Справа № 805/3812/14
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 р.
Справа №805/3812/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 10 год. 40
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Троянової О.В., при секретарі судового
засідання Максімчук М.О., розглянувши у
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом:

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Треналофф-траст»

до

Державної податкової інспекції у
Калінінському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області

про

визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення від 03.02.2014 року №

за участю представників:

від позивача: Тіщенко Д.А. за дов. від
22.01.2014р. № 10,

Комісарова О.В. за дов. від
06.05.2014р. № 155,

від відповідача: Городова Т.К. за дов.
від 19.02.2014р. № 3339/10/05-63-10-0/3-3,

Пряніков К.В. за дов. від
24.02.2014р. № 3874/10-05-63-22-03

ВСТАНОВИВ:

26.03.2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Треналофф-траст»
звернулось до Донецького окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Державної податкової
інспекції у Калінінському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення від 03.02.2014 року №
.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що 03.02.2014 року ДПІ у
Калінінському районі м. Донецька
винесла податкове
повідомлення-рішення № 000282203,
винесеного на підставі акту
документальної позапланової невиїзної
перевірки від 20.01.2014 року №
56/05-63-22-03/31297444, відповідно до якої
загальний розмір грошового
зобов'язання складає 55117 грн., з яких 36745
грн. - за основним платежем, 18372 грн. - за
штрафними 9фінансовими) санкціями
(штрафами). Позивач вважає висновки
акту безпідставними та
необґрунтованими, зазначене податкове
повідомлення-рішення неправомірним з
наступних підстав.

Відповідачем в ході перевірки не
встановлено, що відомості, які
містяться в товарно-транспортних
накладних є недостовірними, та не
встановлено в судовому порядку, що
зазначені документи є недійсними. В
товарно-транспортних накладних є уся
необхідна інформація для визнання
договору поставки реальним. У позивача
є всі необхідні документи, які
підтверджують факт здійснення
господарської операції та настання
правових наслідків, обумовлених
договором поставки. Зазначив, що
позивач є кінцевим споживачем
придбаного дизельного палива та ніяких
документів, що свідчать про подальшу
реалізацію бензину та дизпалива
позивачем з жодним підприємством не
укладалось.

Позивач вказав на те, що у нього наявні
відповідні податкові накладні, що
підтверджують його право на формування
податкового кредиту за проведеними
господарськими операціями з поставки
нафтопродуктів з постачальником - ТОВ
«ОМЕГА-СЕРВІС». Відповідачем під час
проведення перевірки не було
встановлено, що на час здійснення
спірних операцій ТОВ «»ОМЕГА-СЕРВІС»
не мало статус платника ПДВ, а на момент
надання позивачу податкових накладних
ТОВ «ОМЕГА-СЕРВІС» як контрагент
позивача було зареєстровано платником
податку на додану вартість, а тому мало
право виписувати податкові накладні.

Зазначив, що додатковими доказами з
приводу подальшого використання
придбаного у ТОВ «ОМЕГА-СЕРВІС» товару
є договори про надання послуг, де
позивач виступає виконавцем таких
послуг, та відповідні акти
приймання-передачі послуг за
вищезазначеними договорами, підписані
у липні 2013 року. У позивача у липні 2013
року були в наявності необхідні
складські приміщення, власні
транспортні засоби, машини, обладнання
та механізми у великій кількості, що
підтверджує факт реальності
здійснення фінансово-господарських
операцій з придбання нафтопродуктів у
ТОВ «ОМЕГА-СЕРВІС».

Представники позивача в судовому
засіданні підтримали заявлені позовні
вимоги, просили позов задовольнити з
підстав, зазначених в позовній заяві.

Представники відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечували,
надали суду письмові заперечення, в
яких зазначили, що ДПІ у Калінінському
районі м. Донецька, згідно з наказом від
09.01.2014 року № 3 проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка ТОВ
«Треналофф-траст» з питання визначення
повноти нарахування та своєчасності
сплати до бюджету податку на додану
вартість при здійсненні господарських
операцій з ТОВ «ОМЕГА-сервіс» за період
з 01.07.2013 року по 31.07.2013 року.

У ході проведення перевірки
встановлені порушення п. 44.1 ст. 44, п. 185.1,
п. 198.3 ст. 198 ПК України, а саме
встановлено відсутність факту
реального вчинення господарських
операцій та невідповідність первинних
документів нормам законодавства в
результаті занижено податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість за липень 2013 року в сумі 36745
грн.

За результатами перевірки складено акт
від 20.01.2014 року № 56/05-63-31297444 та прийнято
податкове повідомлення-рішення.

Представники відповідача вважають, що
спірне податкове повідомлення-рішення
є законним та відповідає нормам
діючого законодавства та просили у
задоволенні позову відмовити.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Треналофф-траст»
зареєстроване у якості юридичної особи
виконавчим комітетом Донецької
міської ради 13.12.2000 року, включено до
ЄДРПОУ за номером 31297444, що
підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
Серії А00 № 9302515 та Довідкою АА № 935071 з
єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
(а.с. 13,14). З 20.12.2000 року є платником
податку на додану вартість, про що
свідчить Свідоцтво № 07579560 про
реєстрацію платника податку на додану
вартість НБ № 076375 (а.с. 23).

Свою господарську діяльність здійснює
за адресою вул. Прокоф'єва,9 . м. Донецьк,
право власності зареєстровано КП БТІ м.
Донецька за реєстраційним № 24579430. (а.с.
213-218 том 1).

Відповідач - Державна податкова
інспекція у Калінінському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області є
суб'єктом владних повноважень, який у
правовідносинах з юридичними особами,
в тому числі пов'язаними із контролем
за повнотою нарахування та сплати
податків, обов'язкових платежів,
реалізують владні управлінські
функції, через що належить до суб'єктів
владних повноважень в розумінні п.п. 7 п.
1 статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідно до статті 1 Податкового
Кодексу України ( далі - ПК України), цей
кодекс визначає вичерпний перелік
податків та зборів.

Згідно зі статтею 6 ПК України податком
є обов'язковий, безумовний платіж до
відповідного бюджету, що справляється
з платників податку відповідно до
цього Кодексу.

Згідно з п. 46.1. статті 46 ПК України
нарахування та сплата податкового
зобов'язання здійснюється на підставі
документа, що подається контролюючому
органу у випадках, передбаченим
Кодексом. Таким документом є
декларація, розрахунок.

19.08.2013 року ТОВ «Треналофф-траст»
подано до податкового органу податкову
декларацію з податку на додану
вартість за липень 2013 року, якою
самостійно визначена сума податку на
додану вартість, яка підлягає
нарахуванню за підсумками поточного
звітного (податкового) періоду з
урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
(податкового) періоду у розмірі 126246 грн.
(а.с. 68-69).

20.01.2014 року ДПІ у Калінінському районі
м. Донецька складено Акт № 56/05-63-22-03/31297444
про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Треналофф-траст» з питання визначення
повноти нарахування та своєчасності
сплати до бюджету податку на додану
вартість при здійсненні господарських
операцій з ТОВ «Омега-сервіс» за період
з 01.07.2013 року по 31.07.2013 року (а.с. 24-35).
Висновком Акту встановлено порушення
п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
підприємством ТОВ «Треналофф-траст»
встановлено відсутність факту
реального вчинення господарських
операцій та невідповідність первинних
документів нормам законодавства в
результаті занижено податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість за липень 2013 року в сумі 36745
грн.

27.01.2014 року ТОВ «Треналофф-траст» були
подані податковому органу зауваження
№ 34 до акту невиїзної перевірки №
56/05-63-22-03/31297444 від 20.01.2014 року. В наданих
зауваженнях позивач вказав, що
висновки Акту вважає необґрунтованими
зазначивши, що у відповідності з п. 44.1
ст. 44 ПК України облік надання ТМЦ
здійснювався на підставі видаткових
накладних, які оформлені у
відповідності з діючим законодавством,
всі операції з ТОВ «Омега-сервіс» в
період з 01.07.2013 року по 31.07.2013 року
здійснювались на підставі договору №
00456Т від 01.03.2013 року, що підтверджено
видатковими накладними та відображені
у бухгалтерському обліку (а.с. 36-37).

03.02.2014 року ДПІ у Калінінському районі
м. Донецька надано ТОВ
«Треналофф-траст» лист-відповідь №
2123/10/05-63-22-03 на зауваження № 34 від 27.01.2014
року до акту перевірки, в яких
податковий орган зазначив, що висновки
акту документальної позапланової
невиїзної перевірки ТОВ
«Треналофф-траст» від 20.01.2014 року №
56/05-63-22-03/31297444 залишені без змін (а.с. 38-42).

03.02.2014 року ДПІ у Калінінському районі
м. Донецька прийнято податкове
повідомлення-рішення № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
ТОВ «Треналофф-траст» з податку на
додану вартість на загальну суму 55117
грн., в тому числі за основним платежем -
36745 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 18372 грн.,
граничний строк сплати 10 днів (а.с. 43).

Судом встановлено,що 01.03.2013 року між ТОВ
«Омега-сервіс» та ТОВ
«Треналофф-траст» укладено Договір
поставки нафтопродуктів № 00456Т, за яким
ТОВ «Омега-сервіс» зобов'язується
постачати ТОВ «Треналофф-траст»
нафтопродукти у відповідності до
наданої заявки, приймання товару за
кількістю здійснюється згідно
кількості, яка вказана в товарних
накладних. Строк дії Договору з моменту
підписання до 31.12.2014 року (а.с. 44-46).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 67
Господарського кодексу України
відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності здійснюються
на основі договорів. Підприємства
вільні у виборі предмета договору,
визначенні зобов'язань, інших умов
господарських взаємовідносин, що не
суперечать законодавству України.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу
України, договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Аналогічні норми містяться у ст. 180
Господарського кодексу України, згідно
із якою господарський договір
вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Реальність виконання вказаного
договору з ТОВ «Омега-сервіс».
підтверджується наданими позивачем
податковими накладними № 64 від 05.07.2013
р., №279 від 23.07.2013 р., видатковими
накладними від 05.07.2013р.,від 23.07.2013 р.,
товаро-транспортними накладними від
05.07.2013р.,від 23.07.2013 р,, паспортом
продукції, сертифікатами
відповідності( копії яких долучені до
матеріалів справи) , журналом
реєстрації довіреностей, банківською
випискойз особового рахунку,
відомостями обліку розрахунків с
замовниками, відомостями обліку
транспортних засобів позивача ( а.с.47-67).

Подальше використання придбаного
палива у контрагента ТОВ
«ОМЕГА-СЕРВІС» в своїй господарської
діяльності позивачем також
підтверджено наявними в матеріалах
справи Договорами про надання послуг
та актами прийому-передачі послуг за
вказаними договорами, де виконавцем є
саме позивач, а предмет договору
надання послуг по транспортуванню та
ін.. ( а.с.109-212, том1).

Доказів чи доводів того, що ТОВ
Треналоф-траст» укладено угоду, що
суперечить діючому законодавству,
відповідачем не наведено. Норми
Податкового кодексу України в частини
оподаткування податком на додану
вартість не ставлять в залежність
податковий облік (стан) певного
платника від інших осіб і фактичної
сплати контрагентами податку до
бюджету, якщо контрагент якимось чином
порушив діюче законодавство або не
виконав свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, то тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.

Доказів наявності судових рішень щодо
визнання укладених позивачем
правочинів недійсними представниками
відповідача суду не надано.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 8 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», питання
організації бухгалтерського обліку на
підприємстві належать до компетенції
його власника (власників) або
уповноваженого органу (посадової
особи) відповідно до законодавства та
установчих документів.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що пунктами 1-3 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність і Україні»
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Інформація, що міститься у прийнятих до
обліку первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Згідно з п. 5 ст.
9 цього Закону господарські операції
повинні бути відображені в облікових
регістрах у тому звітному періоді, в
якому вони були здійснені.

За приписами п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, первинні документи -
це документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів. Пунктом 2.4 цього Положення
визначено, що первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Тобто, факт здійснення господарської
операції щодо отримання
товарно-матеріальних цінностей від
постачальника та оприбуткування їх у
покупця може бути підтверджено не лише
товарно-транспортними накладними, а й
іншими документами первинного
бухгалтерського обліку, що
відповідають вищезазначеним
критеріям.

Податковим органом не враховано, що за
приписами статей 655, 689 ЦК України
прийняття покупцем товару є обов'язком
(незалежно від факту надання
постачальником ТТН), окрім випадків,
коли він має право вимагати заміну
товару або має право відмовитися від
договору.

Єдиними правовими наслідками
невиконання продавцем обов'язку
передати покупцеві документи, що
стосуються товару, є право (а не
обов'язок) покупця відмовитись від
договору купівлі-продажу та повернути
товар покупцеві (ч. 1 та 2 ст. 666 ЦК
України).

В пункті 2.7. Положення про
документальне забезпечення записів в
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Мінфіну України від 24.05.95р. №88,
не має прямої вказівки на те, що
первинна транспортна документація
відноситься до первинних документів,
на основі яких ведеться бухгалтерський
облік. Норма зазначеного пункту
звучить наступним чином: "Первинні
документи складаються на бланках
типових форм, затверджених
Міністерством статистики України, а
також на бланках спеціалізованих форм,
затверджених міністерствами і
відомствами України. Документування
господарських операцій може
здійснюватись з використанням
виготовлених самостійно бланків, які
повинні обов'язково містити реквізити
типових або спеціалізованих форм".

Факт передавання товару (набуття
платником права власності)
підтверджується наявними видатковими
накладними. Зазначені видаткові
накладні повністю відповідають
вимогам до первинних документів, які
пред'являються, пункту 2 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", пункту 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Мінфіну України №88 від 24.05.95р.

За приписами п. 138.2 статті 138
Податкового кодексу України до складу
витрат належать будь-які витрати,
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку. При цьому у
п. 140.5 статті 140 ПКУ зазначено, що
установлення додаткових обмежень щодо
складу витрат платника податку, крім
тих, що зазначені у цьому кодексі, не
дозволяється. Податковим кодексом
України, який регулює правила ведення
податкового обліку, ніяких вимог щодо
форми та змісту документів, які
використовуються для підтвердження
віднесення витрат до валових, не
встановлено. Тобто, видаткові накладні
є належним документом, що свідчить про
валові витрати платника.

Правила податкового обліку не
визначають конкретного переліку
первинних документів, відповідно до
яких повинні бути оформлені
господарські операції, а також не
передбачають будь-яких спеціальних
вимог до форми чи виду первинних
документів, до їх оформлення та
заповнення. За таких обставин, факт
виконання договорів суб'єктом
господарювання-платником ПДВ, також
може підтверджуватись податковими
накладними, видатковими накладними,
рахунками на оплату, прибутковими
ордерами, актами приймання товарів на
склад, платіжними дорученнями, якими на
виконання договорів перераховані
грошові кошти в оплату товару, що
придбавався, а також картками
складського обліку ТМЦ, лімітними
картами, що підтверджують факт
передачі ТМЦ зі складу на виробничу
дільницю підприємства.

Відповідно до приписів п.20.1.5 статті 20
Податкового кодексу України, під час
проведення перевірки, податковий орган
міг скористатися наданим правом
вимагати від платника податків, що
перевіряється, провести
інвентаризацію основних фондів, ТМЦ,
коштів, у тому числі і зняття залишків
ТМЦ, що дало би змогу підтвердити факт
наявності ТМЦ на складах і довести факт
реального здійснення господарських
операцій. Відповідач не скористався
наданим йому правом, що також ставить
під сумнів об'єктивність та
правомірність висновків Акту
перевірки.

Відповідачем не наведені докази факту
невикористання придбаних ТОВ
«Треналоф-траст» у контрагентів
товарно-матеріальних цінностей в
господарській діяльності або не
оприбутковування товарів.

Відповідачем не прийнято до уваги, що
здійснення перевірки щодо наявності
або відсутності документів,
посвідчуючих якість та комплектність
поставлених товарно-матеріальних
цінностей у платника податку, взагалі
виходить за межі повноважень
податкового органу, визначених статті
20 Податкового кодексу України.

