Справа № 810/3410/14
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 року м. Київ
810/3410/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Панова Г.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом Білоцерківського
міськрайонного центру зайнятості

до ОСОБА_1

про стягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного
адміністративного суду звернувся
Білоцерківський міськрайонний центр
зайнятості з позовом до ОСОБА_1 про
стягнення незаконно одержаної
допомоги по безробіттю у сумі 6237,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідач, маючи статус
зайнятої особи, повідомив державній
службі зайнятості недостовірні
відомості щодо себе, був взятий на
облік як безробітний і отримував
допомогу по безробіттю відповідно до
законів України «Про зайнятість
населення» і «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття». Оскільки допомогу
по безробіттю відповідач отримав
незаконно, позивач звернувся до суду з
позовом про її стягнення.

Ухвалами Київського окружного
адміністративного суду від 06.06.2014 судом
відкрито провадження в
адміністративній справі, судовий
розгляд справи призначено на 25.06.2014.

У судове засідання 25.06.2014 уповноважені
представники позивача, відповідач або
його уповноважені представники не
з'явились.

Від позивача до суду надійшло
клопотання від 25.06.2014, в якому позивач
підтримав позовні вимоги і просив суд
здійснювати розгляд справи без участі
представників Білоцерківського
міськрайонного центру зайнятості у
порядку письмового провадження.

Відповідач повідомлений судом
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду, про що свідчать дані
наявного в матеріалах справи
повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення № 406. Від
відповідача до суду заперечень на
адміністративний позов, заяв або
клопотань не надходило.

Відповідно до частини четвертої статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Згідно з частиною шостою статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи вимоги даної статті розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 перебував на обліку у
Білоцерківському міськрайонному
центрі зайнятості як безробітний у
період з 28.07.2010 по 14.12.2010 і з 25.10.2013 по
березень 2014 рік.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи заяви від 25.10.2013 ОСОБА_1
звернувся до Білоцерківського
міськрайонного центру зайнятості із
заявою про реєстрацію (перереєстрацію)
його як безробітного і призначення
(поновлення) допомоги по безробіттю до
вирішення питання його подальшого
працевлаштування (заява від 25.10.2013). У
заяві відповідач зазначив, що не має
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів, у тому числі не
забезпечує себе роботою самостійно;
пенсії на пільгових умовах і за вислугу
років не отримує; не є суб'єктом
підприємницької діяльності; допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
3-річного (6-річного) віку і іншу
допомогу, компенсацію, надбавку по
догляду не отримує.

Згідно з довідками Білоцерківського
міськрайонного центру зайнятості від
07.05.2014 № 1782 і від 07.05.2014 № 1181 ОСОБА_1
нараховано у період з серпня 2010 по
грудень 2010 кошти у сумі 3605,09 грн. і за
період з листопада 2013 по березень 2014
кошти у сумі 2632,26 грн.

Як встановлено судом, посадовими
особами Білоцерківського
міськрайонного центру зайнятості
проведено розслідування страхових
випадків і обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» встановлено, що ОСОБА_1
перебуваючи на обліку як безробітний у
період з 28.07.2010 по 14.12.2010 і з 25.10.2013 по
березень 2014 був зареєстрований
фізичною особою - підприємцем з 1994 та
подав недостовірні відомості щодо
реєстрації як фізичної
особи-підприємця (Акти від 24.04.2014 № 140424/1
і від 24.04.2014 № 140424/2).

Білоцерківським міськрайонним центром
зайнятості складено претензію від
07.05.2014 № 698-02 для повернення
відповідачем незаконно отриманих
коштів у сумі 6237,35 грн. Вказана
претензія вручена відповідачу 08.05.2014,
про що свідчать дані підпису ОСОБА_1 на
її копії. На час звернення позивача до
суду вказана заборгованість
відповідачем не погашена.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

Правові, економічні та організаційні
основи зайнятості населення України і
його захисту від безробіття, засади
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття визначаються законами
України від 22.03.1991 № 803-XII «Про
зайнятість населення» і від 02.03.2000 №
1533-III «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 1
Законом України від 22.03.1991 № 803-XII «Про
зайнятість населення» зайнятість
визначено як діяльність громадян, що
пов'язана із задоволенням особистих та
суспільних потреб і така, що, як
правило, приносить їм доход у грошовій
або іншій формі.

Згідно з пунктом «б» частини третьої
статті 1 Закону України від 22.03.1991 №
803-XII «Про зайнятість населення»
громадяни, які самостійно забезпечують
себе роботою, включаючи підприємців,
осіб, зайнятих індивідуальною трудовою
діяльністю, творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України «Про особисте селянське
господарство», належать до зайнятого
населення.

