Справа № 2а/0570/5465/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/61819/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М. Бившевої Л.І.
Шипуліної Т.М. розглянувши у порядку
письмового провадження

касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Куйбишевському
районі м. Донецька Донецької області
Державної податкової служби

на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
19.07.2012

та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18.09.2012

у справі № 2а/0570/5465/2012

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний дім
«Промцемент»

до Державної податкової
інспекції у Куйбишевському районі м.
Донецька Донецької області Державної
податкової служби

про визнання недійними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний дім
«Промцемент» (надалі - позивач, ТОВ «ТД
«Промцемент») звернулося до Донецького
окружного адміністративного суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Куйбишевському
районі м. Донецька Донецької області
Державної податкової служби (надалі -
відповідач, ДПІ у Куйбишевському
районі м. Донецька Донецької області
ДПС), у якому просило суд визнати
недійсними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 03.05.2012 №
та № .

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 19.07.2012,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18.09.2012, адміністративний позов ТОВ
«ТД «Промцемент» задоволено повністю:
визнано протиправним податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Куйбишевському районі м. Донецька від
03.05.2012 № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств у розмірі 1 801 511,00
грн. та визнано протиправним податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Куйбишевському районі м. Донецька від
03.05.2012 № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 1 368 312,00 грн.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані рішення та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити в повному обсязі.

Письмових заперечень позивача на
касаційну скаргу відповідача до Вищого
адміністративного суду України не
надходило.

У зв'язку з неприбуттям у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, що були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України,
на підставі частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вирішила розглядати справу у
порядку письмового провадження.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, представниками податкового
органу проведено планову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 по
31.12.2011, за результатами якої 13.04.2012
складено акт № 428/23-213/36381273 (надалі акт).

Згідно висновків акта перевірки
податковим органом встановлено
порушення позивачем приписів: п. 5.1, пп.
5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України від 28.12.1994 №
334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» (надалі - Закон України
«Про оподаткування прибутку
підприємств»), який діяв на час
виникнення спірних правовідносин, що
призвело до заниження податку на
прибуток за період з 4 кварталу 2010 року
по 4 квартал 2011 року на 1 748 498,00 грн.; пп.
7.4.1, пп. 7.4.4 п. 7.4, пп. 7.7.2, пп. 7.7.7 п. 7.7 ст. 7
Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про
податок на додану вартість» (надалі -
Закон України «Про податок на додану
вартість»), який діяв на час виникнення
спірних правовідносин, п. 198.3 п.198.4 ст.198
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
додану вартість за період з жовтня 2010
року по грудень 2011 року на суму 1 191 963,00
грн.

На підставі висновків акта відповідач
прийняв податкові
повідомлення-рішення: від 03.05.2012 №
, яким збільшено позивачу суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на суму 1 801 511,00 грн. та від
03.05.2012 № , яким збільшено позивачу
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на суму 1 368 312,00 грн.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
висновки відповідача щодо
безпідставності віднесення позивачем
сум податкового кредиту та валових
витрат у відповідні податкові періоди
за договорами укладеними з ТОВ
«СОЮЗПРОМІНВЕСТДОНБАС», ТОВ
«Метколмайн», ТОВ «НВТ «Гірна
Механіка» та ТОВ «Мета-Інвест» не
знайшли свого документального
підтвердження, а тому дійшов висновку,
що спірні податкові
повідомлення-рішення підлягають
скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погодився із
такими висновками суду першої
інстанції, посилаючись на те, що під час
вирішення справи останнім не було
допущено порушень норм матеріального
та процесуального права, які б призвели
до неправильного вирішення справи.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього ж Закону
до складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, встановлених пунктами 5.3.-5.7.
цієї статті.

Відповідно до абз.4 п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
вищевказаного Закону не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Таким чином, підставою для включення
витрат підприємства до складу валових
є належне документальне підтвердження
факту понесення таких витрат та їх
зв'язок з господарською діяльністю
підприємства.

01.01.2011 набрав чинності Податковий
кодекс України.

Згідно з пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до пп. 138.2 ст. 138 цього
Кодексу витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
визначено, що в редакції, що була чинною
на момент виникнення спірних
правовідносин, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Нормою пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону
визначено, що не підлягають включенню
до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, дія якого поширюється
на правовідносини, що виникли після
01.01.2011, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до ст. 39 цього Кодексу, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 цього Кодексу не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сум податку на додану
вартість до складу податкового кредиту
є факт придбання товарів та послуг з
метою їх використання в господарській
діяльності, що підтверджено належним
чином складеними податковими
накладними (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) і сплата
податку на додану вартість продавцю у
складі вартості товару.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, 01.06.2009 між ТОВ «ТД
«Промцемент» (підприємство) укладено з
ТОВ «СОЮЗПРОМІНВЕСТДОНБАС»
(експедитор) договір на
транспортно-експедиційне
обслуговування вантажів № 01/06-01. За
умовами вказаного договору експедитор
зобов'язався організувати перевезення
вантажу підприємства залізничним
транспортом як самостійно, так і шляхом
укладення відповідних договорів з
Залізничними дорогами або іншими
юридичними особами від свого імені за
рахунок підприємства. Вартість послуг
становила 3% від вартості перевезень та
інших транспортних послуг при
прийманні вантажу (з урахуванням
податку на додану вартість).

З метою виконання
транспортно-експедиторських послуг
ТОВ «СОЮЗПРОМІНВЕСТДОНБАС» 26.04.2010
уклало з ДП «Донецька залізниця»
договір № 80с «Про організацію
перевезень вантажів і проведення
розрахунків за перевезення та надані
залізницею послуги».

Виконуючи умови договору від 01.06.2009 №
01/06-01 експедитор - ТОВ
«СОЮЗПРОМІНВЕСТДОНБАС» надав ТОВ «ТД
«Промцемент» послуги з організації
перевезення цементу на загальну суму 93
416,4 т за адресами
контрагентів-покупців: ТОВ
«Алфавит-Трейд» згідно договору від
20.05.2010 № 20/05-2; ПП «Анкер» згідно
договору від 07.04.2010 № 07/04-2; ТОВ
«Арво-Цемент» згідно договору від
02.06.2010 № 01/06-2; ТОВ «Глобалтрансбуд»
згідно договору від 31.05.2010 № 31/05-01; ТОВ
«Грандцемент» згідно договору від
06.05.2011 № 06/05-01; ТОВ «ДонасВостокЦемент»
згідно договору від 15.11.2010 № 15/1-1; ПП
«Росток+» згідно договору від 19.04.2010 №
19/04-1; ВАТ «Стромацемент» згідно
договору від 11.12.2009 № 11/12-01; ТОВ
«Торгово-транспортна компанія
«Цементний Альянс» згідно договору від
29.06.2011 № 29/09-1, та іншим контрагентам -
суб'єктам господарської діяльності.

Всього за період з жовтня 2010 року по
грудень 2011 року ТОВ «ТД «Промцемент»
отримано від ТОВ
«СОЮЗПРОМІНВЕСТДОНБАС» послуг на
загальну суму 6 277 913,98 грн. (у тому числі
податок на додану вартість 1 046 319,00 грн.).

За наслідками виконання договірних
зобов'язань експедитором - ТОВ
«СОЮЗПРОМІНВЕСТДОНБАС» виписано та
надано позивачу рахунки-фактури,
податкові накладні, звіти експедитора,
а також між підприємствами складено
акти здачі-приймання робіт (надання
послуг).

Між позивачем та його
контрагентами-покупцями складено
податкові накладні, видаткові
накладні, листи про власність
продукції (цементу), акти
приймання-передачі цементу, залізничні
накладні. Із зазначених документів
вбачається кількість цементу, його
вартість, відшкодування залізничного
тарифу. В актах приймання-передачі
вказані номери залізничних квитанцій
та вагонів, що ідентифікує перевезений
товар (цемент). З залізничних накладних
вбачається, що платником залізничних
послуг є ТОВ «СОЮЗПРОМІНВЕСТДОНБАС».
Оплата позивачем послуг з
транспортно-екпедиторського
обслуговування також підтверджується
банківськими виписками, що є в
матеріалах справи. Всі ці документи
відповідають вимогам, встановленим
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні».

Також судами попередніх інстанцій
встановлено, що ТОВ «ТД «Промцемент»
(Покупець) укладено наступні договори
на постачання гранульованого шлаку для
виробництва цементу (ГОСТ 3476-74): від
13.05.2011 № ШЛ-ТД 13/05 з ТОВ «НВТ «Гірна
механіка» (Постачальник); від 23.09.2009 №
ШЛ-ТД 23/09-09 з ТОВ «Метколмайн»
(Постачальник).

