Справа № 826/4464/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/4464/14
інстанції: Пащенко К.С.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

17 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів у м.
Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24.04.2014 у справі за адміністративним
позовом Українського державного
виробничого підприємства «Ізотоп» до
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у м. Києві про скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Українське державне виробниче
підприємства «Ізотоп» звернулось до
суду першої інстанції з позовом, в
якому просило скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів у м.
Києві від 30.12.2013 №.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24.04.2014 позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням відповідач звернувся
із апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, та ухвалити нову постанову, якою
у задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
09.12.2013 за результатами документальної
позапланової виїзної перевірки УДВП
«Ізотоп» з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ПАТ СК «Скайд» за
період з 01.10.2010 по 31.12.2012 ДПІ у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
складено акт № 434/1/22-01-14308322, яким
встановлено порушення позивачем пп.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України та, як
наслідок, заниження податку на
прибуток на загальну суму у розмірі 26
4678 грн.

30.12.2013 на підставі акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № , яким
позивачу визначено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму у розмірі 264678 грн., а
також до позивача застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 66167 грн.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що оскільки формування
валових витрат за господарськими
операціями підтверджено первинною
документацією, господарські операції
були реальними, у зв'язку з чим є
підстави для скасування спірного
податкового повідомлення-рішення.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законодавством України. Податкове
повідомлення-рішення є обґрунтованим,
оскільки у ході перевірки встановлено
порушення вимог податкового
законодавства, що свідчить про
заниження позивачем податкових
зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції та вважає доводи
апелянта безпідставними, враховуючи
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи між
позивачем та ПАТ СК «Скайд» укладено
генеральний договір добровільного
страхування від 05.05.2010 № 291-40, договір
добровільного страхування вантажу
увід 06.01.2012 № 020-40, договір обов'язкового
страхування відповідальності
суб'єктів перевезення небезпечних
вантажів на випадок настання
негативних наслідків під час
перевезення небезпечних вантажів від
13.06.2013 № 448-12 та № 452-45.

Реальність спірних господарських
операцій підтверджується також
доданими до матеріалів справи:

- актами здачі-приймання виконаних
робіт, рахунками-фактурами, платіжними
документами та повідомленнями про
відправлення вантажів,
товарно-транспортними накладними;

- ліцензією ПАТ СК «Скайд», виданою
Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, на страхову
діяльність у формі добровільного
страхування вантажів та багажу
(вантажобагажу), від 27.07.2012 серії АД №
039872 (строк дії: з 13.03.2007 - необмежений),
яка підтверджує наявність у
зазначеного підприємства передбачених
чинних законодавством вимог для
виконання відповідної господарської
діяльності, в тому числі укладення та
виконання спірних Договорів;

- договорами від 01.03.2007 № 001/2007, від 15.04.2010
№ 06-12/028/10, від 24.11.2011 № 06-12/044/11, від 01.02.2012
№ 06-12/045/11/27-01, від 02.02.2012 № 2ДЗ, від 21.02.2012
№ 06-12/046/12, від 07.03.2012 № 06-12/047/12, від 23.07.2012
№ 894/вк, від 20.09.2012 № 06-12/055/12, від 30.10.2012 №
45/12/2, від 22.10.2012 № 03-30/52, від 06.11.2012 № 03-30/36,
№ 03-30/37 та № 03-30/38, від 15.11.2012 № 15/11, від
25.06.2013 № 06-12/059/13, додатками до них, з
метою виконання яких здійснювались
спірні господарські операції;

- ліцензією, виданою позивачу Державним
комітетом ядерного регулювання
України від 06.02.2008 серії АВ № 391368 на
право провадження діяльності з
використання джерел іонізуючого
випромінювання, ліцензією, виданою
позивачу Державною інспекцією
ядерного регулювання України від 01.02.2013
серії АА № 000918 на право провадження
діяльності з перевезення
радіоактивних матеріалів, ліцензією,
виданою позивачу Державною інспекцією
України з безпеки на наземному
транспорті від 03.06.2013 серії АЕ № 265373 -
дає дозвіл на внутрішні перевезення
небезпечних вантажів вантажними
автомобілями, причепами та
напівпричепами, які підтверджують
наявність у УДВП «Ізотоп» передбачених
чинних законодавством вимог, в тому
числі наявність необхідного персоналу
та транспортних засобів, для
здійснення відповідної господарської
діяльності, зокрема, можливість та
необхідність страхування перевезення
небезпечних вантажів та самого
вантажу.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК
України об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті та інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України
встановлено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Законом України «Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні»
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми, для підтвердження
включення до складу податкового
кредиту сум податку, сплачених у складі
ціни за придбаний товар (роботи,
послуги), необхідні первинні документи
(податкові накладні, видаткові
накладні, акти здачі-прийняття товару
тощо), оформлені відповідно до вимог
Закону України «Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність в
Україні».

Закон України «Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність в
Україні» (далі - Закон) поширюється на
всіх юридичних осіб, створених
відповідно до законодавства України,
незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16
вищевказаного Положення забороняється
приймати до виконання первинні
документи на операції, що суперечать
законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні».

Колегія суддів зазначає, що надані
позивачем документи свідчать про
здійснення господарської діяльності,
оскільки вони відповідають вимогам
чинного законодавства до первинних
документів, а відтак наділені
юридичною силою та є належними
доказами реальності здійснених
господарських операцій позивача з
контрагентом.

Посилання апелянта на порушення
контрагентом позивача вимог
податкового законодавства щодо
декларування сум податкових
зобов'язань є безпідставними, оскільки
за дане порушення податкового
законодавства передбачена
індивідуальна відповідальність саме
для контрагента, а не для позивача.

У довідці Вищого адміністративного
суду України від 15.04.2010 «Про результати
вивчення та узагальнення практики
застосування адміністративними судами
окремих норм Закону «Про податок на
додану вартість» викладено, зокрема, що
ведення податкового обліку покладено
на кожного окремого платника податку,
при цьому такий платник несе
самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів.

Аналогічна правова позиція висловлена
у постанові Верховного Суду України
від 31.01.2011 у справі № 21-47а10, відповідно
до якої чинне законодавство не ставить
у залежність право платника податків
на податковий кредит від дотримання
вимог податкового законодавства його
контрагентом.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Крім того, згідно з ст. 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Наведену норму слід застосовувати з
урахуванням того, що відповідно до ст.
228 ЦК України правочин, учинений з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства,
водночас є таким, що порушує публічний
порядок, а отже, - нікчемним.

Санкції застосовуються за вчинення
правочину з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства. Разом із тим, за змістом
частини 1 статті 208 ГК застосування цих
санкцій можливе не за сам факт
укладення зазначеної угоди, а лише в
разі виконання правочину хоча б однією
стороною. Санкції, встановлені
частиною 1 статті 208 ГК, не можуть
застосовуватися за сам факт несплати
податків (зборів, інших обов'язкових
платежів), зокрема однією зі сторін
договору, що є самостійним
правопорушенням. Для застосування
санкцій, передбачених частиною 1 статті
208 цього Кодексу, необхідним є умисел на
укладення угоди з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства.

Виходячи із вищезазначених обставин
справи, а також з того, що санкції є
похідними від учинення нікчемного
правочину, у даному випадку вони не
можуть бути застосовані через
недоведеність направленості спірних
договорів на досягнення мети, що
суперечить інтересам держави та
суспільства, що вірно враховано судом
першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивачем правомірно сформовано
валові витрати по взаємовідносинах з
ПАТ СК «Скайд», а тому оскаржуване
податкове повідомлення-рішення є
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню, що вірно встановлено судом
першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних
доказів, що б підтверджували факт
правомірності винесення оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів у м.
Києві залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 24.04.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений
23.06.2014.

.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.