання запчастин та ремонт
автобусів позивача, які
використовуються ним в господарській
діяльності, призвели до збільшення їх
собівартості, реконструкції,
модернізації чи іншого поліпшення цих
основних засобів.

З огляду на те, що придбані запасні
частини самостійно встановлювались
платником податків та його найманими
працівниками на автобуси, тобто без
залучення сторонніх організацій,
позивач дійсно не надав до перевірки
акти виконаних робіт отриманих від
сторонніх організацій (за їх
об'єктивною відсутністю). Використання
ж в господарській діяльності придбаних
запасних частин підтверджується
актами списання товарно-матеріальних
цінностей із відповідним
відображенням цих фактів і в
бухгалтерському обліку.

21 листопада 2013 року, за результатами
документальної планової виїзної
перевірки ОСОБА_3 щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.01.2012р. по 31.12.2012р., дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011р. по
31.12.2012р., та правильності нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2012р. по 31.12.2012р., складено акт
№219/17-01/НОМЕР_1 (а.с.30-48, т.1), яким було
встановлено порушення позивачем:

- п.138.2, п.138.4 ст.138, ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.2,
п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України,
в результаті чого визначено суму
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся на суму 13249,23 грн. за 2012р.;

- ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 8207,01 грн.;

- п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" в порушення
яких донараховано єдиного внеску на
загальну суму 39276,87 грн.;

- абз.5 п.6 ст.128 Господарського кодексу
України, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу
України.

На підставі вказаного акту, 05 грудня 2013
року прийняті податкові
повідомлення-рішення № (а.с.50, т.1)
про визначення податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб в сумі 19 873,85 грн. (в тому
числі 13 249,23 грн. основного зобов'язання
та 6 624,62 грн. штрафної санкції), №
(а.с.49, т.1) про визначення податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість в сумі 12310,52 грн. (в тому числі 8
207,01 грн. основного зобов'язання та 4 103,51
грн. штрафної санкції), вимогу №2 про
сплату боргу (недоїмки) з єдиного
соціального внеску в сумі 39 276,87 грн.
(а.с.52, т.1) та рішення № (а.с.51, т.1)
про застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску в сумі 2 395,19 грн.

Витрати на утримання, експлуатацію та
ремонт, страхування, оперативну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
призначення протягом І півріччя 2011
року відносились до інших
загальновиробничих витрат відповідно
до абз.г) пп.138.10.1. п.138.10 ст.138 ПК України в
редакції від 02.12.2010 року.

В другому півріччі 2011 року, витрати на
утримання, експлуатацію та ремонт,
страхування, оперативну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
призначення, в редакції Податкового
кодексу України від 07.07.2011 року,
відносились до загальновиробничих
витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що
включення позивачем до складу витрат у
2012 році витрат, які ним понесені саме в
2012 році, що цілком відповідає вимогам
законодавства та не спростовано
контролюючим органом.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що твердження
податкового органу про не призначення
для використання в господарській
діяльності придбаних матеріалів, і як
наслідок, виключення відповідних сум
із складу податкового кредиту є
нормативно необґрунтованим, оскільки
всі здійснювані позивачем операції з
надання послуг перевезення автобусним
транспортом пасажирів (кінцевих
споживачів) є оподаткованими
операціями, тому податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному
від 12 червня 2012р. №, яким
донараховано податкові зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб в сумі
4661,50 грн. (в тому числі 3729,20 грн.
основного зобов'язання та 932,30 грн.
штрафної санкції), та №, яким
донараховано зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 5580,11 грн. (в тому
числі 4972,29 грн. основного зобов'язання
та 607,82 грн. штрафної санкції)
підлягають скасуванню. Податкові
повідомлення-рішення прийняті ДПІ у м.
Рівному 05 грудня 2013 року № про
визначення податкового зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб в сумі
19 873,85 грн. (в тому числі 13 249,23 грн.
основного зобов'язання та 6 624,62 грн.
штрафної санкції) та № про
визначення податкового зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 12310,52
грн. (в тому числі 8 207,01 грн. основного
зобов'язання та 4 103,51 грн. штрафної
санкції) підлягають скасуванню,
оскільки висновки контролюючого
органу щодо протиправності формування
позивачем в 2012 році сум податкового
кредиту в розмірі 7521,75 грн. за наслідком
включення до його складу сум ПДВ по
понаднормовому списанню палива на
автобуси та суми в розмірі 685,26 грн. (по
придбаному бензину) спростовуються
наведеним вище.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду, виходячи з наступного.