Згідно умов цих договорів ціна та
кількість гранульованого цементу
вказується у додатках, що є невід'ємною
частиною зазначених договорів.
Відповідно до п. 3 «Умови поставки»
Договорів Покупець зобов'язався
відшкодувати Постачальнику вартість
перевезення продукції до місця
призначення у разі, якщо вона згідно
додатків не включена у вартість товару,
а також у разі необхідності, витрати, що
пов'язані з додатковим планом
перевезень. Ціна за гранульований шлак
визначена на умовах поставки FCA (згідно
Інкотермс 2000) з відшкодуванням
транспортних витрат у повному обсязі
згідно залізничних квитанцій.

За умовами укладених договорів
Постачальник передав Покупцю наступні
документи: рахунок-фактуру, видаткову
накладну, податкову накладну,
акт-приймання-передачі.

На виконання договору від 13.05.2011 № ШЛ-ТД
13/05 ТОВ «НВТ «Гірна механіка» у вересні
2011 року поставило на адресу ТОВ «ТД
«Промцемент» шлак гранульований у
кількості 16 486,15 т на загальну суму 661
765,08 грн. (у тому числі відшкодування
залізничного тарифу у розмірі 414 472,80
грн.).

На виконання договору від 23.09.2009 № ШЛ-ТД
23/09-09 ТОВ «Метколмайн» протягом липня -
жовтня 2011 року поставило на адресу ТОВ
«ТД «Промцемент» шлак гранульований у
кількості 31 544,82 т на суму 1 294 106,38 грн. (у
тому числі відшкодування залізничного
тарифу у розмірі 820 933,20 грн.).

Вказаними постачальниками виписані та
надані ТОВ «ТД «Промцемент» (Покупцю)
податкові накладні, видаткові
накладні, акти приймання передачі з
визначенням номерів залізничних
квитанцій, номерів вагонів, кількості
вантажу, листи стосовно власності
вантажу, а також залізничні накладні з
визначенням номерів вагонів, кількості
вантажу та ін.

В подальшому позивач реалізував
гранульований шлак ТОВ «Промцемент»
згідно договору від 23.09.2009 № 23/09-01 ШЛ та
ТОВ «Союзпромінвестдонбас» згідно
договору від 04.03.2011 № 10/03, що
підтверджено виписаними
рахунками-фактурами, податковими
накладними, видатковими накладними,
актами виконаних робіт, листами про
власність, залізничними накладними.

Також 01.04.2011 ТОВ «ТД «Промцемент»
(Покупець) укладено договір № 01/04 із ТОВ
«Мета-Інвест» (Постачальник) на
постачання вугілля. Кількість вугілля,
ціна однієї тони, а також розрахунок
вартості вугілля, обумовлювалися
сторонами у додаткових угодах до цього
договору. Умовами додаткових угод від
20.05.2011 № 3, від 31.05.2011 № 4, від 01.06.2011 № 5
визначено, що Постачальник
зобов'язався у травні та червні 2011 року
сплатити залізничний тариф за поставку
вугілля.

На виконання зазначеного договору ТОВ
«Мета-Інвест» поставило на адресу ТОВ
«ТД «Промцемент» 959 т вугілля та
сплатило вартість за залізничний
тариф, про що складено видаткові
накладні, акти приймання-передачі
вугільної продукції, листи про
власність вугільної продукції,
залізничні квитанції про приймання
вантажу.

На підставі належним чином оформлених
первинних документів, які дають
можливість повної ідентифікації
господарських операцій із згаданими
контрагентам-постачальникам, суми
податку на додану вартість позивач
відніс до податкового кредиту та
валових витрат у відповідні звітні
періоди, що не суперечить згаданим вище
приписам податкового законодавства.

Таким чином, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
правильними висновки судів попередніх
інстанцій якими визнано протиправними
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Куйбишевському районі м. Донецька від
03.05.2012 № та від 03.05.2012 № .

Оскільки суди попередніх інстанцій під
час розгляду справи повно і правильно
встановили обставини справи, та при
ухваленні судових рішень не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, зазначена
обставина, відповідно до частини
першої статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є підставою для залишення
касаційної скарги без задоволення, а
судових рішень - без змін.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 222, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Куйбишевському
районі м. Донецька Донецької області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

2. Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 19.07.2012 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18.09.2012 у
справі № 2а/0570/5465/2012 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236- 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна