Справа № 872/8735/13
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

872/8735/13

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року

справа № 808/114/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Чепурко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2013 року у справі №808/114/13-а за позовом публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» до Запорізької митниці, Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування карток відмови та рішень про визначення митної вартості, стягнення переплати ввізного мита,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» 27 грудня 2012 року звернулось до суду з позовом до Запорізької митниці (далі - відповідач-1), Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області (далі - відповідач-2) згідно якого просить суд:

- стягнути з Державного бюджету України на користь ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» переплату ввізного мита у сумі 32 335,24 грн. та витрати на сплату судового збору у сумі 355,55 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що при проведені митного оформлення партій товарів відповідачем-1 безпідставно було витребувано у позивача додаткові документи та необґрунтовано прийнято рішення про визначення митної вартості товару за неосновним методом та видано картки відмови у митному оформленні товару.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 4 квітня 2013 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що встановлені судом обставини справи свідчать про те, що в процесі митного оформлення товару позивача відповідачем-1 не було порушено норм митного законодавства. На думку суду, митниця, приймаючи спірні рішення, діяла в межах своїх повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права та не відповідності висновків суду обставинам справи.

Посилається на відсутність розбіжностей у документах визначених у ч. 2 ст. 53 МКУ та наданих позивачем відповідачу-1 під час митного оформлення товару.

Просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 4 квітня 2013 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 09.02.2012 між позивачем та «INTERKOMODITIES SA» було укладено контракт №13120156 (специфікація № 19 від 21.06.2012), за яким продавець зобов'язався поставити позивачу феромолібден на умовах DAP у відповідності до Інкотермс 2010.

Для проведення митного оформлення поставленого товару до митного органу 02.07.2012 на виконання умов цього договору подана вантажна декларація № 112030000/2012/014896 разом із наступними документами: зовнішньоекономічний договір № 13120156 від 09.02.2012, специфікація № 19 від 21.06.2012, рахунок-фактура (інвойс) № МО-12-021 від 21.06.2012, сертифікат якості 372 від 27.04.2012, пакувальний лист б/н від 21.06.2012.

При здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару відповідач-1 посилаючись на виявлені розбіжності в поданих до митного оформлення документах, а саме: сумніви щодо пакувального листа № б/н від 21.06.2012 від «Intercommodities S.A» зобов’язав позивача надати наступні документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; виписку з бухгалтерської документації; специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення.

02.07.2012 представник позивача, був ознайомлений з переліком додаткових документів, що були затребувані. Того ж дня додатково було надано комерційний інвойс з третіми особами № 0339/21.06.12 від 21.06.12, договір з третіми особами № 01-2012-ІС/АВВ від 05.01.12, декларація країни відправлення, котирування «Metal Prices» та висновок Держзовнішінформ. Здійснено також запис декларанта на зворотному боці декларації митної вартості форми ДМВ-1 «Обґрунтування щодо витребування додаткових документів зазначені в службовій записці № 121-615 від 02.07.12».

Однак документи, що були додатково надані, на думку митниці не містили всіх відомостей щодо ціни заявленого товару, що не дало змогу остаточно впевнитися в якості додаткового документа, який підтверджує вартість, визначену декларантом.

Крім того для проведення митного оформлення поставленого за зазначеним контрактом (специфікація № 20 від 26.06.2012) товару до митного органу 02.07.2012 на виконання умов цього договору подана вантажна митна декларація № 112030000/2012/015020 разом із наступними документами: зовнішньоекономічний договір № 13120156 від 09.02.2012, специфікація № 20 від 26.06.2012, рахунок-фактура (інвойс) № МО-12-022 від 26.06.2012, сертифікат якості б/н від 30.05.2012, пакувальний лист б/н від 26.06.2012, накладна CMR № 120954-3 від 27.06.2012. Також разом з ВМД позивачем була подана декларація митної вартості товару ф. ДМВ-1, в якій митна вартість товару визначена позивачем за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

При здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару відповідач-1 посилаючись на виявлені розбіжності в поданих до митного оформлення документах, а саме: сумніви щодо пакувального листа № б/н від 26.06.2012 від «Intercommodities»; в контракті від 09.02.2012 № 13120156 зазначені умови поставки DAP - Запоріжжя, в інвойсі від 26.06.2012 № МО-12-022 dd.-DAP- Запоріжжя, в CMR 120954-3 від 27.06.2012 умови поставки - DDU-Запоріжжя зобов’язав позивача надати наступні документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; виписку з бухгалтерської документації; специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару та/або сировини.

06.07.2012 представник позивача був ознайомлений з переліком додаткових документів, що були затребувані. Того ж дня додатково було надано контракт з третьою особою № 01-2012-ІС/АВВ від 05.01.12, рахунок 0340 від 26.06.12, декларація країни відправлення, витяг із сайту «Metal Pages». Здійснено також запис декларанта на зворотному боці декларації митної вартості форми ДМВ-1 «Обґрунтування щодо витребування додаткових документів зазначені в службовій записці № 121-636 від 06.07.12».

Однак документи, що були додатково надані, на думку митниці не містили всіх відомостей щодо ціни заявленого товару, що не дало змогу митному органу остаточно впевнитися в якості додаткового документа, який підтверджує вартість, визначену декларантом.

Крім того для проведення митного оформлення поставленого за зазначеним контрактом (специфікація № 26 від 11.07.2012) товару до митного органу 23.07.2012 на виконання умов цього договору подана вантажна митна декларація №112030001/2012/006349 разом із наступними документами: зовнішньоекономічний договір № 13120156 від 09.02.2012, специфікація № 26 від 11.07.2012, рахунок-фактура (інвойс) №VN-12-011 від 11.07.2012, сертифікат якості б/н від 02.07.2012, пакувальний лист б/н від 09.07.2012, лист б/н від 20.07.2012, накладна CMR № 121062-3 від 16.07.2012, контракт COR-IC/2012 від 01.02.2012, інвойс № 0907/01 від 09.07.2012, витяг з сайту Metal Pages, декларацію країни відправлення. Також разом з ВМД позивачем була подана декларація митної вартості товару ф. ДМВ-1, в якій митна вартість товару визначена позивачем за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

24.07.2012 представник позивача був ознайомлений з переліком додаткових документів, що були затребувані. Того ж дня додатково було надано специфікацію № 02 від 24.07.2012 (до контракту № COR-IC/2012 від 01.02.2012). Здійснено також запис декларанта на зворотному боці декларації митної вартості форми ДМВ-1 «Обґрунтування щодо витребування додаткових документів зазначені в службовій записці № 121-694 від 24.07.12».

Однак документи, що були додатково надані, на думку митниці не містили всіх відомостей щодо ціни заявленого товару, що не дало змогу митному органу остаточно впевнитися в якості додаткового документа, який підтверджує вартість, визначену декларантом.

Правомірність та обґрунтованість вказаних дій та рішення відповідачів є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач-1 приймаючи спірні рішення діяв правомірно, оскільки позивач не скористався передбаченим ст. 264 МК України правом отримати дозвіл на випуск товару, що декларується, у вільний обіг, надавши, натомість, відповідачу нову декларацію, в якій зазначив таку суму вартості за одиницю товару, яка відповідає висновкам митниці, викладеним у оскаржуваних рішеннях. Таким чином, після проведення передбачених ст. 266 МК України консультацій, ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» визнало правильність висновків відповідача щодо митної вартості товару, подало нові документи для митного оформлення та сплатило відповідні податки і збори.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування заявленої митної вартості товарів № 112030000/2012/000221/1 від 02.07.2012 було наявність в поданих позивачем документах розбіжностей, а саме сумнівів щодо достовірності пакувального листа від «INTERKOMODITIES» від 21.06.2012 року .

Між тим, пакувальний лист, відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України не входить до переліку документів які підтверджують митну вартість товару. Крім того наявність сумнів у митного органу згідно з ч. 3 ст. 53 МК України не є підставою для витребування додаткових документів.

Положеннями Митного кодексу України не встановлено заборону чи обмеження застосування методу визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту) щодо товарів, що імпортуються, в залежності від того чи є сумніви у митного органу щодо достовірності пакувального листа.

Отже митницею не доведено правомірність витребування додаткових документів та як наслідок неможливість застосування основного методу визначення митної вартості товару.

Стаття 57 МК України містить вичерпний перелік видів та випадків застосування методів визначення митної вартості товарів. При цьому, основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 57 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю, або обчислена відповідно до вимог статей 62,63 цього Кодексу вартість товарів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Між тим, такі функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Однак судом апеляційної інстанції встановлено, що вказані рішення та матеріали справи не містить жодних доказів на підтвердження послідовного застосування відповідачем методів визначення митної вартості товару.

Отже, ані з рішень про визначення митної вартості товарів, ані з інших матеріалів справи також не вбачається відповідних підстав для визначення вартості товарів за резервним методом, а також обґрунтування неможливості застосування попередніх методів в їх послідовності.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про протиправність рішень відповідача-1 щодо застосування резервного методу визначення митної вартості товару без послідовного застосування попередніх п’яти, як це встановлено частиною шостою статті 57 МК України, та без обґрунтування неможливості їх застосування.

Відтак позовні вимоги про визнання протиправними та скасування вказаних рішень та карток відмов підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що підставою для відмови у задоволені позову є те, що позивач погодився з оскарженими рішеннями відповідача-1 так як не скористався передбаченим ч.5 ст.75 МК України правом отримати дозвіл на випуск товару, що декларується, у вільний обіг, надавши, натомість, відповідачу нову декларацію, в якій зазначив таку суму вартості за одиницю товару, яка відповідає висновкам митниці, оскільки отримання дозволу на випуск товару, що декларується, у вільний обіг є правом позивача, а не обов’язком який виникає у разі незгоди з рішенням митного органу.

У відповідності з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідачем-1 протягом розгляду справи не довів у процесуальний спосіб правомірність ухвалених рішень про коригування заявленої митної вартості товарів та карток відмов в прийнятті митної декларації.

Щодо стягнення надмірно сплачених митних платежів колегія суддів вважає, що вказані позовні вимоги заявлені передчасно.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

Виходячи з наведеного нормативними актами встановлений порядок повернення надмірно сплачених митних платежів, який позивачем не дотриманий, що не дає можливості стягнути спірні митні платежі.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 3 частини 1 статті 198, пунктом 4 частини 1 статті 202, статтею 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» - задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2013 року у справі №808/114/13-а – скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити частково.

У задоволені позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» судовий збір у розмірі 534 (п’ятсот тридцять чотири ) грн. 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлений 06 червня 2014 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко