Справа № 826/1478/14
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/1478/14
інстанції: Вовк П.В.
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
У Х В А Л А

Іменем України

18 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого суддіПетрика
І.Й.СуддівКлючковича В.Ю., Собківа
Я.М.,При секретарі судового
засіданняВаляєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Білтіко»
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 31
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Білтіко»
до Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Білтіко» пред'явило позов до ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві, в якому, з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог, просило:
встановити та визнати відсутність
компетенції (повноважень) відповідача
робити в акті перевірки від 29 серпня 2013
року №292/26-55-22-01/37241512 «Про результати
документальної невиїзної перевірки
ТОВ «Білтіко» з питань правомірності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість в результаті
взаємовідносин ТОВ «БК ПІДЗЕМШЛЯХБУД»
за листопад 2012 року, ТОВ «БК
ПІДЗЕМШЛЯХБУД» за грудень 2012 року, ТОВ
«ПРЕСТИЖ СТРОЙ 2012» за серпень 2012 року,
ТОВ «БІЛДАЛЬЯНС» за лютий 2012 року»
висновки про нікчемність правочинів та
господарських операцій, вчинених ТОВ
«Білтіко»; скасувати податкове
повідомлення-рішення відповідача №
1 від 16 вересня 2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 31
березня 2014 в позові відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення
яким позовні вимоги задовольнити. В
обґрунтування апеляційної скарги
апелянт вказує, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи, судове
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову або
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідачем проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ТОВ
«Білтіко» з питань правомірності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість в результаті
взаємовідносин з TOB «БК ПІДЗЕМШЛЯХБУД»
() за листопад 2012 року, з
TOB «БК ПІДЗЕМШЛЯХБУД» ()
за грудень 2012 року, ТОВ «ПРЕСТИЖ СТРОЙ
2012» (код за ) за серпень 2012
року, TOB «БІЛДАЛЬЯНС» (код за ) за лютий 2012 року, результати якої
оформлені актом перевірки від 29 серпня
2013 року № 292/26-55-22-01/37241512.

Висновками вказаного акту встановлено
порушення позивачем п. 185.1 статті 185, п.
188.1 статті 188, пп. «а» п. 198.1, п. 198.2, п.198.3, п.
198.6 статті 198 Податкового кодексу
України (далі - ПК України), в результаті
чого ТОВ «Білтіко» було занижено суму
податку на додану вартість в розмірі 881
828, 00 грн.

На підставі акту перевірки, 16 вересня
2013 року ДПІ у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві було прийнято
податкове повідомлення-рішення №
1, яким позивачу встановлено суму
грошового зобов'язання за платежем
«податок на додану вартість» на
загальну суму 1 322 742, 00 грн. (881 828, 00 грн. -
основний платіж, 440 914, 00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції).

Не погоджуючись з податковим
повідомленням-рішенням відповідача
від 16 вересня 2013 року № 1 та
висновками акту податкової перевірки,
позивач звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, беручи до уваги ту
обставину, що обґрунтованість та
законність прийняття податкового
повідомлення-рішення відповідачем
суду доведена, суд першої інстанції
дійшов висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої
інстанції колегія суддів може
погодитись із огляду на наступне.

Позивач, в періоді, що перевірявся
податковим органом, мав господарські
взаємовідносини з TOB «БК
ПІДЗЕМШЛЯХБУД», ТОВ «ПРЕСТИЖ СТРОЙ 2012»
та TOB «БІЛДАЛЬЯНС», що підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
договорів, предметом яких є виконання
зазначеними контрагентами позивача
будівельних робіт на замовлення ТОВ
«Білтіко».

Між позивачем (Покупець) та TOB
«БІЛДАЛЬЯНС» (Продавець) 24 лютого 2012
року було укладено договір № 302
купівлі-продажу металопрокату, обсягом
6, 492 т., на суму 77 764, 23 грн.

Зазначені договори були укладені ним з
метою повного та вчасного виконання
своїх зобов'язань по договорам з
наступними замовниками: ТОВ
«Лисогірка», ТОВ «МОНТАЖ-ЕНЕРГОБУД»,
ТОВ «МЕТРЕСУРС, ТОВ «ОМЕГА-СИ», ЗАТ
«Сервісний центр вентиляції та
кондиційнування повітря», ТОВ
«ДІОРО».

Згідно з пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає зокрема у разі
здійснення операцій з придбання
товарів та послуг.

При цьому згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу).

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК визначено, що
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, яка, як
встановлено п. 201.10 цієї ж статті є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із частини другої ст. 3 Закону
України від 16.07.1999 №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством та на даних
якого ґрунтується, зокрема, податкова
звітність.

Частиною першою ст. 9 цього Закону
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Частиною 2
визначено перелік обов'язкових
реквізитів первинних документів: назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, формування валових витрат та
податкового кредиту з ПДВ обумовлено
придбанням товарів, робіт (послуг) з
метою їх використання в межах
господарської діяльності та
реалізується за наявності в платника
належно оформлених підтверджуючих
проведення господарських операцій
первинних документів і податкових
накладних.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 05
червня 1995 року за № 168/704, визначено, що
первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції діючому
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників.

Таким чином, єдиною підставою
документального підтвердження спірних
сум податкового кредиту мають бути
належним чином складені та підписані
повноважними особами первинні
документи в розумінні наведених норм
законодавства (Інформаційний лист
Вищого адміністративного суду України
від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11).

З метою підтвердження реальності
господарських операцій, що мали місце з
його контрагентами, позивачем було
надано суду копії відповідних
первинних документів, а саме:
договорів, актів приймання виконаних
будівельних робіт, локальних
кошторисів, довідок про вартість
виконаних будівельних робіт,
рахунків-фактур, видаткових та
податкових накладних.

З цього приводу колегія суддів
зазначає, що окремі з наданих
документів не відповідають вказаним
вище вимогам Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, зокрема:
видаткові накладні, рахунки-фактури,
акти приймання виконаних будівельних
робіт, довідки про вартість виконаних
будівельних робіт не містять
відомостей про дату і місце їх
складання, посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, інші дані,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції. На окремих
первинних документах відсутні підписи
відповідальних осіб.

Також, згідно із Правилами перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затвердженими наказом
Міністерства транспорту України від 14
жовтня 1997 року № 363, до
товарно-транспортних документів
належить товарно-транспортна накладна
- єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Відповідно до п. 11.5 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, товарно-транспортну накладну
на перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів.

Перший екземпляр товарно-транспортної
накладної залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику (п. 11.7 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні).

Таким чином, саме товарно-транспортні
накладні є належними доказами факту
відвантаження, перевезення, прийняття,
обліку товарно-матеріальних цінностей.

Товарно-транспортна накладна є
первинним транспортним документом, на
підставі якого здійснюється
оприбуткування, оперативний та
бухгалтерський облік товару. У свою
чергу, на підставі даних
бухгалтерського обліку ведеться
податкова звітність, визначаються
об'єкти оподаткування.

В той же час в матеріалах справи
відсутні товарно-транспортні накладні,
які б підтверджували реальність та
товарність операцій, що передбачені
укладеним між ТОВ «Білтіко» та TOB
«БІЛДАЛЬЯНС» договором
купівлі-продажу.

Таким чином, суд констатує відсутність
належного документального
підтвердження виконання зазначених
господарських зобов'язань між
позивачем та його контрагентами.

З урахуванням наведених положень
законодавства, колегія суддів зазначає
про те, що за відсутності факту
придбання послуг або в разі якщо
придбані послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку,
відповідні суми не можуть включатися
до складу податкового кредиту з
податку на додану вартість, навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Позивачем було долучено до матеріалів
справи копію висновку експертного
економічного дослідження від 14 березня
2014 року № 2/14-ЕЕД, в межах якого, судовим
експертом Пилипенком В.В. встановлено,
зокрема, що: надані позивачем первинні
документи підтверджують
фінансово-господарські операції ТОВ
«Білтіко» з TOB «БК ПІДЗЕМШЛЯХБУД», ТОВ
«ПРЕСТИЖ СТРОЙ 2012» та TOB «БІЛДАЛЬЯНС»;
надані первинні документи складені у
відповідності до вимог Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку.

