Справа № 2а-557/08
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
Справа №
876/9324/13 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання
Лемцьо І.В.,

представника відповідача 2 Мартьянової
Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Державної судової
адміністрації України на ухвалу
Луцького міськорайонного суду
Волинської області від 16 травня 2013 року
про відмову в задоволенні заяви
Державної судової адміністрації
України про зміну способу і порядку
виконання постанови Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 31 жовтня 2008 року у справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15 до Державного казначейства
України, Державної судової
адміністрації України, господарського
суду Волинської області про стягнення
недоотриманої заробітної плати,

в с т а н о в и в:

Державна судова адміністрація України
16.04.2013 року звернулася в суд із заявою
про зміну способу і порядку виконання
постанови Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 31 жовтня 2008
року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 до Державного
казначейства України, Державної
судової адміністрації України,
господарського суду Волинської
області про стягнення недоотриманої
заробітної плати.

Уточнивши 15.05.2013 року вимоги заяви
просила змінити спосіб та порядок
виконання постанови Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 31 жовтня 2008 року у справі
№2а-557/08 в частині стягнення сум податку
з доходів фізичних осіб, утриманого із
заробітної плати (що включений у
зазначеному рішенні до сум
недоотриманої заробітної плати, які
підлягають стягненню) шляхом стягнення
коштів з Державної казначейської
служби України, утриманих в якості
податку з доходів фізичних осіб із
заробітної плати, на користь ОСОБА_2 -
24364,00 грн., ОСОБА_3 - 27747,14 грн., ОСОБА_4 -
25087,91 грн., ОСОБА_5 - 37426,00 грн., ОСОБА_6 -
25024,93 грн., ОСОБА_7 - 27708,09 грн., ОСОБА_8 -
26399,07 грн., ОСОБА_9 - 25785,61 грн., ОСОБА_10 -
27885,34, ОСОБА_11 - 23676,19 грн., ОСОБА_12 - 23876,67
грн., ОСОБА_13 - 25475,21 грн., ОСОБА_14 - 27835,51
грн., ОСОБА_15 - 24394,18 грн., у порядку
виконання рішення про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів.

Ухвалою Луцького міськорайонного суду
Волинської області від 16 травня 2013 року
в задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції Державна судова
адміністрація України оскаржила його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить рішення суду першої
інстанції скасувати і прийняти нове
рішення, яким вимоги заяви
задовольнити. Вимоги за апеляційною
скаргою обґрунтовує тим, що судом
першої інстанції були недостатньо
досліджені докази та обставини справи,
рішення постановлено з порушенням норм
процесуального права. Зазначає, що
Державною казначейською службою
України Державній судовій
адміністрації України видатки з
Державного бюджету в розмірі,
присудженому постановою Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 31.10.2008 на користь суддів
господарського суду Волинської
області в частині стягнення сум
податку з доходів фізичних осіб в сумі
372 685,85 не проведені, здійснення таких
видатків за рахунок інших бюджетних
програм суперечить принципу цільового
використання бюджетних коштів і є
порушенням бюджетного законодавства.

Враховуючи зазначене вище, Державна
судова адміністрація України
позбавлена змоги виконати судове
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 31.10.2008 у справі
№2а-557/08, винесене на користь суддів
господарського суду Волинської
області в частині стягнення сум
податку з доходів фізичних осіб, так як
кошти в сумі 372 685,85 грн. органами
Державної казначейської служби не
виділені.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримала та просить її задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не
прибули, про дату, час і місце
апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, тому
колегія суддів, у відповідності до ст.196
КАС України, вважає за можливе
розглядати справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача, дослідивши
наявні в справі матеріали та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
ухвалу суду першої інстанції - без змін
з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою Луцького міськрайонного
суду від 31.10.2008 року в справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 до Державного
казначейства України, Державної
судової адміністрації України,
господарського суду Волинської
області про стягнення недоотриманої
заробітної плати позов задоволено та
стягнуто з Державної судової
адміністрації України в користь:
ОСОБА_2 - 75623 грн., ОСОБА_3 - 87548,14 грн.,
ОСОБА_4 - 78482,91 грн., ОСОБА_5 - 135406 грн.,
ОСОБА_6 - 76283,93 грн., ОСОБА_7 - 94794,09 грн.,
ОСОБА_8 - 81929, 07 грн., ОСОБА_9 - 83772,61 грн.,
ОСОБА_10 - 87687,34 грн., ОСОБА_11 - 74935,19 грн.,
ОСОБА_12 - 75134,67 грн., ОСОБА_13 - 85875,21 грн.,
ОСОБА_14 - 87637,51 грн., ОСОБА_15 - 75652,18 грн.
недоотриманої заробітної плати;
зобов'язано Державне казначейство
України провести з Державного бюджету
України видатки, передбачені Державній
судовій адміністрації України за
бюджетною програмою «Виконання рішень
судів на користь суддів»; в позові до
господарського суду Волинської
області відмовлено.

В обґрунтування заяви про зміну
способу та порядку виконання судового
рішення, заявник посилається на те, що
боржником у даній справі в частині
стягнення сум податку з доходів
фізичних осіб, утриманого із
заробітної плати позивачів, є держава в
особі Державного казначейства України,
а не Державна судова адміністрація
України, а тому просить змінити спосіб
та порядок виконання судового рішення
шляхом стягнення коштів утриманих в
якості податку з доходів фізичних осіб
не з Державної судової адміністрації
України, а з Державної казначейської
служби України.

Відмовляючи в задоволенні про зміну
способу і порядку виконання постанови
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 31 жовтня 2008 року
суд першої інстанції виходив з того, що
викладені заявником вимоги стосуються
вчинення відповідних дій, які у випадку
їх задоволення, можуть змінити зміст
резолютивної частини судового рішення,
що у відповідності з діючим
законодавством є недопустимим.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, вважаючи, що він відповідає
нормам процесуального права та
фактичним обставинам справи з огляду
на наступне.

Частиною 5 статті 124 Конституції
України передбачено, що судові рішення
є обов'язковими до виконання на всій
території України.

Згідно ст.14 КАС України судове рішення,
яким закінчується розгляд справи в
адміністративному суді, ухвалюється
іменем України. Постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Відповідно до ч.1 ст.263 КАС України
встановлено, що за наявності обставин,
що ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

Статтею 36 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
за наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, державний виконавець за
власною ініціативою чи за заявою
сторін, а також самі сторони мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.

Проаналізувавши вимоги та
обґрунтування викладені в заяві,
колегія суддів погоджується, що жодних
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення заявником не
наведено. Також заявником не надано
доказів перебування судового рішення
на виконанні та про те, що заявника
зобов'язано вчинити якісь дії по
виконанню рішення. Крім того, стягувана
сума коштів з Державної судової
адміністрації України є недоотриманою
заробітною платою, а не сумою податку з
доходів фізичних осіб.

Також колегія суддів вважає
правильними твердження про те, що під
зміною способу і порядку виконання
рішення розуміється прийняття судом
нових заходів для реалізації рішення в
разі неможливості його виконання у
порядку і способом, раніше
встановленими. Тобто суд за наявності
обґрунтованих підстав та належних
доказів, може змінити спосіб та порядок
виконання рішення суду, або ж відмовити
по даному питанню, не змінюючи при
цьому його змісту.

Однак, на думку колегії суддів, заявник
фактично просить змінити не порядок чи
спосіб виконання рішення, а замінити
боржника у виконавчому провадженні,
про що також зазначає суд першої
інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає правильним висновок щодо
відмови в задоволенні заяви Державної
судової адміністрації України про
зміну способу і порядку виконання
постанови Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 31 жовтня 2008
року.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
з дотриманням норм процесуального
права, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, а тому
така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 199 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної судової
адміністрації України залишити без
задоволення, а ухвалу Луцького
міськорайонного суду Волинської
області від 16 травня 2013 року у справі
№161/6789/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складання
ухвали в повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України - з дня складання
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 24.06.2014
року.