Справа № 826/3035/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
826/3035/14 Головуючий у 1-й
інстанції: Маруліна Л.О.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

19 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу представника Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - Піскуна Ігоря
Олександровича на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 28
квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «ММК-Буд»
до Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «ММК-Буд»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що Державною
податковою інспекцією у Печерському
районі ГУ Міндоходів у місті Києві на
підставі хибних висновків акту
перевірки від 27.09.2013 року №
437/26-55-2207/34240893 прийнято оскаржувані
податкові повідомлення-рішення, які
позивач вважає необґрунтованими та
такими, що підлягають скасуванню. В
підтвердження своїх доводів позивач
зазначє, що акти про неможливість
проведення зустрічної звірки та
протоколи допиту засновників ТОВ
"Сітілайт Плюс" не є доказами порушень
позивачем податкового законодавства.
Крім того, встановлені податковим
органом порушення позивачем
податкового законодавства
спростовуються іншими доказами,
наявними в матеріалах справи.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 28
квітня 2014 року позов задоволено.
Скасовано податкові
повідомлення-рішення № 07, №
7 від 16.10.2013 року, винесені
Державною податковою інспекцією у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням представник Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - Піскун Ігорь
Олександрович подав апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати постанову
суду першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про відмову
у задоволенні даного позову повністю.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що Товариство з обмеженою
відповідальністю "ММК-Буд"
зареєстровано як платника податку на
додану вартість з 18.04.2006 року
(індивідуальний податковий номер
52), що підтверджується копією
свідоцтва про реєстрацію платника на
додану вартість НБ №175375.

Видами діяльності ТОВ "ММК-Буд" за КВЕД
є: будівництво житлових і нежитлових
будівель; роздрібна торгівля залізними
виробами, будівельними матеріалами та
санітарно-технічними виробами в
спеціалізованих магазинах; оптова
торгівля залізними виробами,
водопровідним і опалювальним
устаткованням і приладдям до нього;
інші будівельно-монтажні роботи; інші
спеціалізовані будівельні роботи,
н.в.і.у.

Державною податковою інспекцією у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ТОВ
"ММК-Буд" з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
взаємовідносинах з ТОВ "Сітілайт Плюс"
і за період з 01.04.2012 року по 31.12.2012 року.

За результатами перевірки складено акт
від 27.09.2013 року № 437/26-55-2207/34240893, за
змістом якого перевіркою встановлено
порушення ТОВ "ММК-Буд" п. п. 14.1.181 п. 14.1
ст. 14, п. 201.4, 201.10 ст. 201, п. 198.1, 198.3, 198.6 ст.
198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України, наслідком чого стало
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 147943,00 грн.; п. 138.2 ст. 138,
п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток на загальну суму
155340,00 грн.

На підставі висновків акта перевірки
відповідачем 16.10.2013 року прийнято
податкові повідомлення-рішення №
7, яким позивачу збільшено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 194175,00 грн., з
яких 155340,00 грн. за основним платежем та
38835,00 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами); № 7, яким
позивачу збільшено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 221915,00 грн., з яких 147943,00
грн. за основним платежем та 73971,00 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

Не погоджуючись з вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Задовольняючи даний позов суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача є правомірними та
обгрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Під господарською діяльністю у
Господарському кодексі України (ст. 3)
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України визначено, що
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.6 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Витратами відповідно до пп.14.1.27. п. 14.1
ст. 14 Податкового кодексу України
визнається сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за номером 168/704, господарські
операції - це факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Правова позиція по даному питанню
висловлена Вищим адміністративним
судом України у листі від 02.06.2011 року
№742/11/13-11.

Судом першої інстанції за змісту акта
перевірки Державної податкової
інспекції у Печерському районі міста
Києва Головного управління Міндоходів
у м. Києві встановлено, що висновки щодо
порушення позивачем приписів
податкового законодавства зроблено з
огляду на встановлення здійснення
операцій між позивачем та ТОВ "Сітілайт
Плюс" з метою штучного формування
податкового кредиту та витрат, за
відсутності факту реальності
господарських операцій.

Вказані висновки ґрунтуються на
висновках актів Державної податкової
інспекції у Вишгородському районі
Київської області Державної
податкової служби від 12.11.2012 року №
1894/22-00/38085080 про неможливість проведення
невиїзної позапланової перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сітілайт Плюс» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських відносин з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "КОНКОРДІЯ ЛТД" за
липень 2012 року та акту Державної
податкової інспекції у Вишгородському
районі Київської області Державної
податкової служби від 30.11.2012 року №
2102/22-00/38085080 про неможливість проведення
зустрічної звірки Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сітілайт
Плюс» щодо підтвердження
господарських відносин з
контрагентами, з якими сформовано
податкові зобов'язання та кредит за
травень, червень, серпень, вересень,
жовтень 2012 року; матеріалах досудового
розслідування № 0000017, зокрема, на
показаннях директора ТОВ "Сітілайт
Плюс", який вказав, що здійснив
реєстраційні дії без мети заняття
підприємницькою діяльністю.