Статтею 177 Податкового кодексу України
передбачено, що доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Згідно з п.177.2 ст.177 Податкового кодексу
України об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та не
грошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат виробництва (обігу) згідно з
розділом III цього Кодексу.

За змістом п.138.1. ст.138 Податкового
кодексу України (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, 138.11 цієї статті та інших витрат,
визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 -
138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і
статтею 141 цього Кодексу.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України передбачено, що
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.15.4 П(С)БО 16 "Витрати"
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31 грудня 1999 р. №318,
який зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 19 січня 2000 р. за N 27/4248,
до складу загальновиробничих витрат
включаються витрати на утримання,
експлуатацію та ремонт, страхування,
операційну оренду основних засобів,
інших необоротних активів
загальновиробничого призначення.

Статтею 198 Податкового кодексу України
встановлено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів.

При цьому, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг (у разі здійснення
контрольованих операцій - не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу) та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів.

У відповідності до п.198.3 ст.198
Податкового кодексу України право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

За змістом п.199.1 ст.199 Податкового
кодексу України, у разі якщо придбані
та/або виготовлені товари/послуги,
необоротні активи частково
використовуються в оподатковуваних
операціях, а частково - ні, до сум
податку, які платник має право віднести
до податкового кредиту, включається та
частка сплаченого (нарахованого)
податку під час їх придбання або
виготовлення, яка відповідає частці
використання таких товарів/послуг,
необоротних активів в оподатковуваних
операціях.

Законодавець, в даному випадку,
наголошує на оподаткованості податком
операцій, а не на здійсненні
господарської діяльності (що за своєю
суттю є питанням ширшим ніж
оподатковані операції).

При цьому, в порушення вимог пункту 5.2
розділу ІІ Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого Наказом ДПА України від
22.12.2010 № 984 згідно яких: у разі
встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
необхідно зазначити первинні
документи, на підставі яких вчинено
записи у податковому та
бухгалтерському обліку, навести
регістри бухгалтерського обліку,
кореспонденцію рахунків операцій та
інші документи, пов'язані з обчисленням
і сплатою податків і зборів, та докази,
що підтверджують наявність факту
порушення, не наводить жодного
первинного документу, сформовані
витрати за яким не взято до уваги.

Згідно з підпункту 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
від 02.12.2010р. №2755-VI: витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Таким чином, визначальною ознакою
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування, є їх зв'язок з
господарською діяльністю платника
податку.

Нормативи списання палива в Україні
затверджені Наказом Міністерства
транспорту і зв'язку України від 10
лютого 1998 року N 43 «Про затвердження
Норм витрат палива і мастильних
матеріалів на автомобільному
транспорті та змін затверджених
наказом Міністерства інфраструктури
України № 36 від 24.01.12» (із змінами та
доповненнями).

Однак, даним нормативно-правовим актом
не передбачено базові лінійні норми
списання пального на автобуси марки
МАЗ- 256100 та МАЗ-256200.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України закріплено принцип, згідно
якого органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст.3 Податкового кодексу
України, податкове законодавство
України складається з Конституції
України; цього Кодексу; Митного кодексу
України та інших законів з питань
митної справи у частині регулювання
правовідносин, що виникають у зв'язку з
оподаткуванням митом операцій з
переміщення товарів через митний
кордон України (далі - законами з питань
митної справи); чинних міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України і якими
регулюються питання оподаткування;
нормативно-правових актів, прийнятих
на підставі та на виконання цього
Кодексу та законів з питань митної
справи; рішень Верховної Ради
Автономної Республіки Крим, органів
місцевого самоврядування з питань
місцевих податків та зборів, прийнятих
за правилами, встановленими цим
Кодексом. Якщо міжнародним договором,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, встановлено
інші правила, ніж ті, що передбачені цим
Кодексом, застосовуються правила
міжнародного договору.

