Справа № 806/2143/14
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

806/2143/14

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року Житомир справа № 806/2143/14

категорія 11.5

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Шимонович Р.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області до Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про визнання дій неправомірними та скасування постанови, зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

Представник позивача подала заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача до суду не прибув, надав письмові заперечення, у яких просив розглядати справу без його участі.

Суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні, відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Постановою державного виконавця від 06.12.2013 р. даний виконавчий лист повернено стягувачеві.

Перевіряючи оскаржувану постанову на відповідність вимогам частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту спірної постанови, відповідач при її прийнятті керувався пунктом 9 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", яким передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Вичерпні підстави повернення виконавчого документу стягувачеві визначено статтею 47 Закону України "Про виконавче провадження", а саме:

1) є письмова заява стягувача;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення;

4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно;

9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до частини 4 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Разом із тим, відповідачем жодних доказів в обґрунтування підстав для повернення виконавчого листа, а саме: доказів на підтвердження наявності встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, суду надано не було.

Інформаційний лист №1484/12/13-13 від 24.10.2013 р. Вищого адміністративного суду України, на який посилається державний виконавець при винесенні постанови про повернення виконавчого листа, містить роз'яснення порядку стягнення податкового боргу, однак носить лише інформаційний, рекомендаційний характер, даний лист не має статусу закону.

Жодним законом не встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника у рамках виконавчого провадження ВП №35564157.

Слід зазначити, що вчинення дій суб'єктом владних повноважень є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції. Здійснення дії являє собою процес реалізації наданих законом функцій суб'єкту владних повноважень. Самі по собі дії не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків для особи. Правові наслідки для позивача несуть акти індивідуальної дії - у даному випадку спірна постанова. Саме вони мають вплив на його права та інтереси.

Виходячи із завдань Кодексу адміністративного судочинства України, як то захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, судовий захист права може бути здійснений шляхом скасування спірної постанови.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у державного виконавця були відсутні правові підстави для повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", відтак державний виконавець Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції при прийнятті спірної постанови діяв у спосіб, що не передбачений положеннями Закону України "Про виконавче провадження", що є правовою підставою для її скасування, і позовні вимоги Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області в цій частині є обґрунтованими.

Між тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача прийняти до виконання виконавчий лист №4784/12, виданий Житомирським окружним адміністративним судом 08.11.2012 р., оскільки відповідні дії є обов'язком загального характеру державного виконавця та належить виключно до його компетенції, при цьому, з приписів норм чинного законодавства вбачається неприпустимість підміни судом суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта.

Відповідно до частини 1 статті 51 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зазначеній частині.

Суд не приймає до уваги покликання відповідача, викладені у письмових запереченнях проти позову щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки вхідний штамп Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на супровідному листі від 06.12.2013 року свідчить про те, що спірна постанова отримана позивачем 22.04.2014 року.

Керуючись статтями 86, 128, 158-163, 181, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про повернення виконавчого документа стягувачеві № ВП 35564157 від 06.12.2013 р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.М.Шимонович