Справа № 2-а-3945/11/2414
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-3945/11/2414

Головуючий у 1-й інстанції: Слободян Г.М.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

18 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Залімського І. Г. Полотнянка
Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Шевченківської
районної у м. Чернівці на постанову
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 20 жовтня 2011 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Чернівці,
управління праці та соціального
захисту населення Шевченківського
районі м. Чернівці про зобов'язання
вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

постановою Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 20 жовтня 2011 року
позов задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій просить скасувати рішення суду І
інстанції та прийняти нову постанову,
якою позов задовольнити.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені вчасно та належним
чином, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштового
відправлення.

Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

За таких підстав колегія суддів,
керуючись положеннями статті 197 КАС
України, вважає, що справу можливо
розглянути в порядку письмового
провадження на підставі наявних в
матеріалах справи доказів, без
фіксування судового засідання (частина
1 статті 41 КАС України).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
частини 1 статті 195 КАС України, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Судом І інстанції встановлено, що
позивач визнаний інвалідом І групи
через захворювання, пов'язаного з
роботами по ліквідації аварії на ЧАЕС,
віднесений до першої категорії осіб, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Відповідно до частини першої статті 48
Закону України від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»(далі -Закон
№ 796-ХІІ) передбачена одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, яка виплачується в таких
розмірах: інвалідам I групи - 60
мінімальних заробітних плат; інвалідам
II групи - 45 мінімальних заробітних плат;
інвалідам III групи - 30 мінімальних
заробітних плат.

Крім того, ст. 48 вказаного Закону
передбачено, що одноразова
компенсація інвалідам І групи
виплачується у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат. Щорічна допомога на
оздоровлення виплачується громадянам
за місцем їх проживання органами
соціального захисту населення. Розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Однак, відповідач відмовив у виплаті
одноразової компенсації у
встановленому Законом № 796-ХІІ розмірі,
посилаючись на постанову Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2005 року №
562 "Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами при вирішенні
даного спору підлягає застосуванню
стаття 48 Закону № 796-ХІІ, а не постанова
КМУ № 562.

Крім того щорічна допомога на
оздоровлення, передбачена ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" є щорічною
одноразовою допомогою на оздоровлення,
яка не може бути поділена, і
виплачується у повному обсязі за весь
рік.

Таким чином, суд першої інстанцій
прийшов до правильного і
обґрунтованого висновку про
неправомірність дій відповідача та
задоволення позовних вимог про
зобов`язання відповідача нарахувати та
виплатити разову грошову допомогу на
оздоровлення позивачу у зв`язку із
встановленням йому інвалідності І
групи в розмірі, передбаченому статтею
48 Закону № 796-ХІІ, з розрахунку 5
мінімальних заробітних плат з 01 липня
2011 року

Однак, позовні вимоги щодо зобов'язання
відповідача призначити і виплачувати
кожного року щорічну допомогу на
оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
не підлягають задоволенню, оскільки 23
липня 2011 року набрала чинності
постанова КМУ №745 "Про встановлення
деяких розмірів виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету". Після 23 липня 2011
року таке право позивача не порушено,
оскільки відповідає Закону України
"Про внесення змін до Закону України
"Про державний бюджет України на 2011 рік"
від 14 червня 2011 року.

Що стосується позовних вимог до
управління Пенсійного фонду України у
м. Чернівці, колегія суду вважає, що
вони не підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 49 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2,
3, 4, встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
яка призначається після виникнення
права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" пенсії
особам, віднесеним до постраждалих
першої категорії, що є інвалідами 1-ї
групи, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 100 % мінімальної
пенсії за віком.

Згідно з статтею 54 вищевказаного
Закону, розміри пенсій для інвалідів
І-ї групи, щодо яких встановлено зв`язок
з Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 10 мінімальних пенсій за
віком.

Як встановлено під час розгляду справи
та підтверджується належними доказами,
позивач отримує пенсію як інвалід І
групи та як постраждалий від наслідків
аварії на ЧАЕС.

Позивач не звертався до управління
Пенсійного фонду України у м. Чернівці
з заявою про переведення його на пенсію
за віком та додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю насідками аварії на
ЧАЕС.

Таким чином, управління Пенсійного
фонду України у м. Чернівці нараховує
та виплачує пенсію позивачу відповідно
до пенсійного законодавства України та
Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", що підтверджується
матеріалами пенсійної справи.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, тобто прийнята
постанова відповідає матеріалам
справи та вимогам закону і підстав для
її скасування не вбачається.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Шевченківської районної у м. Чернівці
залишити без задоволення, а постанову
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 20 жовтня 2011 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України та підлягає
касаційному оскарженню.

Ухвала суду складена в повному обсязі
24 червня 2014 року .

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді
Залімський І. Г.

Полотнянко Ю.П.