Однак, суд критично ставиться до
встановлених таким експертним
висновком обставин, оскільки, як
вбачається з його змісту, для
дослідження експерту були надані не
всі первинні документи з переліку тих,
що були долучені позивачем до
матеріалів даної адміністративної
справи, а тому експерт був позбавлений
можливості повно та всебічно дослідити
поставлені перед ним питання.

Отже, податкове повідомлення-рішення
відповідача є правомірним та таким, що
не підлягають скасуванню.

Водночас, суд не погоджується з
твердженнями відповідача про
нікчемність правочинів між позивачем і
контрагентами і вважає такі доводи
відповідача необґрунтованими і
безпідставними, з огляду на
відсутність належного документального
підтвердження завідомо умисної мети і
факту спрямованості правочинів на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, АР Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним, з чим частина перша ст.
228 ЦК пов'язує визначення порушення
публічного порядку.

Таким чином, у суду відсутні підстави
вважати правочини нікчемними. Між тим,
помилкові твердження відповідача щодо
нікчемності правочину, у даному
випадку, не спростовують відсутність
належно оформлених первинних
документів по взаємовідносинам з
контрагентами, тому за цих обставин
лише помилковість посилань
відповідача на нікчемність правочинів
не може бути достатньою підставою для
скасування оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Однак, щодо позовної вимоги саме «про
встановлення відсутності компетенції
відповідача робити в акті податкової
перевірки висновки про нікчемність
правочинів та господарських операцій,
вчинених ТОВ «Білтіко», колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Пунктом 3 ч. 2 статті 17 КАС України
визначено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема, спори
між суб'єктами владних повноважень з
приводу реалізації їхньої компетенції
у сфері управління, у тому числі
делегованих повноважень.

Компетенцію державного органу чи
посадової особи становлять їхні
повноваження, визначені законом.
Внаслідок різного тлумачення
законодавства компетенція суб'єктів
владних повноважень може перетинатися,
внаслідок чого виникає компетенційний
спір.

Під компетенційними спорами
розуміються спори між суб'єктами
владних повноважень з приводу
реалізації їхньої компетенції у сфері
управління (публічної адміністрації), у
тому числі делегованих повноважень.

Завданням суду у компетенційних
спорах, з урахуванням загального
завдання адміністративного
судочинства, є розв'язання
законодавчих колізій, а також, усунення
наслідків дублювання повноважень
суб'єктів владних повноважень.

Як наслідок, позивачем у
компетенційних спорах є суб'єкт
владних повноважень, якщо він вважає,
що інший суб'єкт владних повноважень,
відповідач, своїм рішенням або діями
втрутився у його компетенцію або у
випадку, коли прийняття такого рішення
чи вчинення дій є його прерогативою.

Таким чином, спори, визначені п. 3 ч. 2
статті 17 КАС України, можуть виникати
внаслідок різного тлумачення
суб'єктами владних повноважень
законодавства щодо їхньої компетенції
на вирішення певних питань у сфері
управління.

Пунктом 6 ч. 4 статті 105 КАС України
визначено, що адміністративний позов
може містити вимогу про встановлення
наявності чи відсутності компетенції
(повноважень) суб'єкта владних
повноважень.

З урахуванням наведеного, суд зазначає,
що адміністративний позов може містити
вимогу про встановлення компетенції,
однак, така вимога може мати місце лише
у спорі між близькими за функціями
суб'єктами владних повноважень, що
виник з приводу реалізації їхньої
компетенції у сфері управління, у тому
числі делегованих повноважень.

Оскільки, у даній позовній вимозі
відсутній спір про розподіл
повноважень між суб'єктами владних
повноважень, позовна вимога ТОВ
«Білтіко» про визнання відсутності
компетенції, як спосіб захисту
порушеного права (інтересу), не
відповідає змісту цього права
(інтересу), а отже, вищевказана позовна
вимога задоволенню не підлягає.

Констатація позивачем того, що платник
податків не може нести
відповідальність за порушення
податкової дисципліни його
контрагентами, загалом є вірною, але в
даному випадку ця теза не спростовує
допущені саме позивачем порушення
податкового законодавства і не може
звільняти останнього від настання
відповідних юридичних наслідків.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, то
колегія суддів апеляційної інстанції
підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Білтіко»
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 31
березня 2014 року залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 31 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
в порядку ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Петрик І.Й.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.

.

Головуючий суддя
Петрик І.Й.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.