Справа № 816/6090/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року
м. Київ К/800/7534/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівГорбатюка С. А.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Полтавській
області на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 21
листопада 2013 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21 січня 2014
року у справі за позовом Фінансового
управління Решетилівської районної
державної адміністрації до Державної
фінансової інспекції в Полтавській
області про визнання протиправними та
скасування пунктів вимоги,

встановив:

Фінансове управління Решетилівської
районної державної адміністрації
звернулось до Державної фінансової
інспекції в Полтавській області з
позовом про визнання протиправними та
скасування пунктів 2, 3, 4, 5 вимоги,
викладеної в листі від 20 вересня 2013
року № 16-08-3-14/6589.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21 січня 2014
року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
відповідач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить їх скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
позові.

Заперечення не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
відповідно до статті 220 КАС України в
межах касаційної карги її доводи, а
також матеріали справи, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
ревізію дотримання позивачем вимог
бюджетного законодавства за період з 01
липня 2010 року по 30 червня 2013 року.
Ревізією встановлено порушення вимог
чинного законодавства, викладені в
акті № 08-21/376 від 23 серпня 2013 року.

На підставі результатів ревізії
складено вимогу від 20 вересня 2013 року
№ 16-08-3-14/6589.

Пунктами 2, 3, 4, 5 вимоги позивача
зобов'язано:

- здійснювати контроль за правильністю
зарахування коштів до районного
бюджету від оренди майна, яке перебуває
у спільній власності територіальних
громад Решетилівського району. При
зарахуванні доходів до місцевих
бюджетів дотримуватись вимог ч. 1 п. 14
ст. 69 Бюджетного кодексу України від 08
липня 2010 року № 2456-VI та законів України
про державний бюджет України на
відповідні роки;

- забезпечити надходження до
загального фонду районного бюджету
коштів від оренди майна спільної
власності територіальних громад
Решетилівського району на загальну
суму 181 153, 84 грн., що з порушенням
законодавства надійшли у ревізійному
періоді на спеціальні рахунки Відділу
освіти, сім`ї, молоді та спорту
Решетилівської РДА, в сумі 15 696, 80 грн.,
Відділу культури, туризму та архівної
справи Решетилівської РДА - 128 192, 46 грн.,
Решетилівської центральної районної
лікарні - 8 988, 94 грн. та фінансового
управління Решетилівської РДА - 28 275, 64
грн.;

- звернутися до Решетилівської
районної ради з питанням щодо внесення
змін до Методики розрахунку та порядку
використання плати за оренду майна
спільної власності територіальних
громад району, затвердженої рішенням
сесії Решетилівської районної ради від
25 квітня 2003 року "Про затвердження
типових документів щодо управління
спільною власністю територіальних
громад району" (із змінами), в частині
перерахування балансоутримувачами
коштів за оренду майна спільної
власності територіальних громад
Решетилівського району до загального
фонду районного бюджету в повному
обсязі згідно вимог ч. 1 п. 14 ст. 69
Бюджетного кодексу України від 08 липня
2010 року № 2456-VI;

- здійснювати контроль за правильністю
зарахування коштів до цільового фонду
районного бюджету у відповідності до
Бюджетного кодексу України від 08 липня
2010 року № 2456-VI.

Не погоджуючись з цими пунктами вимоги,
позивач звернувся до
адміністративного суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, щодо обґрунтованості
позову.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону
України «Про державну
контрольно-ревізійну службу» (в
редакції на час ухвалення судового
рішення) головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Державний фінансовий контроль
реалізується державною
контрольно-ревізійною службою через
проведення державного фінансового
аудита, перевірки державних закупівель
та інспектування.

Відповідно до ч. 5 ст. 2 Закону України
Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
порядок проведення державною
контрольно-ревізійною службою
державного фінансового аудиту та
інспектування встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 35 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№ 550, визначено, що виявлені допущені
об'єктом контролю порушення
законодавства, контроль за дотриманням
якого віднесено до компетенції служби,
фіксуються в констатуючій частині акта
ревізії з обов'язковим посиланням на
норми законів чи інших
нормативно-правових актів, які
порушено, та зазначенням винних у їх
допущенні осіб.

Відповідно до п. 46 Порядку якщо вжитими
в період ревізії заходами не
забезпечено повне усунення виявлених
порушень, органом служби у строк не
пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Згідно із п. 49 Порядку у разі коли діями
чи бездіяльністю працівників об'єкта
контролю державі або підконтрольній
установі заподіяна матеріальна шкода,
орган служби ставить вимоги перед
керівником об'єкта контролю та органом
його управління щодо пред'явлення
цивільних позовів до винних осіб.

Отже, встановивши, що державному
підприємству завдано шкоду, управління
ставить вимоги перед керівником
об'єкта контролю та органом його
управління щодо пред'явлення цивільних
позовів до винних осіб.

Крім того, п. 50 Порядку встановлено, що
за результатами проведеної ревізії у
межах наданих прав органи служби
вживають заходів для забезпечення:
притягнення до адміністративної,
дисциплінарної та матеріальної
відповідальності винних у допущенні
порушень працівників об'єктів
контролю; звернення до суду в інтересах
держави щодо усунення виявлених
ревізією порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів, а також стягнення у дохід
держави коштів, одержаних за
незаконними договорами, без
встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства;
застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи згідно із ст. 19 Конституції
України зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Із змісту вказаних положень
законодавства вбачається, що
відповідач здійснює фінансовий
контроль за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності. Відповідний контроль
здійснюється шляхом проведення
ревізії. У випадку встановлення
порушень законодавства, відповідач має
право пред'являти письмову вимогу щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства. Між тим, зміст вимоги
відповідача повинен узгоджуватися з
приписами чинного законодавства, що,
зокрема, означає те, що вимога повинна
містити вичерпну вказівку
підконтрольному суб'єкту щодо вчинення
дій, які відповідно до норм
законодавства будуть направлені на
усунення порушених вимог закону.

Дослідивши вимоги, пред'явлені
позивачу, колегія суддів прийшла до
висновку, що вони прийняті з порушенням
вимог законодавства.

Зміст оскаржених пунктів вказує на те,
що в них відповідач зобов'язує позивача
порушити певні питання та вчинити дії.
Між тим, відповідач не вказує на те,
якою нормою закону (підзаконного акту)
передбачено відновлення порушених
вимог законодавства саме в такий
спосіб.

Крім того, пункти вимоги не містить
вичерпну вимогу до позивача.

Також суд касаційної інстанції
погоджується з доводами судів першої
та апеляційної інстанцій, що висновки
відповідача, викладені в акті
перевірки, є хибними.

Так, суди встановили, щоправильність
зарахування орендної плати у 2011, 2012 і у
І півріччі 2013 року проводилось у
відповідності із чинним
законодавством, в зв'язку з чим
задовольнили позовні вимоги.

При цьому суди також встановили, що
висновки відповідача про зайве
списання вугілля ґрунтуються на його
розрахунку щодо двох печей, в той час як
за позивачем рахується 3 печі.

Пункти 9, 10 вимоги, в тому числі, не
узгоджуються з повноваженнями
відповідача.

З врахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновками
судів, що оскаржувані пункти вимоги не
відповідають приписами законодавства
України.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Полтавській області
відхилити, а постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 21
листопада 2013 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: