Справа № 2а-3869/12/1070
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2014 року
справа №2а-3869/12/1070

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Брагіна О.Є.;

при секретарі судового засідання -
Вишемирському М.І.;

за участю:

представника позивача- Муравляніка
О.С. (за довіреністю);

представника відповідача- Макаренка
С.В. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу:

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Трипільський
пакувальний комбінат"

до державної податкової
інспекції у Обухівському районі
Київської області

про визнання нечинним та скасування
податкових повідомлень-рішень,

в с т а
н о в и в:

позивач звернувся до суду із даним
позовом, в якому просив визнати
нечинними та скасувати податкові
повідомлення-рішення: №/1983, яким
товариству визначено грошове
зобов'язання за платежем з ПДВ у сумі
208458 грн. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції -47562,5 грн. та
№/1984 про зменшення розміру
від'ємного значення з ПДВ на 22250,00 грн.

Вимоги обґрунтовані незгодою з
висновками акту документальної
позапланової перевірки №1692/220/31826484 від
25.07.2012 р., що стали підставою для
ухвалення оскаржуваних рішень.

У судовому засіданні представник ТОВ
«ТПК» позовні вимоги підтримав та
просив позов задовольнити,
аргументуючи свою позицію, послався на
рішення адміністративних судів по
іншим справам. Надати пояснення з
приводу механізму виконання виконання
договору №880 від 01.12.2010 р., який був
поставлений під сумнів податковим
органом, не зміг, пояснивши це своєю
необізнаністю в питанні виконання
договору.

Представник відповідача позов не
визнав та зазначив, що рішення
податкового органу були прийняті за
наслідками перевірки, в процесі якої
було виявлено факт безтоварності
(відсутності економічного змісту)
угоди №880 від 01.12.2010 р., укладеної між
позивачем та ФЛП «ОСОБА_1». До такого
висновку призвело ретельне вивчення
перевіряючими документів первинного
бухгалтерського обліку та податкової
звітності позивача у співставленні з
фактичними обставинами. Просив у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази по
справі, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, з огляду на таке:

позивач -ТОВ «ТПК» є юридичною особою,
зареєстрованою 21.02.2002 р. Обухівською
районною державною адміністрацією
Київської області, свідоцтво про
державну реєстрацію №0002518 від
21.02.2002 р.; код суб'єкта господарювання за
ЄДРПОУ №31826484. Взято на податковий
облік в органах ДПС 26.02.2002 р. за №1865,
станом на 25.07.2012 р. перебувало на обліку
в ДПІ Обухівського району Київської
області №2840.

В липні 2012 р., податковим органом була
проведена позапланова невиїзна
перевірка позивача на предмет
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з ПП
«ОСОБА_1» в процесі якої було виявлено
порушення п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК
України, що призвело до заниження ПДВ
на загальну суму 230708,00 грн. та завищення
від?ємного значення між сумою
податкового зобов?язання та сумою
податкового кредиту з ПДВ за листопад
2011 р. у розмірі 22250,00 грн.

Підставою для висновків про наявні
порушення стало дослідження
контролюючим органом документів
первинного бухгалтерського обліку
позивача при здійсненні ним
догововірних взаємовідносин з ПП
«ОСОБА_1».

В перевіряємому періоді ТОВ «ТПК» мало
взаємовідносини з приватним
підприємцем ОСОБА_1 на підставі
договору №880 від 01.12.2010 р. про надання
транспортно-експедиційних послуг.

Згідно умов договору №880 від 01.12.2010 р.
експедитор- ФОП ОСОБА_1 прийняв на себе
зобов?язання перед позивачем
здійснювати доставку (перевезення)
переданого вантажу у строки та пункт,
визначений замовником. Вантаж повинен
бути доставлений у строк, встановлений
договором або заявкою, погодженою
сторонами. Якщо вантаж доставляється в
пункт, відстань якого не погоджена
сторонами, підписання додаткової угоди
до цього договору є обов?язковим.
Експедитор - ФОМ «ОСОБА_1» зобов?язаний
був здіснити доставку вантажу в пункт
призначення у строк, визначений в
підписаній сторонами заявці.

Замовник повинен був надати
експедитору заявку на перевезення не
пізніше 24 годин з моменту подачі
транспорту під завантаження; 48- годин
при експортних перевезеннях. На
позивача також покладався обов?язок
оформлення товаросупровідних
документів.

Експедитор відповідно до умов дововору
- розділ 2 умови перевезення повинен був
виконати перевезення з дотриманням
строків доставки, визначених у заявці;
доставити вантаж в пункт призначення;
надати замовнику (позивачу) обмінну
довіреність на отримання матеріальних
цінностей перед завантаженням
автотранспорту; надати замовнику
рахунок за виконану роботу із
зазначенням у ньому номеру договору,
виду та об?єму вантажу, що перевозиться,
відстань, тариф за договором, номер
автомобіля чи полуприцепа, а також
товарно-транспортну накладну.

Натомість представником позивача були
представлені лише акти виконаних
робіт, витратні та товарно-транспортні
накладні, які оформлені ТОВ «ТПК». Від
ФОП ОСОБА_1 позивач також отримав
податкові накладні, суми ПДВ по яким
були включені до податкового кредиту
відповідних періодів, відображені в
реєстрі отриманих податкових
накладних, що відповідають додатку №5
до податкових декларацій звітних
періодів.

Дослідивши зміст представлених
позивачем документів первинного
бухгалтерського обліку та податкової
звітності, перевіривши порядок
виконання договору експедирування, суд
приходить до висновку, що договір №880
від 01.12.2010 р. не мав визначеної
економічної та правової мети, був
укладений виключно для одержання
податкових преферецій.

Такого висновку суд дійшов, по-перше, з
урахуванням того, вивчення змісту
договору та порядку його виконання.
Так, договором про надання
транспортно-експедиційних послуг
сторонами був чітко визначений
механізм взаємовідносин по наданню
послуг, зокрема, алгоритм дій позивача
та ФОП «ОСОБА_1». Проведенню
перевезення кожної партії товару
повинно було передувати надання
позивачем заявки на виконання послуг
із зазначенням строку подання
автомашини для завантаження; об?єму
поставки; пункту призначення; вартість
вантажу тощо. Все це мало узгоджуватися
сторонами у заявці, яка є невід?ємною
частиною договору. Цей документ був
обов?язковим та складав частину
договору, про що зазначалось в його
умовах.

Такі заявки заявки позивачем надані не
були, пояснити порядок узгодження дати,
пункту призначення та об? єму поставки
представник позивача у судовому
засіданні не зміг, надаючи плутані
пояснення.

По-друге, за умовами договору позивач,
тобто ТОВ «ТПК» прийняло на себе
зобов?язання оформлювати всі
товаросупровідні документи, включаючи
і товарно-транспортні накладні. У
судовому засіданні представник
позивача підтвердив факт того, що
оформлення товарно-транспортних
накладних, які залучались ФЛП «ОСОБА_1»
для здійснення перевезення вантажу
позивача здійснювалось товариством.

Проте, це не виключало обов?язок ФОП
«ОСОБА_1» заповнювати ту частину
товарно-транспортної накладної, якв
стосувалась його як перевізника або
експедитора, тобто з моменту одержання
товару до моменту його передачі
покупцеві, про що буде викладено нажче.
Однак, при дослідженні
товарно-транспортних накладних
будь-які записи ФОП ОСОБА_1 (чи
уповноважених ним осіб) як
перевізників або експедиторів
відсутні. Так само, як і відсутні так
звані обмінні довіреності, які ФОП
ОСОБА_1 повинен був надавати для
отримання товару від позивача з
подальшою його передачею покупцеві.

