Справа № 806/1845/14
Суддя: Літвин Олексій Терентійович
Дата ухвалення: 2014-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

806/1845/14

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2014 р. м. Житомир

справа № 806/1845/14

категорія 8.3.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Літвина О. Т.,

за участі секретаря Стралківської К. П.,

встановив:

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що контролюючий орган має право визначити суму податкового зобов'язання і, у разі його заниження, застосувати фінансові санкції, тільки у випадку виявлення у поданій платником податків податковій декларації арифметичних або методологічних помилок. В ході проведеної перевірки відповідач використовував дані податкових декларацій та уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість та дані акту планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2011 року по 31 березня 2012 року, що суперечить вимогам підпункту 75.1.1 пункту 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України.

Позивач вважає, що відповідачем проводилася саме камеральна перевірка, при цьому зазначає, що затверджені форми актів камеральних перевірок свідчать про те, що при здійснені камеральної перевірки контролюючий орган має право визначити суму грошового зобов'язання і у разі його заниження застосувати фінансові санкції, тільки у випадку виявлення у поданій декларації арифметичних чи методологічних помилок. Проте, позивач вказує, що всупереч вимогам п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючий орган використовував дані податкових декларацій та уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість та дані акту планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2011 року по 31 березня 2012 року (акт №756/22-00/35825128 від 12.07.2012р.). На думку позивача відповідач діяв в порушення вимог ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач посилається на те, що приймаючи спірне податкове повідомлення - рішення відповідач діяв з порушенням вимог чинного законодавства, без врахування всіх обставин справи, що мають значення для прийняття рішення, а тому таке податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав викладених в письмовому запереченні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Актом перевірки встановлено, що позивачем в порушення п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, здійснено затримку в розрахунках з бюджетом по задекларованим сумам ПДВ.

Вирішуючи спір по суті, суд визнає вимоги позивача щодо скасування зазначеного податкового повідомлення - рішення обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 126.1 статті 126 Податкового Кодексу визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, передбачених Кодексом, такий платник податків притягається до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Суд приходить до висновку про необхідність застосування до вказаних правовідносин положень статті 72 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень. Разом з тим, слід врахувати, що рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Такими чином, податкове повідомлення - рішення не може бути скасовано частково, оскільки в такому разі воно втрачає свою цілісність.

Зазначене узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, яка зокрема викладена в ухвалі від 25.03.2013 року по справі №К-111/10.

Що стосується визнання протиправними дій відповідача щодо проведення перевірки, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 20 Податкового кодексу України встановлено, що податкові органи наділені повноваженнями проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом (п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України). Згідно з п.20.1.8 п. 20.1 ст. 20 ПК України, під час проведення перевірок податкові органи мають право вивчати та перевіряти первинні документи, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку, інші регістри, фінансову, статистичну звітність, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Як вбачається з акту перевірки та встановлено в судовому засіданні, перевіркою встановлювалось своєчасність сплати визначеного платником податку грошового зобов'язання по податку на додану вартість, що за своєю суттю відноситься до камеральної перевірки.

Відповідно до п.п.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Відповідно до п.76.1 ст.76 ПК камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

За таких обставин суд вважає, що дії відповідача щодо проведення перевірки відповідають нормам чинного законодавства, а тому відмовляє в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій щодо проведення перевірки.

Керуючись Податковим кодексом України, ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Позов задовольнити частково.

В решті позову відмовити за безпідставністю.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укреколайн" 182,70 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя О.Т. Літвин

Повний текст постанови виготовлено: 18 червня 2014 р.