Інших доказів відсутності факту
реальності здійснених господарських
операцій податковим органом не надано.

Окрім того, під час перевірки ТОВ
"Сітілайт Плюс" податковим органом не
перевірявся зміст правочинів,
укладених між позивачем та його
контрагентами, доказів нікчемності
правочинів, вчинених ними, суду не
надано.

Податковим органом також не
досліджувалось питання щодо зв'язку
здійснених позивачем витрат на користь
ТОВ "Сітілайт Плюс" з його
господарською діяльністю.

Крім того, п. 4.4 Методичних рекомендацій
щодо організації та проведення
органами державної податкової служби
зустрічних звірок, затверджених
Наказом Державної податкової
адміністрації України № 236 від 22 квітня
2011 року, передбачено, що у разі
встановлення фактів, що не дають змогу
провести зустрічну звірку суб'єкта
господарювання, зокрема у зв'язку із
зняттям з обліку, встановленням
відсутності суб'єкта господарювання
та/або його посадових осіб за
місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження запиту складає Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання,
реєструє його у Журналі реєстрації
довідок про результати проведення
зустрічної звірки (актів про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання, неявки
для підписання, відмови від писання
Довідки про результати проведення
зустрічної звірки) та вживає
відповідних заходів, передбачених
актами Державної податкової служби
України.

При подальшому залученні суб'єкта
господарювання (посадових осіб
суб'єкта господарювання) до проведення
зустрічної звірки відповідальний
підрозділ органу Державної податкової
служби забезпечує проведення такої
звірки.

Таким чином, колегія суддів зауважує,
що в акті про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання лише засвідчується
факт неможливості її проведення без
встановлення висновків стосовно
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, підтвердження
відносин, виду, обсягу і якості
операцій та розрахунків, що
здійснюються між ними, з'ясування їх
реальності та повноти відображення в
обліку платника податків.

З огляду на наведене колегія суддів
погоджується з критичним сприйняттям
судом першої інстанції висновків,
викладених в актах про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Сітілайт Плюс".

Також колегія суддів враховує, що
постановою Київського апеляційного
адміністративного суду по справі №
810/2880/13-а від 23.10.2013 року: визнано
протиправними дії ДПІ у Вишгородському
районі Київської області щодо
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Сітілайт Плюс», результати якої
оформлені актом від 30.11.2012 року
№2104/22-00/38085080 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Сітілайт Плюс» щодо підтвердження
господарських відносин з
контрагентами, якими сформовано
податкові зобов'язання та кредит за
травень, червень, серпень, вересень,
жовтень 2012 року»; визнано
протиправними дії Державної
податкової інспекції у Вишгородському
районі Київської області Державної
податкової служби, щодо проведення
зустрічної звірки Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сітілайт
Плюс», результати якої оформлені актом
від 15.05.2013 року № 31/22-00/38085080 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Сітілайт Плюс» щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за листопад 2012
року»; визнано протиправними дії
Державної податкової інспекції у
Вишгородському районі Київської
області Державної податкової служби
щодо внесення до інформаційних баз
відомостей про результати проведення
зустрічної звірки Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сітілайт
Плюс», які оформлені актом від 30.11.2012
року №2104/22-00/38085080 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Сітілайт Плюс» щодо підтвердження
господарських відносин з
контрагентами, якими сформовано
податкові зобов'язання та кредит за
травень, червень, серпень, вересень,
жовтень 2012 року»; визнано
протиправними дії Державної
податкової інспекції у Вишгородському
районі Київської області Державної
податкової служби щодо внесення до
інформаційних баз відомостей про
результати проведення зустрічної
звірки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сітілайт Плюс», які
оформлені актом від 15.05.2013 року №
31/22-00/38085080 «Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Сітілайт Плюс»
щодо підтвердження господарських
відносин із платниками податків за
листопад 2012 року».

Крім цього, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що посилання
відповідача на протоколи допиту в
рамках кримінального провадження, не є
доказом відсутності факту реальності
господарської операції, оскільки сама
по собі фіктивність реєстрації
контрагента не може бути безпосереднім
свідченням одержання платником
необґрунтованої податкової вигоди без
підтвердження факту відсутності
реального здійснення господарських
операцій. Доказів того, що позивач знав
або повинен був знати, що
директор/засновник контрагента був
номінальним, податковим органом не
подано, узгодженості дій позивача та
контрагента, спрямованих виключно на
штучне створення умов для виникнення
податкової вигоди, відповідачем не
наведено. Також суд звертає увагу, що
інформації щодо встановлення вироком
суду обставин щодо фіктивності
реєстрації контрагента позивача,
відповідачем суду також не надано.

При цьому, з огляду на принцип
персональної відповідальності
платника податку право на податковий
кредит та віднесення сум, понесених
витрат, до складу валових витрат
товариства не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Відповідно
до статті 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.
Законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
зобов'язаннями іншої юридичної особи, в
тому числі за податковими
зобов'язаннями.

Аналогічну правову позицію висловлено
Вищим адміністративним судом України,
зокрема, в ухвалах суду від 23.02.2012 року
№К/9991/40332/11, від 23.04.2012 року №К/9991/26905/12.

Також, рішення Європейського суду з
прав людини у справах Інтерсплав проти
України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес"АД
проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і
Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010
рік, заява № 6689/03) відповідно до статті
17 Закону України "Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини"
підлягають застосуванню судами як
джерела права, у яких визначено, що
платника податку не може бути
позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
них знати.

З аналізу норм Податкового кодексу
України необхідними та достатніми
підставами для включення позивачем до
складу податкового кредиту
відповідних сум податку на додану
вартість є: придбання ним послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності; сплата чи
нарахування сум податку на додану
вартість у зв'язку з таким придбанням.

Крім зазначеного вище. Судом першої
інстанції було встановлено наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ММК-Буд" здійснює
господарську діяльність, пов'язану із
створенням об'єктів архітектури та має
ліцензію Державної
архітектурно-будівельної інспекції
№589150 від 13.07.2011 року строком дії до
13.07.2016 року.

Позивач є власником транспортного
засобу - автомобіля Peugeot Boxer, , про що
свідчить свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу від 17.06.2011 року та
Договір № 1105С2-Ю-БО-111047 від 31.05.2011 року,
укладений між позивачем та ТОВ "ІЛТА".

Крім того, позивачем орендовано
транспортний засіб - Peugeot Boxer 2011 року
випуску згідно Договору найму (оренди)
транспортного засобу від 03.04.2012 року.

21.05.2012 року між позивачем (Наймач) та ТОВ
"Сітілайт Плюс" (Наймодавець) укладено
договір № 1205-21 оренди обладнання,
відповідно до якого Наймодавець в
порядку та на умовах, визначених цим
Договором, зобов'язується передати
Наймачеві у платне строкове
користування обладнання, що є
власністю Наймодавця за переліком,
визначеним у додатку № 1.

Передання вказаного обладнання
підтверджується актами
приймання-передачі майна від 05.06.2012
року, від 11.06.2012 року, від 18.06.2012 року, від
21.06.2012 року, від 22.06.2012 року, від 27.06.2012
року, від 29.06.2012 року.

На підставі вищевказаного договору,
сторонами було складено наступні акти
здачі-прийняття робіт: № ОУ-0000070 від
24.06.2012 року на суму 41800,00 грн., №ОУ-000085
від 27.06.2012 року на суму 15000,00 грн., №
ОУ-0000098 від 29.06.2012 року та податкові
накладні: №70 від 24.06.2012 року на суму
41800,00 грн., № 85 від 27.06.2012 року на суму
15000,00 грн., № 98 від 29.06.2012 року на суму
46700,00 грн.

25.07.2012 року між позивачем (Покупець) та
ТОВ "Сітілайт Плюс" (Продавець) укладено
договір № 1207-25 купівлі-продажу товару,
відповідно до якого постачальник
зобов'язується здати у власність
покупця, а покупець в порядку та на
умовах, визначених цим договором,
зобов'язується прийняти й оплатити
будівельні матеріали. Передача товару
здійснюється між сторонами за
накладною на відпуск товару (п. 5.1.
Договору).

ТОВ "Сітілайт Плюс" передало позивачу
наступний товар: бетонітова глина,
геокон гідро 2, фіксатори, праймер
бітумний, плівка ПВХ армована, геокон
стик згідно наступних видаткових
накладних: РН-0000005 від 01.08.2012 року, №
РН-0000042 від 09.08.2012 року, № РН-0000053 від
13.08.2012 року, № РН-0000063 від 15.08.2012 року, №
РН-0000083 від 17.08.2012 року, № РН-0000092 від
20.08.2012 року, РН-0000103 від 22.08.2012 року, №
РН-0000124 від 27.08.2012 року, № РН-0000142 від 30.08
2012 року, № РН-0000182 від 31.08.2012 року, №
РН-0000123 від 20.11.2012 року, № РН-0000184 від
30.11.2012 року.

За наслідками продажу вищевказаних
товарів ТОВ "Сітілайт Плюс" виписало
позивачу податкові накладні (т. 1, а.с. 71 -
82).

01.06.2012 року між позивачем (Підрядник) та
ТОВ "Сітілайт Плюс" (Субпідрядник)
укладено Договір будівельного підряду
№0206-12, відповідно до якого Підрядник
доручає, а Субпідрядник приймає на себе
зобов'язання своїми силами та засобами,
використовуючи власне або орендоване
обладнання та інструмент -
організувати, виконати та передати
Підряднику роботи з улаштування
покриття покрівлі на об'єкті: «житловий
будинок по вул. С. Струтинського, 2 в
Печерському районі м. Києва».

Матеріали справи свідчать, що ТОВ
"Сітілайт Плюс" здійснює господарську
діяльність у будівництві, пов'язану із
створенням об'єктів архітектури та має
ліцензію Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві №035718 від 23.04.2012 року до 23.04.2015
року.

Згідно з Актами прийому-передачі
матеріалів від 26.08.2012 року, від 30.10.2012
року позивач передав ТОВ "Сітілайт
Плюс" будівельні матеріали для
виконання будівництва.

ТОВ "Сітілайт Плюс" було складено
довідки форми КБ-3 про вартість
виконаних робіт та витрат за серпень та
жовтень 2012 року.

Виконання підрядних робіт
підтверджується наступними актами
здачі-прийняття робіт: №ОУ-0000125 від
27.08.2012 року, №ОУ-0000131 від 28.08.2012 року,
№ОУ-0000178 від 30.10.2012 року.

ТОВ "Сітілайт Плюс" виписало позивачу
податкові накладні на суму виконаних
підрядних робіт (т. 1, а. с. 103-105).

01.06.2012 року між позивачем (Орендар) та
ТОВ "Сітілайт Плюс" (Орендодавець) було
укладено Договір №1206-01 оренди крана,
відповідно до якого Орендодавець надає
Орендареві автокран та стаціонарний
кран згідно його заявок, за наявності
такої можливості у Орендодавця, за
плату в тимчасове володіння і
користування для потреб Орендаря і
надає Орендареві послуги з управління
краном і його технічної експлуатації.
Технічні характеристики крану
наведені в додатку №1 до Договору.

Надання послуг вказаним краном
підтверджується актами
здачі-приймання робіт №ОУ-0000025 від
09.06.2012 року, №ОУ-0000053 від 20.06.2012 року;
Листами обліку надання послуг з
будівництва житлового комплексу з
об'єктами соціального-громадського
призначення, паркінгами та
благоустроєм пам'ятки природи
"Крістерова гірка" по вул. Вишгородська,
45 у Подільському районі м. Києва",
офісно-житлового комплексу з
підземно-надземним паркінгом по вул. С.
Струтинского 2 (т. 1, а. с. 114-115).

ТОВ "Сітілайт Плюс" виписало позивачу
податкові накладні за фактом надання
вищевказаних послуг (т. 1, а. с. 116 - 117).

Всі вищевказані послуги, роботи та
товари, що замовлялись позивачем у ТОВ
"Сітілайт Плюс" були використані з
метою виконання власних договірних
зобов'язань за наступними договорами:
(1) Договір будівельного підряду № ВН-15
(№3111) від 08.07.2010 року між ТОВ «К.А.Н.
СТРОЙ» та ТОВ "ММК-Буд"; (2) Договір
будівельного підряду №0150 від 01.06.2011
року між ТОВ «К.А.Н. СТРОЙ» та ТОВ
"ММК-Буд"; Договір підряду № 18/04-1 від
18.04.2012 р. між ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ
«ЦИВІЛЬНЕ БУДІВНИЦТВО» та ТОВ "ММК-Буд".
Копії вказаних документів долучені до
матеріалів справи.

Робота належних позивачу транспортних
засобів підтверджується подорожніми
листами вантажного автомобіля в період
з серпня 2012 по листопад 2012 року, копії
яких наявні в матеріалах справи.

З огляду на наведене колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про те, що придбані позивачем
будівельні матеріали, послуги та
обладнання у ТОВ Сітілайт Плюс"
використовувались для виконання
договірних зобов'язань перед
Генеральними підрядниками за
договорами будівельного підряду.

В процесі розгляду справи відповідачем
доказів крім тих, що містяться у
матеріалах справи, до суду не надано,
відомостей про наявність інших
доказів, які могли б бути витребувані
судом, відповідачем також не надано.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відповідачем не
надано суду належних та допустимих
доказів, що фінансово-господарські
операції між ТОВ "ММК-Буд" та ТОВ
"Сітілайт Плюс" не були спрямовані на
настання реальних наслідків
фінансово-господарської діяльності, в
результаті чого суд прийшов до
висновку що податкові
повідомлення-рішення № 07, №
7 від 16.10.2013 року є протиправними
та підлягають скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві -
Піскуна Ігоря Олександровича -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 28 квітня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.