По-третє, представлені позивачем для
дослідження документи первинного
бухгалтерського обліку мають такі
недоліки, які унеможливлюють їх
використання при здійсненні
бухгалтерського обліку цих операцій,
що свідчать про те, що заявлені ФЛП
«ОСОБА_1» послуги не надавались, а
документи складені штучно, під
конткретні вимоги позивача, з метою
надання господарській операції ознак
легітимності.

Так, майже у всіх витратних накладних,
які за своєю сутністю є видатковими
накладними, відсутні такі обов?язкові
реквізити як прізвище ім?я по батькові
особи та посада особи, яка здійснила
відвантаження або прийняття вантажу,
зокрема №99411 від 07.03.2011 р.; №371611 від
16.08.2011 р.;.№325411 від 13.07.2011 р.; №324311 від
14.07.2011 р.; №294711 від 24.06.2011 р.; №276311 від
16.06.2011 р.; №280011 від 17.06.2011 р.; №242911 від
31.05.2011 р. Крім того, у витратних
накладних №371811 від 10.08.2011 р., №89211 від
01.03.2011 р.; №97911 від 05.03.2011 р.; №100311 від
10.03.2011 р.; №375511 від 13.08.2011 р.; видатковій
накладній №375611 від 15.08.2011 р.; №321611 від
12.07.2011 р.; №100311 від 10.03.2011 р.; №375611 від
15.08.2011 р.; витратній накладній №321211 від
12.07.2011 р.; відсутні печатка підприємства
вантажоодержувача замість цього
наявний лише штамп;

у витратній накладній №99211 від 07.03.2011 р.
відсутній і штамп і печатка
вантажоодержувача;

у витратних накладних №95411 від 07.03.2011 р.,
№315011 від 07.07.2011 р.; №317911 від 09.07.2011 р.;
№369011 від 13.08.2011 р.; №371611 від 16.08.2011 р.;
№325411 від 13.07.2011 р.; №324311 від 14.07.2011 р.;
№321211 від 12.07.2011 р.; №321611 від 12.07.2011 р.; не
зазначені як ПІБ та посада особи
відправника, так і особи
вантажоодержувача товару;

у витратній накладній №296011 від 25.06.2011 р.
відсутні як печатка або штамп
підприємства вантажоодержувача, так і
ПІБ особи, яка здійснила прийняття
вантажу;

у витртній накладній №296011 від 25.06.2011 р.
відсутній штамп і печатка
вантажоотримувача;

Як вбачається із всіх досліджених у
судовому засіданні витратних та
видаткових накладних відвантаження
товару проводилось на підприємстві
позивача м. Українка Обухівського
району Київської області, а прийняття
товару відбувалось безпосередньо на
підприємстві вантажоодержувача
товару. Відвантаження проводилось у
деяких випадках комірником позивача,
про що зазначено у витратних
(видаткових) накладних, а прийняття
невідомою особою підприємства
вантажоодержувача. Це різні міста
України (Славутич, Берегово
Хмельницької області, Вінниця,
Запоріжжя, Черкаси тощо). Дані про
прийняття вантажу ФОП ОСОБА_1 або
уповноваженою ним особою експедитором
чи водієм у витратних накладних
відстуні. Таким чином, як слідує із
вказаних документів вантаж
передавався безпосередньо
представником продавця-позивача
представнику покупця поза межами
послуг на експедирування (перевезення)
вантажу. Водій або водій-експедитор ФОП
«ОСОБА_1», згідно документів, участі в
одержанні та передачі товару не брав.

Вказана обставина найшла своє
підтвердження в ході дослідження
товарно-транспортних накладних. Так, із
усіх накладних, наданих позивачем та
ретельно оглянутих судом, вбачається,
що їх оформлення проводилось
товариством «ТПК», що визначено угодою
про експедирування та підтверджено
представником позивача у судовому
засіданні. Випуск автотранспортних
засобів на лінію до повного
відвантаження товару відбувався
силами та за рахунок позивача,
прийняття товару (згідно даних
транспортних накладних) проводився
покупцем товару, і це підтверджено
штампами та печатками
підприємств-вантажоодержувачів.
Формальне зазначення в графі
автопідприємство ЧП «ОСОБА_1» не
означає, що перевезення відбувалось
транспортними засобами останнього,
оскільки інформація, яка міститься в
товаро-супровідних документах та
документах первинного бухгалтерсього
свідчить, що перевезення проводилось
за іншими договорами та іншими
перевізниками.

Транспортування гофпродукції від
позивача до покупців, як встановив суд,
відбувалось різними водіями за різними
договорами. Так, скажімо, у витратній
накладній №371811 від 10.08.2011 р. про
передачу- прийняття товару зазначено,
що транспорт ДАФ НОМЕР_1 здійснював
перевезення на підставі договору
№010211-СП від 01.02.11 р.;

у витратній накладній №89211 від 01.03.2011 р.
транспорт Мерс АО 22-92 АХ по договору
№24-10 від 05.03.2010 р.;

у витратній накладній №88811 від 01.03.2011 р.
транспорт Сканиія ВО 52-01 АА по договору
№44-11 від 01.03.2011 р.;

№99211 від 07.03.2011 р. транспорт МАН АВ 16-69 АО
по договору №23-11 01.02.2011 р.;

№97911 від 05.03.2011 р. транспорт МАН ВЕ 23-85 АО
по договору №0102-09 від 02.01.2009 р.

В жодній із представлених витратних
(видаткових накладних) надання
транспортного засобу для перевезення
вантажу не співпадає з договором №880
від 01.12.2010 р. (про надання
транспортно-експедиційних послуг) ФОП
ОСОБА_1. Хоча всі перелічені витратні
накладні додані до товаро-транспортних
накладних за якими начебто проводив
перевезення ФЛП «ОСОБА_1».

Проаналізувавши всі перелічені
документи у їх сукупності, із наданням
їм правової оцінки, суд приходить до
висновку, що позивачем долучено до
штучно сформованих
товаро-транспортних накладних, по яким
нібито здійснювалось експедирування
вантажів ФОП ОСОБА_1 витратні накладні,
по яким перевозився та передавався
гофрокартон, тільки іншими
підприємствами, в рамках інших
договорів у зв?язку з цим номер та дата
договору у витратних накладних вказані
того підприємства, з яким дійсно
укладався договір на перевезення
певної партії товару, тому номери та
дати цих договорів не співпадають із
номером та датою договору, укладеного з
ФЛП ОСОБА_1.

Як доказ того, що вказаний висновок
суду є вірним- відсутність у
товарно-транспортних накладних тієї
інформації, яка заповнюється в
обов?язковому порядку перевізником або
експедитором на певному етапі
перевезення товару (вантажу) і без якої
неможливо встановити факт надання
послуг з перевезення.

Крім того, як вбачається із
товарно-транспортних накладних №95901
від 10.08.2011 р. та 95902 від 10.08.2011 р. один і
той самий водій ОСОБА_2 на
транспортному засобі автомобілі марки
ДАФ НОМЕР_1 в один день здійснив
перевезення вантажу позивача із
м.Українки Обухівського району
Київської області до м.Славутича
Київської області та м.Запоріжжя. При
цьому час відправлення та прибуття до
пункту призначення, тривалість
вантажно-розвантажувальних робіт,
відстань, кількість використаного
пального, не зазначено. Із
товаро-транспортних накладних слідує,
що гофропродукція була завантажена на
підприємстві позивача та отримана
покупцем без будь-яких посередників. В
акті №тп 37 від 10.08.2011 р. ці рейси
визначені як одна послуга за маршрутом
Українка-Запоріжжя вартістю 4666,67 грн.
Акт складений безпосередньо в день
здійснення 2 поїздок та підписаний
директором ТОВ «ТПК» та ОСОБА_1.

У всіх товарно-транспортних накладних
відсутні обов?язкові реквізити: у графі
1 порядковий номер або код вантажу; у
графі 2 - номер вантажу за
прейскурантом;• у графі 6 - ціна одиниці
товару;• у графі 7 - загальна вартість
цього виду товару по цьому рядку.

У рядку «Водій» - прізвище, ім'я та по
батькові водія ( у представлених
накладних зазначено лише прізвище);у
рядках «Причіп» - державні та гаражні
номери причепів, що використовуються.

У розділі «Відомості про вантаж»• у
графі 8 реквізити документів, які водій
одержує та передає Вантажоодержувачу
разом із вантажем (товарні, залізничні
накладні, сертифікати, посвідчення,
свідоцтва тощо);у графі 9 -вид тари, в
якій перевозиться товар. У разі якщо
товар не упаковано, ставиться «н/у»;• у
графі 10 - кількість зайнятих місць щодо
кожного з наведених у графі 1
найменування вантажу та кожного виду
упаковки. При перевезенні вантажу
пакетами на піддонах зазначається
кількість пакетів (піддонів);• у графі
11 - спосіб визначення маси вантажу. У
рядку «зазначений вантаж...» відбиток
пломби, якою провадиться пломбування
вантажу; у рядку «кількість місць»
загальна кількість зайнятих вантажем
місць; у рядку «маса брутто, т» прописом
кількість вантажу в тоннах з точністю
до 0,01, у нижченаведеному рядку - посада,
прізвище, ім'я та по батькові особи,
відповідальної за відвантаження
товару; у рядку «прийняв
водій-експедитор» - прізвище, ім'я та по
батькові, водія, яким він підтверджує:•
зразок відбитку пломби;• кількість
місць;• масу вантажу;• номери
контейнерів, прийнятих до перевезення.

У розділі «Вантажно-розвантажувальні
операції» відсутні у рядку
«навантаження» такі дані:• у графі 15
назва організації, що виконує
навантаження;• у графі 16 - спосіб
навантаження;• у графі 17 - код даних
робіт;• у графі 18 - час прибуття
автомобіля для завантаження;• у графі
19 - час від'їзду завантаженого
автомобіля;• у графі 20 - час простою
автомобіля під навантаженням.Час
прибуття автомобіля для завантаження
встановлюється на момент, коли водій
надав подорожній лист у пункті
навантаження, а час прибуття
автомобіля для розвантаження - з
моменту пред'явлення водієм
товарно-транспортної накладної в
пункті розвантаження.

Навантаження та розвантаження
вважаються закінченими після вручення
водію належним чином оформлених
товарно-транспортних накладних на
завантажений або вивантажений
вантаж.•Уу графі 23 підпис
відповідальної за навантаження особи.

До рядка «Транспортні послуги» не
занесені транспортні послуги
(пакування, скріплення вантажу,
покриття брезентом тощо), виконані
водієм.

Безпосередньо перевізником повинні
робитися такі записи: • у рядку «код
замовника» проставляється код;• у
рядку «маршрут №» - номер маршруту;• у
рядку «гаражні номери причепів» -
номери;• у рядку «вид перевезень» -
найменування видів перевезень (за
відрядним тарифом, за покілометровим
тарифом, централізовані перевезення
тощо); у розділі «відомості про вантаж»
• у графі 12 - код вантажу;• у графі 13 -
клас вантажу;• у графі 14 - масу вантажу
по кожному рядку і загальний тоннаж. У
розділі «інші відомості»:• графи 24 - 28
відстані, які долає автомобіль під час
перевезень. Дані беруться з таблиці
відстаней; у• до графи 29 - код
експедиції вантажу;• до графи 30 -
вартість транспортних послуг, яку
необхідно сплатити перевізнику;• до
графи 31 - сума заробітної плати, яку
мало бути нараховано водію;• у графі 32 -
поправочний коефіцієнт до заробітної
плати водія;• у графі 33 - поправочний
коефіцієнт (основний тариф) Замовника
автотранспорту.У розділах «Розрахунки
вартості» і «Таксування»
відповідальна особа розраховує
вартість транспортних робіт і послуг,
заробітну плату водію та підтверджує
розрахунки власним підписом.

Слід також зазначити, що
товарно-транспортна накладна форми №
1-ТН заповнюється у п'ять етапів такими
особами: 1. Вантажовідправником до
прибуття для навантаження автомобіля.
2. Вантажовідправником після прибуття
автомобіля та навантаження
товарно-матеріальних цінностей (далі -
ТМЦ). 3. На шляху доставлення вантажу
заповнюється відповідальною особою
Перевізника. 4. Вантажоодержувачем
після прибуття вантажу.. Перевізником
після розвантаження.

Після прибуття автомобіля в зазначене
для розвантаження місце відповідальна
особа вантажоодержувача під
копіювальний папір заповнює розділ
«Вантажно-розвантажувальні операції»
так само, як це робив
Вантажовідправник. Ці записи
здійснюються по рядку «Розвантаження».

У представлених ТТН відсутні: у рядку
«Зазначений вантаж.» відбиток пломби,
якою провадиться пломбування вантажу;
у рядку «кількість місць» - загальна
кількість зайнятих вантажем місць; у
рядку «маса брутто, т» прописом
зазначається кількість вантажу в
тоннах,- посада, прізвище, ім'я та по
батькові, відповідальної особи за
розвантаження товару.

У рядку «здав водій-експедитор» -
прізвище, ім'я та по батькові, а також
підпис водія. Підписом водія не
підтверджено: зразок відбитку пломби;•
кількість місць;• масу вантажу;•
номери відвантажених контейнерів;•
здавання вантажу.

Крім того, при огляді наданих
документів податкової звітності
встановлено, що у податкових накладних
СПД ОСОБА_1 зазначений як продавець , а
позивач як покупець
транспортно-експедиційних послуг.
Проте, фактично надання таких послуг не
проводилось..

Надаючи правової оцінки відносинам,що
склалися між сторонами, суд зазначає
таке: відповідно до ст. 42
Господарського кодексу України
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання
прибутку.Згідно пп. 14.1.36. п. 14.1. ст. 14 ПКУ,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.
Частиною 1 статті 3 ГКУ господарською
діяльністю у цьому Кодексі
розуміється як діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність. Статтею 207 ГКУ
передбачено, що господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.
Недійсною може бути визнано також
нікчемну умову господарського
зобов'язання, яка самостійно або в
поєднанні з іншими умовами
зобов'язання порушує права та законні
інтереси другої сторони або третіх
осіб. Нікчемними визнаються, зокрема,
такі умови типових договорів і
договорів приєднання, що: виключають
або обмежують відповідальність
виробника продукції, виконавця робіт
(послуг) або взагалі не покладають на
зобов'язану сторону певних обов'язків;
допускають односторонню відмову від
зобов'язання з боку виконавця або
односторонню зміну виконавцем його
умов; вимагають від одержувача товару
(послуги) сплати непропорційно
великого розміру санкцій у разі
відмови його від договору і не
встановлюють аналогічної санкції для
виконавця.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ст. 202 ЦК
України). Згідно ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом, правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Статтею 2
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (із змінами та
доповненнями) зазначено, що сфера дії
Закону поширюється на всіх юридичних
осіб створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
їх організаційно-правових форм і форм
власності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.Виходячи з вимог п. 2,
ст. 3 цього ж Закону України,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст.
2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.Статтею
9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (із змінами та
доповненнями) встановлено вимоги до
первинних документів, які є підставою
для бухгалтерського та податкового
обліку. Згідно з даною нормою,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Згідно з п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 р. № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 р. за №
168/704, первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити; назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16
вищевказаного Положення забороняється
приймати до виконання первинні
документи на операції, що суперечать
законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №
996-ХІV (із змінами та доповненнями).

Як встановлено судом та вбачається із
матеріалів справи господарські
відносини позивача по
взаєморозрахунках з ФЛП «ОСОБА_1»
здійснювались поза межами правового
поля.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПКУ право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України;
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.3. ПКУ податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. За приписами п. 198.6. ст. 198 ПКУ
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). Відповідно до
п. 201.1. ст. 201 ПКУ платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
порядковий номер податкової накладної;
дата виписування податкової накладної;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; ціна постачання
без урахування податку; ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; вид
цивільно-правового договору.

За період з 01.12.2010 р. по 31.08.2011 р. та з
01.11.2011 р. по 30.11.2011 р. ТОВ «ТПК «
задекларувало кредит по ПДВ у розмірі
44781089,00 грн. Контролюючим органом в
процесі проведення перевірки було
вставновлено завищення позивачем
показників у рядку 10-17 Декларації з ПДВ
на суму 230708 грн.; в рядках 10-17 за той
самий період встановлено завищення
задекларованих суб?єктом
господарювання показників у рядку 10-17
Декларації з ПДВ на суму 230708 грн. по
взаємовідносинах з ПП ОСОБА_1.

Як зазначалось судом вище, первинні
документи, які були складені позивачем
та його контрагентом у якості
підтвердження існування господарських
відносин не відповідають фактичним
обставинам справи, складені з
порушенням законодавства. Дані про
надання ФОП ОСОБА_1 послуг з
перевезення та експедирування у
первинних документах відсутні, докази
про надання таких послуг мають
сумнівний характер, фактичне
здійснення такої господарської
операції у судовому засіданні не
встановлено.

Згідно правової позиції Верховного
Суду України, викладеній в постанові
від 26.09. 2006 р. правочин, який вчинено з
метою, завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства, водночас
суперечить моральним засадам
суспільства, а тому згідно з ч. 1 ст.
203, ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним, і
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.Це означає, що в
результаті виконання сторонами
нікчемного правочину не можуть
виникати як податкові зобов'язання, так
і податковий кредит з податку на додану
вартість.

Також, згідно позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеної оглядовому листі від 06.07.2009
р. № 982/13/13-09 та доведеної до
адміністративних судів України з метою
інформування і врахування під час
розгляду справ за участю органів
державної податкової служби, -
правильність формування платником
податків валових витрат та податкового
кредиту вимагає наявності зв'язку
витрат платника податків на придбання
послуг з його господарською
діяльністю, що полягає у намірі
платника податку отримати користь від
придбаних послуг. За відсутності ж
останнього, відсутні підстави для
зменшення бази оподаткування податком
на прибуток та податком на додану
вартість за рахунок валових витрат та
податкового кредиту. В інформаційному
листі Вищого адміністративного суду
України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 р.
зазначено, що судам належить звертати
особливу увагу на дослідження обставин
реальності здійснення господарських
операцій платника податку, на підставі
яких таким платником були сформовані
дані податкового обліку. При цьому
приймати на підтвердження даних
податкового обліку можна лише
достовірні первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.З метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, рух активів у процесі
здійснення господарської операції.При
цьому, дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.
Необхідно перевірити фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-то: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Проаналізувавши наявні матеріали
справи та норми зазначеного
законодавства, суд вважає правомірними
висновки відповідача, викладені в акті
перевірки, а відповідно і прийняті за
наслідками проведення перевірки
податкові повідомлення-рішення.
Допустимих доказів, які б
спростовували висновки контролюючого
(податкового) органу позивачем до суду
надано не було. Враховуючи
вищевикладене, суд вважає, що
відповідач при прийнятті оскаржуваних
податкових повідомлень - рішень діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а тому суд приходить
до висновку щодо необґрунтованості
позовних вимог позивача та відсутності
підстав для їх задоволення.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94,
159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову,-відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Брагіна О.Є.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 09 червня 2014 р.