Справа № 2а/1270/3035/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/45320/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М. Бившевої Л.І.
Шипуліної Т.М. розглянувши у порядку
письмового провадження

касаційну скаргу Державного
підприємства «Луганськвугілля» в
особі Відокремленого підрозділу
«Управління інформаційних технологій
і виробничо-технологічного зв'язку»

на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від
26.04.2012

та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 19.06.2012

у справі № 2а/1270/3035/2012

за позовом Ленінської
міжрайонної податкової інспекції у м.
Луганську Луганської області
Державної податкової служби

до Державного підприємства
«Луганськвугілля» в особі
Відокремленого підрозділу «Управління
інформаційних технологій і
виробничо-технологічного зв'язку»

про стягнення коштів за
податковим боргом з податку на
прибуток,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 26.04.2012,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 19.06.2012, адміністративний позов
Ленінської міжрайонної державної
податкової інспекції у м. Луганську
Луганської області Державної
податкової служби до Державного
підприємства «Луганськвугілля» в
особі відокремленого підрозділу
«Управління інформаційних технологій
і виробничо-технологічного зв'язку»
про стягнення коштів за податковим
боргом з податку на прибуток в сумі 118
084,00 грн. задовольнити у повному обсязі:
стягнуто кошти Державного
підприємства «Луганськвугілля» в
особі відокремленого підрозділу
«Управління інформаційних технологій
і виробничо-технологічного зв'язку» з
рахунків у банках, що його
обслуговують, за податковим боргом з
податку на прибуток в сумі 118 084,00 грн.
(сто вісімнадцять тисяч вісімдесят
чотири гривні) в доход Державного
бюджету України.

Вважаючи, що рішення судів попередніх
інстанцій прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати оскаржувані рішення і
постановити нове рішення про відмову у
задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу, в яких обґрунтовує
законність оскаржуваних судових
рішень.

У зв'язку з неприбуттям у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, що були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України,
на підставі частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, вирішила розглядати справу у
порядку письмового провадження.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, Управління інформаційних
технологій і виробничо-технологічного
зв'язку є відокремленим підрозділом
Державного підприємства
«Луганськвугілля» без права юридичної
особи та перебуває на податковому
обліку в Ленінській МДПІ у м. Луганську.

Станом на 26.03.2012 відповідач мав
заборгованість зі сплати податку на
прибуток в сумі 118 084,00 грн., що
підтверджується розрахунком
податкового боргу.

Відповідно до підпункту 20.1.28 пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України
органи державної податкової служби,
окрім іншого, мають право стягувати до
бюджетів та державних цільових фондів
суми грошових зобов'язань та/або
податкового боргу у випадках, порядку
та розмірі, встановлених цим Кодексом,
стягувати суми простроченої
заборгованості суб'єкта
господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) за
кредитом (позикою), залученим державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) або під
державну (місцеву) гарантію, а також за
кредитом з бюджету в порядку,
визначеному цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1
статті 16 Податкового кодексу України
платник податків зобов'язаний
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах, встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового
кодексу України визначено, що крім
випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57
Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим кодексом для
подання податкової декларації.

Судами встановлено, що відповідач
самостійно визначив суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток:

- розрахунок податкових зобов'язань
щодо сплати консолідованого податку на
прибуток підприємства за 2011 рік №
від 28.02.2012 (у якому визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 87 477,00 грн.);

- розрахунок податкових зобов'язань
щодо сплати консолідованого податку на
прибуток підприємства за три квартали
2011 року (уточнюючий) № від 28.02.2012
(у якому визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 29 716,00 грн., суму штрафних
(фінансових) санкцій при наданні
уточнюючого розрахунку 891,00 грн.).

Згідно з пунктом 59.1 статті 59
Податкового кодексу України у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Відповідно до підпункту 20.1.18 пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України
органи державної податкової служби
мають право звертатися до суду щодо
стягнення коштів платника податків,
який має податковий борг, з рахунків у
банках, обслуговуючих такого платника,
на суму податкового боргу або його
частини.

Згідно із пунктом 59.5 статті 59 цього ж
Кодексу у разі коли у платника
податків, якому надіслано (вручено)
податкову вимогу, сума податкового
боргу збільшується, погашенню підлягає
вся сума податкового боргу такого
платника податку, що виник після
надіслання (вручення) податкової
вимоги.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, позивач вжив усі,
визначені податковим законодавством,
заходи спрямовані на погашення
відповідачем податкової
заборгованості. Зокрема, на адресу
відповідача надсилалася податкова
вимога № 341 від 23.02.2011, яка останнім були
отримана 03.03.2011. Однак, приписи,
вказаної вимоги, відповідачем виконано
не було, а також їх не було оскаржено у
встановленому законом порядку.

Тому, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що суди попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку, стягнувши з
Державного підприємства
«Луганськвугілля» в особі
відокремленого підрозділу «Управління
інформаційних технологій і
виробничо-технологічного зв'язку» в
доход Державного бюджету України
податковий борг з податку на прибуток у
розмірі 118 084,00 грн.

Що стосується клопотання відповідача
про встановлення порядку та способу
виконання рішення шляхом розстрочення
виконання рішення суду строком на 3
роки з оплатою рівними частинами
щомісячно згідно графіку розстрочення,
суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 263
Кодексу адміністративного судочинства
України за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду, що видав
виконавчий лист, із поданням, а сторона
виконавчого провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

З аналізу викладеної норми вбачається,
що законодавець не закріпив вичерпного
переліку підстав для розстрочення
виконання судового рішення. З огляду на
відсутність передбачених критеріїв
для визначення поважності таких
підстав, прийняття відповідних рішень
є дискреційним повноваженням суду, яке
він реалізує за власним переконанням,
виходячи з конкретних обставин справи.

Наявні у матеріалах справи докази
скрутного фінансового стану
відповідача не є достатніми доказами
для висновку про те, що виконання
судового рішення може бути
ускладненим. Не містить таких доводів і
касаційна скарга.

Враховуючи вищенаведене суди
попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку щодо відмови у
задоволенні заяви про розстрочення
виконання рішення.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
під час розгляду справи повно і
правильно встановили обставини справи,
та при ухваленні судових рішень не
допустили порушень норм матеріального
та процесуального права. Зазначена
обставина, відповідно до частини
першої статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є підставою для залишення
касаційної скарги без задоволення, а
судових рішень - без змін.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 222, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И Л А:

1. Касаційну скаргу Державного
підприємства «Луганськвугілля» в
особі Відокремленого підрозділу
«Управління інформаційних технологій
і виробничо-технологічного зв'язку»
залишити без задоволення.

2. Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 26.04.2012 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19.06.2012 у
справі № 2а/1270/3035/2012 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна