Справа № 2а-4582/10/0770
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року
Справа №
9104/52885/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12 травня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Іршавського районного суду
Закарпатської області,
Територіального управління ДСА
України в Закарпатській області про
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої
інстанції з адміністративним позовом
до Іршавського районного суду
Закарпатської області,
Територіального управління ДСА
України в Закарпатській області в
якому просив з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог(а.с.36),
визнати недійсним запис у трудовій
книжці про звільнення його з посади
судді Іршавського районного суду
Закарпатської області та зобов'язати
Іршавський районний суд видати наказ
про новий день звільнення, зобов'язати
територіальне управління ДСА України в
Закарпатській області: зробити у
трудовій книжці запис наступного
змісту: «Запис за № 14 є недійсним»;
зробити запис про новий день
звільнення, який би співпадав із датою
вступу вердикту у законну силу;
провести нарахування та виплатити : а)
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу, б) грошову
компенсацію втрати частини заробітної
плати відповідно до індексу зростання
цін на споживчі товари і тарифів та
послуги в сумі, визначеній судом
виходячи з отриманих згідно з ухвалою
суду від 17.01.2011 року відомостей про
середньомісячний заробіток, починаючи
з 14.05.2008 року до дати вступу вердикту у
законну силу, покласти обов'язок
визначення остаточної суми грошового
стягнення, виходячи з одержаних у
судовому засіданні відомостей про
середньомісячний заробіток та дати
вступу вердикту у законну силу, на
відділ ДВС Ужгородського міського
управління юстиції.

Постановою Закарпатського
окружного адміністративного суду від 12
травня 2011 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив
його в апеляційному порядку, вважає, що
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
відповідачі не довели, що виконали
вимоги абзацу 5 п.4.1. «Інструкції про
порядок ведення трудових книжок на
підприємствах, в установах і
організаціях», затвердженої
Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.04.1993 року № 301, яка зобов'язує
уповноважений орган видати працівнику
його трудову книжку в день звільнення з
внесеним до неї записом про таке.

У день звільнення, він перебував на
роботі, (даний факт засвідчує відмітка
у табелі про вихід на роботу, що
підтверджує лист голови суду № 03-19/10/50
від 12.11.2010 року у якому він
зафіксований), однак трудову книжку
йому не було видано.

Всі пояснення та висновки суду першої
інстанції по суті того, чому таке було
допущено, є нікчемними, так як виходять
за рамки та суперечать принципу,
закладеному у ст. 19 Конституції
України.

Також відповідачі не довели, що
виконали вимоги ст. 116 КЗпП України, яка
передбачає, що виплата працівникові
всіх належних йому грошових сум має
мати місце у день звільнення. Факт того,
що цього зроблено не було, встановлено
рішенням, однак дана йому правова
оцінка у вигляді відмови у задоволенні
позову суперечить законам формальної
логіки.

Крім того хибний висновок, привів і до
незастосування при розгляді справи ст.
117 КУпП України, якою встановлено, що за
затримку при звільненні на власника

покладена відповідальність у вигляді
слати середньомісячного заробітку за
весь час затримки.

Також апелянт зазначає, що 31.01.2011 року
ним заявлено клопотання про залучення
до участі у справі на стороні
відповідача Управління державного
казначейства України в Закарпатській
області та на стороні позивача відділ
ДВС Ужгородського міськрайонного
управління юстиції. Однак вирішення
цього питання не знайшло відображення
у постанові суду. Вважає, що відмова у
задоволенні вказаного є підставою для
скасування рішення суду у зв'язку з
порушенням норм процесуального права.

Посилання суду на те, що самостійною
вимогою для відмови у задоволенні
позову є пропущення тримісячного
строку для звернення до суду є
безпідставним і таким, що суперечить
закону, оскільки у справах про
звільнення такий визначений як
місячний з дня вручення копії наказу
або вручення трудової книжки.

За викладених вище обставин просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та винести нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
наказом голови Іршавського районного
суду Закарпатської області від 13.05.2008 р.
№ 40 на підставі Указу Президента
України від 23.04.2008 року №391/2008 ОСОБА_1
звільнено з посади судді Іршавського
районного суду Закарпатської області у
зв'язку із закінченням строку, на який
його призначено та виплачено
компенсацію за невикористану щорічну
відпустку. З даним наказом під розпис
ОСОБА_1 ознайомлено 15.05.2008 року.
Вказаний Наказ голови Іршавського
районного суду Закарпатської області
надійшов до Територіального
управління ДСА України в Закарпатській
області поштою 19.05.2008 року за вх. № 1595.
14.05.2008 року, 19.05.2008 року та 21.10.2008 року
Територіальним управлінням ДСА
України в Закарпатській області ОСОБА_1
були направлені повідомлення про
необхідність з'явитися для отримання
трудової книжки (а.с. 89-91, 103-105).
Відповідно до акту прийому-передачі
трудових книжок від 28.10.2010 року
Іршавським районним судом прийнято від
Територіального управління ДСА
України в Закарпатській області
трудову книжку позивача. 29.10.2010 року та
повторно 12.11.2010 року Іршавським
районним судом було повідомлено ОСОБА_1
про необхідність з'явитися для
отримання трудової книжки, або надати
письмову згоду для її пересилання
поштовим зв'язком. 27.12.2010 року за вх.. №
16871 до Іршавського районного суду
надійшов лист ОСОБА_1 про надання ним
згоди на пересилання трудової книжки
засобами поштового зв'язку. 31.12.2010 року
Іршавським районним судом, цінним
листом було направлено позивачеві його
трудову книжку разом з супровідним
листом і згідно повідомлення №
цінний лист вручено особисто ОСОБА_1
26.01.2011 року.

При ймаючи рішення суд першої
інстанції вірно зазначив, що
відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану нею суму. Згідно ст. 117 КЗпП
України у разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Відповідно до норм визначених ч. 1 ст. 233
КЗпП України працівник може звернутися
з заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися: про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.
Згідно ч. 5 п. 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України, від 24.12.1999, № 13
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці» не
проведення розрахунку з працівником у
день звільнення або, якщо в цей день він
не був на роботі, наступного дня після
його звернення з вимогою про
розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі
перебіг тримісячного строку звернення
до суду починається з наступного дня
після проведення зазначених виплат
незалежно від тривалості затримки
розрахунку. Пропуск без поважних
причин тримісячного строку звернення
до суду є самостійною підставою для
відмови у позові. Судом у даній спірній
ситуації з'ясовано, що з позивачем
проведено повний та остаточний
розрахунок 27 червня 2008 року, що ним не
заперечується.

Крім того суд правильно зазначив, що
згідно ст. 47 КЗпП України власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу. У
разі звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи. В інших випадках
звільнення копія наказу видається на
вимогу працівника. Згідно ч. 5, 6, 7 п. 4.1
Інструкції «Про порядок ведення
трудових книжок працівників»,
затвердженої спільним наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29.07.1993 №58 власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний видати працівнику його
трудову книжку в день звільнення з
внесеним до неї записом про звільнення.
При затримці видачі трудової книжки з
вини власника або уповноваженого ним
органа працівникові сплачується
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу. Днем звільнення в
такому разі вважається день видачі
трудової книжки. Про новий день
звільнення видається наказ і вноситься
запис до трудової книжки працівника.
Раніше внесений запис про день
звільнення визнається недійсним у
порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї
Інструкції. Відповідно до п. 4.2
зазначеної Інструкції, якщо працівник
відсутній на роботі в день звільнення,
то власник або уповноважений ним орган
в цей день надсилає йому поштове
повідомлення із вказівкою про
необхідність отримання трудової
книжки. Пересилання трудової книжки
поштою з доставкою на зазначену адресу
допускається тільки за письмовою
згодою працівника.

Враховуючи вище наведене, суд першої
інстанції прийшов до підставного
висновку, що у даному випадку відсутня
вина відповідачів у ознайомленні
позивача з наказом про звільнення та
видачі у день звільнення трудової
книжки, оскільки для належного і
вчасного виконання відповідачами
покладених на них законом функцій
повинна бути проявлена також і певна
ініціатива працівника, якої у даному
випадку не було, оскільки останній,
перебуваючи на роботі, не тільки не
з'явився у день звільнення для
проведення передбаченої законом
процедури звільнення, а і ухилявся від
такої, а відтак правові підстави для
задоволення вимог відсутні.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
постанова відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12 травня 2011
року по справі № 2а-4582/10/0770 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
О.М. Довгополов

Н.В. Ільчишин