Справа № 817/4430/13-а
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нор
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"19" червня 2014 р.
Справа № 817/4430/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Котік Т.С.

суддів:
Малахової Н.М.

Мацького Є.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційні скарги Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області та фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "21" березня
2014 р. у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 звернулася до суду
з вказаним позовом та просила визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення - рішення № від
09.09.2013 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на 36946,00 грн.
- основного платежу та 851,00 грн. -
штрафної (фінансової) санкції, №
від 09.09.2013 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності на 17650,78
грн. - основного платежу та 4412,70 грн. -
штрафної (фінансової) санкції, винесені
Державною податковою інспекцією у
місті Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2014 року позовні вимоги задоволено
частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення від
09.09.2013 року № в частині збільшення
суми грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість по
вітчизняних товарах в сумі 22197,93 грн., в
тому числі 21348,93 грн. за основним
платежем, 849,00 грн. за штрафними
санкціями.

В решті позовних вимог відмовлено.

Присуджено на користь позивача із
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 655,21 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, як
позивач, так і відповідач, звернулися з
апеляційними скаргами про скасування
судового рішення.

В апеляційній скарзі фізична особа -
підприємець ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати судове рішення в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
та ухвалити нове судове рішення - про
задоволення позову в повному обсязі.
Зокрема, апелянт посилається на те, що
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі Державна
податкова інспекція у місті Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати судове рішення в частині
задоволення позовних вимог. Як на
підставу для скасування судового
рішення посилається на те, що судом
першої інстанції надано невірну оцінку
обставинам, встановленим податковим
органом під час перевірки.

Розглянувши справу в порядку,
визначеному п.2 ч.1 ст.197 КАС України,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги не підлягає
задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа -
підприємець виконавчим комітетом
Рівненської міської ради 14.09.2006 року та
перебуває на податковому обліку в ДПІ у
м. Рівному з 14.09.2006 року.

За результатами планової виїзної
документальної перевірки фінансово -
господарської діяльності фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3, з питань
дотримання вимог податкового
законодавства, за період з 01.01.2011 року
по 31.12.2012 року, ДПІ у м. Рівному складено
акт № 183/17-117/НОМЕР_1 від 16.08.2013 року
(а.с.7-18), яким встановлено порушення:

- п.138.2 п.138.4 ст.138 п.177.2 п.177.4 ст.177
Податкового кодексу України, а саме
включення в декларацію недостовірних
даних, що привело до заниження
оподатковуваного доходу за 2011 рік на
суму 110000,00 грн. Відповідно до ст.164, п.167.1
ст.167, пп.177.4 ст.177 Податкового Кодексу
України донарахована за результатами
перевірки сума податку на доходи
фізичних осіб за 2011 рік становить - 17650,78
грн.;

- п.180.1 ст.180, п.181.1 ст.181, п.183.4 ст.183, пп.185.1.1
ст.185 Податкового кодексу України, у
зв'язку з чим ФОП ОСОБА_3 донараховано
до сплати податок на додану вартість в
загальній сумі 36946,00 грн.;

- п.203.1 ст.203 Податкового кодексу
України, а саме, не подано декларації по
податку на додану вартість за період
січень - травень 2011року.

На підставі акту перевірки, Державною
податковою інспекцією у місті Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення
№ від 09.09.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок з доходів фізичних
осіб від підприємницької діяльності на
17650,78 грн. - основного платежу та 4412,70
грн. - штрафної (фінансової) санкції
(а.с.23);

- податкове повідомлення-рішення
№ від 09.09.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
на 36946,00 грн. - основного платежу та 851,00
грн. - штрафної (фінансової) санкції
(а.с.22).

В порядку адміністративного
оскарження, податкові
повідомлення-рішення залишено без
змін, а скаргу ФОП ОСОБА_3 без
задоволення.

Перевіряючи правомірність винесення
податкового повідомлення - рішення
№ від 09.09.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок з доходів фізичних
осіб від підприємницької діяльності,
суд першої інстанції виходив з
наступного.