Згідно із статтею 2 Закону України від
22.03.1991 № 803-XII «Про зайнятість
населення» безробітними визнаються
працездатні громадяни працездатного
віку, які через відсутність роботи не
мають заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

Відповідно до положень Закону України
від 22.03.1991 № 803-XII «Про зайнятість
населення» порядок реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу, і
безробітних державною службою
зайнятості визначається Кабінетом
Міністрів України.

Так, згідно з пунктом 12 Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 №
219, для одержання статусу безробітного
громадянин особисто подає у день, що
настає після закінчення встановленого
строку для пошуку підходящої роботи, до
центру зайнятості заяву із зазначенням
у ній інформації про те, що він не
займається видами діяльності, що
визначені частиною третьою статті 1
Закону України «Про зайнятість
населення», і не отримує пенсію на
пільгових умовах, а також копію довідки
про його ідентифікаційний номер.

Відповідно до статті 25 Закону України
від 22.03.1991 № 803-XII «Про зайнятість
населення» держава створює умови
незайнятим громадянам у поновленні їх
трудової діяльності та забезпечує їм
такі види компенсацій, зокрема, виплату
в установленому порядку допомоги по
безробіттю.

Розміри та умови надання матеріального
забезпечення на випадок безробіття
визначаються Законом України від 02.03.2000
№1533-III «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття».

Згідно із статтею 7 Закону України від
02.03.2000 № 1533-III «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» видами
забезпечення за цим Законом є, зокрема,
допомога по безробіттю.

Відповідно до частини третьої статті 36
Закону України від 02.03.2000 №
1533-III «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Згідно з підпунктами 2, 3 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.03.2006 № 357, перевірка даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення, що
зазначені у документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної,
проводиться центрами зайнятості, на
які покладено виконання функцій
робочих органів виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття.

Відповідно до пунктів 6, 7 вказаного
Порядку, у разі встановлення центрами
зайнятості відповідно до цього Порядку
належності безробітної особи до
категорії зайнятих така особа
знімається з обліку як безробітна в
установленому законодавством порядку
та повертає суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг. У разі відмови особи повернути
кошти або відмови роботодавця
відшкодувати кошти, а також у разі
неповернення (невідшкодування) їх у
встановлений строк стягнення таких
коштів здійснюється у судовому порядку
відповідно до законодавства.

Згідно зі статтею 12 Закону України від
02.03.2000 № 1533-III «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» виконавча
дирекція Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття є
виконавчим органом правління Фонду,
який забезпечує виконання рішень
правління. Функції виконавчої дирекції
Фонду покладаються на органи державної
служби зайнятості, а функції робочих
органів виконавчої дирекції Фонду
покладаються на центр зайнятості
Автономної Республіки Крим, обласні,
Київський і Севастопольський міські,
районні, міськрайонні, міські та
районні у містах центри зайнятості.

Виконавча дирекція Фонду та її робочі
органи, зокрема, проводять
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення в порядку, встановленому
центральними органами виконавчої
влади у сфері праці та соціальної
політики, представляють інтереси Фонду
в судових та інших органах.

Як було зазначено судом, у період з
серпня 2010 року по грудень 2010 року і у
період з листопада 2013 по березень 2014
року відповідачу нараховано допомогу
по безробіттю у розмірі 6237,35 грн.

При цьому, відповідно до Актів
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» від 24.04.2014 № 140424/1 і
від 24.04.2014 № 140424/2, перевіркою
встановлено, що відповідач
зареєстрований фізичною
особою-підприємцем з 1994.

Крім того, зазначене підтверджується
даними наявної в матеріалах справи
копії Витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб і фізичних
осіб-підприємців і даними спеціального
Витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 05.06.2014, який
підготовлено судом.

Таким чином, відповідач отримував
допомогу по безробіттю у той час, коли
мав статус самозайнятої особи.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи викладене, під час судового
розгляду позивачем доведено належними
і достатніми доказами факт незаконного
отримання відповідачем допомоги по
безробіттю, а також наявність у
позивача правових підстав і
компетенції щодо стягнення з
відповідача суми заборгованості.

У свою чергу, відповідач не надав суду
доказів необґрунтованості стягнення
одержаної ним у період з серпня 2010 по
грудень 2010 року і у період з листопада
2013 по березень 2014 допомоги по
безробіттю.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позов підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до частини четвертої статті
94 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах, в яких
позивачем є суб'єкт владних
повноважень, а відповідачем - фізична
чи юридична особа, судові витрати,
здійснені позивачем, з відповідача не
стягуються.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний
код НОМЕР_1) на користь
Білоцерківського міськрайонного
центру зайнятості допомогу по
безробіттю у сумі 6237 (шість тисяч
двісті тридцять сім) грн. 35 коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови

Суддя
Панова Г. В.