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України;

2) суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, покликання контролюючого
органу на нормативно-правові акти
інших держав, та які не ратифіковані у
встановленому законодавством України
порядку, є таким, що суперечить його
принципу законності

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем був зроблений замір витрат
палива по автобусам, який оформлений
актом від 01 січня 2012 року та визначено
витрати в кількості 20 літрів на 100 км
пробігу, однак, на підтвердження
розміру кількості списаного палива,
позивачем до перевірки та до суду, із
долученням до матеріалів справи
відповідних копій, надано помісячні
Акти списання палива. З названих актів
списання та розрахунку списаного
пального вбачається, що позивачем
фактично списувалось (відносилось до
складу валових витрат) кількість
пального в кількості, навіть меншій,
ніж передбачено заводом виробником, а
розрахунки здійснені контролюючим
органом не відповідають первинним
документам позивача.

Надаючи правову оцінку вимозі ДПІ у м.
Рівному №2 від 05 грудня 2013 року про
сплату боргу (недоїмки) зі сплати
єдиного внеску та рішенню ДПІ у м.
Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській
області про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску №
від 05 грудня 2013 року, судом першої
інстанції встановлено, що при
прийнятті оспорюваної вимоги та
рішення, контролюючий орган виходив з
власних тверджень про необхідність
збільшення позивачу чистого
оподаткованого доходу за 2011 рік на суму
24861,63 гривень та за 2012 рік на суму 88328,18
гривень.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати,
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначено
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування".

Виключно даним Законом визначаються:
принципи збору та ведення обліку
єдиного внеску; платники єдиного
внеску; порядок нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску;
розмір єдиного внеску та пропорції
його розподілу за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; орган, що
здійснює збір та веде облік єдиного
внеску, його повноваження та
відповідальність; склад, порядок
ведення та використання даних
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; порядок
здійснення державного нагляду за
збором та веденням обліку єдиного
внеску (ч.2 ст.2 Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування).

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", платниками
єдиного внеску є, зокрема, фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

У відповідності до ч.1 ст.7 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", базою
нарахування єдиного внеску для
фізичних осіб - підприємців є сума
доходу (прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб.
Нарахування єдиного внеску
здійснюється в межах максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску, встановленої цим Законом.

Єдиний внесок нараховується на суми,
зазначені в частинах першій і другій
цієї статті, не зменшені на суму
відрахувань податків, інших
обов'язкових платежів, що відповідно до
закону сплачуються із зазначених сум.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
контролюючим органом не доведено
правомірності його висновків про
заниження позивачем у 2011 та 2012 роках
суми доходів отриманих від його
діяльності внаслідок завищення
валових витрат та відповідного
прийняття відповідачем податкових
повідомлень-рішень по податку з
доходів фізичних осіб, у відповідача
відсутні правові підстави для
формування оспорюваної вимоги про
сплату боргу №2 від 05 грудня 2013 року,
тому вимога ДПІ у м. Рівному ГУ
Міндоходів у Рівненській області №2
від 05 грудня 2013 року про сплату боргу
(недоїмки) є протиправною та підлягає
до скасування.

Колегія суддів прийшла до висновку, що
суд першої інстанції, дослідивши в
судовому засіданні надані сторонами
по справі докази, обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги, так як
позивачем були надані всі первинні
документи, які підтверджують
правомірність віднесення до складу
валових витрат сплачених сум та до
податкового кредиту суми сплаченого
податку на додану вартість.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому її
потрібно залишити без задоволення, а
постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"21" березня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
С.М.Хаюк

судді:
І.Ф.Бондарчук

К.С. Франовська

Повний текст виготовлено 23.06.2014 року

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ С.М.Хаюк

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична
особа ОСОБА_3 АДРЕСА_2

3- відповідачу/відповідачам: Державна
податкова інспекція у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області вул.
Відінська,8,м.Рівне,33023

4 - ОСОБА_4, АДРЕСА_1,