Так, підставою для прийняття
оспорюваного рішення стало те, що
розбіжності у витратах за 2011 рік на
суму 110000,00 грн. виникли в зв'язку з
включенням позивачкою витрат
понесених на оплату юридичних послуг,
послуг в організації транспортної
експедиції з організації перевезень
вантажів автомобільним транспортом.

До складу витрат перевіряючим в ході
документальної перевірки не прийнято
витрати:

- на оплату юридичних послуг, отриманих
від ФОП ОСОБА_5 в сумі 15000,00 грн.

- на оплату послуг в організації
транспортної експедиції з організації
перевезень вантажів автомобільним
транспортом, отриманих від ФОП ОСОБА_6 в
сумі 45000,00 грн. та від ФОП ОСОБА_7 в сумі
50000,00 грн.

Як встановлено судом першої інстанції,
на протязі 2011 - 2012 років ФОП ОСОБА_3
здійснювала підприємницьку діяльність
на загальній системі оподаткування.
Платником податку на додану вартість
позивач згідно реєстраційної заяви
зареєстрована з 19.05.2011 року, відповідно
до свідоцтва № 100337582 від 19.05.2011 року
(а.с.124).

03.01.2011 року між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 та фізичною особою -
підприємцем ФОП ОСОБА_6, укладено
договір - доручення №139/ДП щодо
організації транспортної експедиції з
організації перевезень вантажів
автомобільним транспортом (а.с.75-76).

На виконання умов даного договору
сторонами оформлено: акт здачі -
надання послуг, рахунки - фактури, звіти
про надані експедиційні послуги
(а.с.77-83). Заборгованість по розрахунках
між позивачкою та ФОП ОСОБА_6 відсутня.

Також, 03.08.2010 року між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_7, що є платником
єдиного податку, укладено
договір-доручення №151/ДП (а.с.49).

На виконання умов даного договору
сторонами оформлено: акт здачі -
надання послуг, рахунки - фактури, звіти
про надані експедиційні послуги
(а.с.50-74). Заборгованість по розрахунках
між позивачкою та ФОП ОСОБА_7 відсутня.

30 грудня 2010 року між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 (Замовник) та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5
(Виконавець), що є платником єдиного
податку укладено договір про надання
юридичних послуг, відповідно до умов
якого Виконавець зобов'язується
надавати Замовнику юридичні послуги у
відповідності до п.1 цього Договору.
Замовник забезпечує Виконавця для
здійснення ним відповідних послуг
повною інформацією та необхідними
документами з питань, що підлягають
регулюванню. Пунктом 5 договору
встановлено, що загальна сума даного
Договору на весь період його дії
складає 15000,00 грн. Договір укладений на
строк з 01.01.2011 року по 31.03.2011 року (а.с.84).

На виконання умов даного договору
сторонами оформлено: акти виконаних
робіт за Договором від 31.01.2011 року, від
28.02.2011 року, від 31.03.2011 року.
Заборгованість по розрахунках між
позивачкою та ФОП ОСОБА_5 відсутня, що
підтверджується випискою банку
(а.с.85-87А).

Суд першої інстанції надаючи правову
оцінку зазначеним вище господарським
операціям та наданим документам
прийшов до правильного висновку, що
податковий орган при збільшенні суми
грошового зобов'язання за платежем
"податок з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності" по
вказаних господарських операціях діяв
правомірно та на підставі податкового
законодавства.

Підпунктом 139.1.12 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України (у редакції , що діяла
впродовж 2011 року) передбачено, що не
включаються до складу витрат витрати,
понесені у зв'язку із придбанням
товарів (робіт, послуг) та інших
матеріальних і нематеріальних активів
у фізичної особи - підприємця, що
сплачує єдиний податок (крім витрат,
понесених у зв'язку із придбанням
робіт, послуг у фізичної особи -
платника єдиного податку, яка здійснює
діяльність у сфері інформатизації.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7,
ФОП ОСОБА_5 протягом 2011 року перебували
на спрощеній системі оподаткування, а
тому відповідно до пп. 139.1.12 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України (на період
здійснення спірних правовідносин) такі
витрати не могли включатися до складу
витрат .

