Справа № 357/8392/14-а
Суддя: Протасова О. М.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/8392/14-а
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючий - суддя Протасова
О. М. ,

при секретарі - Снігур С. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду
адміністративний позов
Білоцерківського міського відділу
Управління Державної міграційної
служби України в Київській області про
примусове видворення з України
громадянина Узбекістану ОСОБА_2 та
поміщення його до пункту тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом та просив примусово видворити
відповідача з України, посилаючись на
те, що стосовно останнього 12.11.2012 року
компетентним органом було прийняте
рішення про примусове повернення за
межі України та заборонено протягом
трьох років в"їзд на територію
України, однак відповідач не виконав
приписів та продовжував проживати на
Україні без законних підстав. Окрім
того, позивач просив, задовольняючи
позов, помістити відповідача до Пункту
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства за
адресою:АДРЕСА_2

У судовому засіданні представник
позивача - Щербатюк Р.В., який діє на
підставі довіреності, підтримав позов,
посилаючись на наведені у ньому
обставини, та пояснив, що відповідач
неодноразово вчиняв адміністративні
правопорушення, внаслідок чого 13.03.2010
року йому вже було заборонено в"їзд на
Україну строком на три роки, однак
відповідач, загубивши паспорт з такою
відміткою, поновив його без зазначення
цієї обставини та продовжував
проживати в Україні. Не виконав він і
припису від 12.11.2012 року, проживаючи у
м.Біла Церква.

Відповідач позов визнав частково
та пояснив, що рішення від 12.11.2012 про
примусове повернення та заборону
в"їзду в Україну йому було доведене,
однак він не зміг його оскаржити у
зв'язку з вилученням паспорту, що
унеможливило йому звернутись за
правовою допомогою. Пояснив, що з 21.08.2012
року по 23.05.2013 рік перебував у шлюбі з
гр. ОСОБА_4 та проживав з дружиною у
АДРЕСА_1.

Вислухавши сторони та дослідивши
матеріали справи суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню на
підставі такого.

За змістом ч.1 ст.71, ч.3 ст.72, ст.183-5 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги або заперечення; обов'язок по
доказуванню вимог позивача - суб'єкта
владних повноважень покладений на
останнього; обставини, які визнаються
сторонами, можуть не доказуватись
перед судом.

З пояснень представника позивача судом
встановлено, що рішенням
компетентного органу з 13.03.2010 р. по
22.06.2013 р. відповідачу вже було
заборонено в"їзд в Україну.

Відповідач цього не заперечував та
пояснив, що після отримання нового
паспорту 12.03.2012 р. він продовжував
проживати на Україні.

Зі свідоцтва про укладення шлюбу
серії НОМЕР_1, виданого ВДРАЦС
Білоцерківського МРУЮ 21.08.2012 р. та
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 23.05.2013 р. вбачається, що з 21.08.2012 р.
по 23.05.2013 р. відповідач перебував у
шлюбі з гр..ОСОБА_4, відмітку про
розірвання шлюбу проставив 14.06.2013 року.

Доказів того, що шлюб з ОСОБА_4
відповідач уклав, перебуваючи на
території України на законних
підставах, та отримав посвідку на
тимчасове проживання, отанній суду не
надав.

З рішення про примусове повернення з
України від 12.11.2012 року, погодженого
начальником ВММК УМВС України в
Чернігівській області, судом
встановлено, що у зв'язку із вчиненням
адміністративних правопорушень
стосовно відповідача прийняте
рішення про його примусове
повернення за межі України у термін до
11.12.2012 року та заборонено в"їзд на
територію України терміном на 3 роки.

Як видно з пояснень сторін та
паспорту відповідача - громадянина
Узбекістану ОСОБА_2 НОМЕР_2, виданого
12.03.2012 р., відмітка про прийняте 12.11.2012
р. рішення проставлена у його паспорті,
однак відповідач не виїхав з України
та продовжував проживати без законних
підстав, вчиняючи як процесуальні, так
і цивільно-правові дії..

Так, з довіреності від 01.11.2013 року,
посвідченої приватним нотаріусом
Білоцерківського міського
нотаріального округу Київської
області, вбачається, що відповідач
зобов'язався представляти інтереси
гр..ОСОБА_5 в усіх центральних та
місцевих органах виконавчої влади, а
також з учасниками інших
правовідносин.

Відповідно до ч.13 ст.4, ч.1 ст.30 Закону
України "Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства", такими, які
на законних підставах перебувають на
території України на період до
отримання дозволу на імміграцію,
вважаються тільки ті іноземці та особи
без громадянства, які прибули в Україну
з метою возз'єднання сім'ї з особами,
які є громадянами України, або під час
перебування на законних підставах на
території України у випадках,
зазначених у частинах
третій-дванадцятій цієї статті, уклали
шлюб з громадянами України та
отримали посвідку на тимчасове
проживання; якщо іноземець або особа
без громадянства не виконали в
установлений строк без поважних причин
рішення про примусове повернення або
якщо є обґрунтовані підстави вважати,
що іноземець або особа без
громадянства ухилятимуться від
виконання такого рішення, центральний
орган виконавчої влади, що
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері міграції на підставі
винесеної за їх позовом постанови
адміністративного суду може примусово
видворити з України таких осіб.

З урахуванням наведених норм та
встановлених обставин суд вважає, що
позивач довів, що відповідач
знаходиться на території України без
законних підстав, та наявні
обґрунтовані підстави вважати, що він
намагатиметься ухилятись від
виконання рішення, прийнятого
компетентним органом про примусове
повернення та заборону в"їзду в
Україну, а тому задовольняє позов у цій
його частині.

Доводи відповідача про відсутність
можливості оскаржити рішення від
12.11.2012 р. про повернення та заборону
в"їзду в Україну через відсутність
паспорту суд до уваги не бере, оскільки
вони спростовуються вчиненням ним
процесуальних дій та прав і
обов'язків як учасника цивільних
правовідносин, неможливих без
пред'явлення документа, що посвідчує
особу.

Відмовляючи у задоволенні вимог
позивача про поміщення відповідача до
пункту тимчасового перебування
іноземців та осіб без громадянства за
певною адресою, суд виходить з такого.

За змістом п.п.26-28 постанови Пленуму
Вищого Адміністративного Суду України
від 25.06.2009 N 1 "Про судову практику
розгляду спорів щодо статусу біженця
та особи, яка потребує додаткового або
тимчасового захисту, примусового
повернення і примусового видворення
іноземця чи особи без громадянства з
України та спорів, пов'язаних із
перебуванням іноземця та особи без
громадянства в Україні", суд під час
розгляду справ про примусове
видворення вирішує лише ці вимоги;
рішення суду про примусове видворення
іноземця або особи без громадянства
виконується територіальним органом
центрального органу виконавчої
влади, що забезпечує реалізацію
державної політики у сфері міграції;
цей орган на підставі судового
рішення з подальшим повідомленням
протягом 24 годин прокурора розміщує
іноземців та осіб без громадянства,
указаних у частині першій статті 30
Закону України "Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства", у
пунктах тимчасового перебування
іноземців та осіб без громадянства, які
незаконно перебувають на території
України.

Відповідно до п.п.3,6 Типового
положення про пункт тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства, які незаконно
перебувають в Україні, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 липня 2003 р. № 1110 (у редакції
постанови Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 2012 р. № 70), пункти
тимчасового перебування належать до
сфери управління ДМС; розміщення
іноземців та осіб без громадянства в
пункті тимчасового перебування
здійснюється адміністрацією такого
пункту на підставі рішення
територіального органу ДМС або органу
охорони державного кордону згідно з
актом, складеним пунктом тимчасового
перебування та органом, який доставив
іноземців та осіб без громадянства до
пункту.

У зв'язку з цим суд вважає, що
визначення судом пункту тимчасового
перебування іноземця виходить за межі
компетенції адміністративного суду.

На підставі зазначеного, керуючись
наведеними нормативно-правовими
актами та ст.ст. 9,11,86,159, 160,161,163,181,254 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Білоцерківського міського
відділу Управління Державної
міграційної служби України в Київській
області про примусове видворення з
України громадянина Узбекістану
ОСОБА_2 та поміщення його до пункту
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства, задовольнити
частково.

Примусово видворити з України
громадянина Узбекістану ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Решту вимог залишити без задоволення.

Виконання постанови покласти на
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
міграції.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративногоа суду через
Білоцерківський міськрайонний суд
протягом пяти днів з дня її
проголошення.

Постанова суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги , якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя О. М. Протасова