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
контролюючий орган правомірно
збільшив суму грошового зобов'язання
за платежем "податок з доходів фізичних
осіб від підприємницької діяльності"
на суму 17650,78 грн.

З огляду на викладене, не має правового
значення надані позивачкою документи
на підтвердження підтвердження
вказаних господарських операцій.

Доводи апеляційної скарги зазначених
висновків суду першої інстанції не
спростовують, а тому підстави для
скасування судового рішення у названій
частині відсутні.

Разом з тим, надаючи правову оцінку
податковому повідомленню - рішенню
№ від 09.09.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем "податок на додану
вартість", суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого висновку, щодо
часткового задоволення позовних вимог
в частині, що стосується збільшення
суми грошового зобов'язання за
платежем "податок на додану вартість" .

Так, податковим органом за
результатами проведеної перевірки ФОП
ОСОБА_3 за період 2007 - 2009 років винесено
податкові повідомлення-рішення, які
були предметом дослідження судом у
справі №2а/1770/3975/2012. Згідно судового
рішення від 12.11.2012 року, яке набрало
законної сили 17.01.2013 року, відмовлення
ФОП ОСОБА_3 у позові про скасування
податкових повідомлень-рішень. Ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 13.11.2013 року у справі №2а/1770/3975/2012
залишено без змін рішення судів
попередніх інстанцій. Отже, зазначеним
рішенням підтверджено про те, що ФОП
ОСОБА_3 не виконано обов»язок щодо
зареєстрації платником податку на
додану вартість з 4 кварталу 2008 року у
зв'язку з порушенням умов перебування
на спрощеній системі оподаткування
через перевищення обсягу виручки 500000,00
грн. та отримання суми від здійснення
операцій з поставки товарів (послуг)
протягом останніх дванадцяти
календарних місяців 1328358,81 грн.

Також, перевіркою встановлено, що
згідно акту попередньої перевірки від
05.12.2011 року за №188/17-117/НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_3
зобов'язана була зареєструватися
платником податку на додану вартість.
Однак, ФОП ОСОБА_3 подала реєстраційну
заяву на платника податку на додану
вартість та лише з 19.05.2011 року
зареєстрована платником податку на
додану вартість згідно свідоцтва від 19
травня 2011 року №100337582 (а.с.124).

Отже, враховуючи зазначені обставини,
податковий орган дійшов висновків, що з
01.01.2011 року по 18.05.2011 року ФОП ОСОБА_3
зобов'язана була нарахувати,
сплачувати податок на додану вартість
на рівні зареєстрованого платника, а
тому за вказаний період встановлено
заниження податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 36946,00
грн. відповідно до вимог п.183.10 ст.183
Податкового кодексу України .

Однак, перевіряючи правомірність
висновків податкового органу щодо
вказаних обставин, суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку, що посадовими особами
податкового органу не вірно визначено
суми податкових зобов'язань з податку
на додану вартість при реалізації
транспортно - експедиційних послуг за
межами митної території України,
замовниками яких виступають як
резиденти так і нерезиденти, у зв'язку з
чим безпідставно донараховано
податкові зобов'язання на надані
позивачкою послуги в сумі ПДВ 21348,93 грн.
В даному випадку податковим органом
необхідно було врахувати
вищезазначені норми, та визначати
об'єкт оподаткування по податку на
додану вартість із врахуванням того, що
ФОП ОСОБА_3 здійснювала надання
експедиторських послуг як на митній
території України так і за її межами, як
резидентам так і нерезидентам.

Відповідно до п.187.1. ст.187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Слід також врахувати, що згідно абзацу
б) п.185.1. ст.185 Податкового кодексу
України об'єктом оподаткування є
операції платників податку з
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

Вимогами абзацу ж) п. 186.3. ст.186
Податкового кодексу України
передбачено, що місцем постачання
зазначених у цьому пункті послуг
вважається місце, в якому отримувач
послуг зареєстрований як суб'єкт
господарювання або - у разі відсутності
такого місця - місце постійного чи
переважного його проживання. До таких
послуг належать надання
транспортно-експедиторських послуг.

Тобто, якщо послуги надаються
замовнику - нерезиденту, то операції з
постачання таких послуг не підпадають
під об'єкт оподаткування податком на
додану вартість.

Судом першої інстанції безспірно
встановлено, факт надання позивачкою,
за перевіряємий період, транспортно -
експедиційних послуг по перевезенню
вантажів автомобільним транспортом,
замовниками яких є нерезиденти.

Відповідно до пп.195.1.1 п. 195.1 ст.195
Податкового кодексу України
підлягають оподаткуванню за нульовою
ставкою операції з експорту товарів
(послуг), якщо їх експорт підтверджений
митною декларацією, оформленою
відповідно до вимог митного
законодавства.

Перевезення вважається міжнародним,
якщо таке перевезення здійснюється за
єдиним міжнародним перевізним
документом (абзац а) пп.195.1.3 п.195.1 ст.195
Податкового кодексу України).

Проте, всупереч зазначених правових
норм, податковим органом вказані
обставини не було враховано, що
призвело до не вірного визначення суми
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість, у зв'язку з чим
безпідставно донараховано податкові
зобов'язання за надані позивачкою
послуги в сумі ПДВ 21348,93 грн.

Також, судом першої інстанції
встановлено, що відповідачем не взято
до уваги зміст індивідуальних
податкових консультацій, наданих ФОП
ОСОБА_3 Державною податковою
інспекцією у м. Рівне.

Як наслідок, відповідачем не враховано
вимоги п.53.1 ст.53 Податкового кодексу
України, яким не може бути притягнуто
до відповідальності платника податків,
який діяв відповідно до податкової
консультації, наданої у письмовій
формі, зокрема на підставі того, що у
майбутньому така податкова
консультація була змінена або
скасована.

Разом з тим, є правильними висновки
контролюючого органу щодо нарахування
податку на додану вартість в сумі 15595,07
грн. враховуючи приписи п.183.10 ст.183
Податкового кодексу України, оскільки
ФОП ОСОБА_3, за період з 01.01.2011 року по
18.05.2011 року, не визначено базу
оподаткування при реалізації
транспортно-експедиційних послуг на
митній території України та
резидентам.

Отже, і судове рішення у названій
частині є законним та обґрунтованим.

Щодо правомірності застосування
штрафної (фінансової) санкції за
неподання податкових декларацій з
податку на додану вартість з січня 2011
року по травень 2011 року в розмірі 170 грн.
за кожне таке неподання, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку, що у контролюючого органу
були відсутні законні підстави для
застосування штрафної санкції.

Так, відповідно до пп.14.1.265. п. 14.1. ст.. 14
Податкового кодексу України штрафна
санкція (фінансова санкція, штраф) -
плата у вигляді фіксованої суми та/або
відсотків, що справляється з платника
податків у зв'язку з порушенням ним
вимог податкового законодавства та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням яких покладено на
контролюючі органи, а також штрафні
санкції за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 7 підрозділу 10 „Інші перехідні
положення" розділу XX Кодексу
передбачено, що штрафні санкції за
порушення податкового законодавства
за період з 1 січня по 30 червня 2011 року
застосовуються у розмірі не більше 1
гривні за кожне порушення.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що податковий орган
при збільшенні позивачу суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість згідно з оспорюваними
податковими повідомленнями - рішеннями
в частині 21348,93 грн. - основного платежу
та 849 грн. - штрафної санкції, діяв
протиправно, а тому податкове
повідомлення у названій частині
підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зазначених
висновків суду першої інстанції не
спростовують та не містять фактів
невірного застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
а тому колегія суддів не вбачає
підстав, визначених ст. 202 КАС України,
для скасування судового рішення в
частині задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області та фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"21" березня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.С. Котік

судді:
Н.М. Малахова

Є.М. Мацький

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 АДРЕСА_1,33000

3- відповідачу Державна податкова
інспекція у м.Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області вул.Відінська,8,м.Рівне,33023

4 - представник позивача ОСОБА_9 АДРЕСА_2
- ,