Податкове законодавство України не
містить у собі норми, яка б покладала
відповідальність на платника
податку-покупця за правильність
визначення платником
податку-продавцем об'єктів
оподаткування, правильність
відображення їх у податковому обліку
та інше. У разі випадку, коли контрагент
не виконав свої зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету, це не тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
формування податкового кредиту у разі
якщо останній має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Крім того, відповідно до статті 198.6. ПКУ,
на підставі якої встановлено порушення
у податковому повідомлені - рішенні, що
оскаржується, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу).
Позивачем були надані відповідачу і
під час перевірки, а також залучені до
матеріалів справи, копії податкових
накладних, які виписувалися при
здійсненні постачання за договором, що
був укладений позивачем . Всі податкові
накладні за вказаний період
зареєстровані в ЄДР, що було вказано
представником позивача в судовому
засіданні та підтверджено
представником відповідача.На момент
здійснення спірних операцій порядок,
підстави та терміни формування
податкового кредиту визначались
статтями 185, 188, 200, 201 Податкового
кодексу України.

Так, згідно з п. 185.1 статті 185 Кодексу,
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до п. 188.1 статті 188 Кодексу,
база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

Пунктом 198.1 статті 198 Кодексу визначено,
що право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, в тому
числі, у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Згідно з п.п. 198.2, 198.3, 198.6 статті 198
Кодексу датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 статті 200 Кодексу,
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п. 201.1 статті 201 Кодексу
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну.

Про факт реальності та товарності
господарських операцій позивача з його
контрагентами свідчить наявні в
матеріалах справи отримані податкові
накладні. Сплата коштів за придбані
товари підтверджена відповідними
видатковими накладними.

В матеріалах справи відсутні будь-які
дані про те, що на момент надання
податкової накладної контрагент
позивача не був зареєстрований
платником податку на додану вартість, а
тому не мав права виписувати податкові
накладні.

Зазначене спростовує твердження
відповідача про завищення суми
податкового кредиту, оскільки
приписами статті 198 Податкового
кодексу України чітко передбачено
випадки виникнення права платника
податку на податковий кредит. Таке
право підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до статті 3 Господарського
кодексу України, господарською
діяльністю вважається діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Господарська діяльність, що
здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.

Метою правочинів, що укладаються при
веденні господарської діяльності, є
отримання доходу, тому позивач як
суб'єкт господарської діяльності,
повинен спрямовувати свою
господарську діяльність на досягнення
економічних результатів та отримання
прибутку. Податковим органом зроблено
висновок, що позивач здійснював
заздалегідь економічно необґрунтовані
операції та з метою формування
штучного податкового кредиту та
мінімізації податкових зобов'язань.

Відповідачем в ході перевірки не
встановлено, та не доведено суду, що
відомості, які містяться в податкових
накладних, а також в інших первинних
документах, є недостовірними, або що
зазначені документи визнані
недійсними в судовому порядку.

Самостійно визначені позивачем
зобов'язання були сплачені в повному
обсязі, у визначені законодавцем
строки, що також не заперечувалось
представником відповідача.

Відповідно до підпункту 14.1.39. пункту 14.1.
статті 14 Кодексу грошове зобов'язання
платника податків - сума грошових
коштів, які платник податків
зобов'язаний сплатити до відповідного
бюджету в якості податкового
зобов'язання.

Згідно з підпунктом 14.1.156. пункту 14.1.
статті 14 Кодексу податкове
зобов'язання - сума грошових коштів, яку
платник податків, у тому числі
податковий агент, сплачує до
відповідного бюджету в якості податку
або збору на основі, в порядку і
терміни, визначені податковим
законодавством.

Також суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідальність за
наслідками неналежного виконання
контрагентом своїх обов'язків щодо
несвоєчасного декларування податку на
додану вартість не повинна бути
покладена на добропорядних платників
податку.

При вирішенні справи суд не приймає до
уваги посилання відповідача на довідку
від ДПІ у Київському районі м. Донецька
«Про результати проведення зустрічної
звірки ТОВ «Омега-сервіс» щодо
документального підтвердження
господарських відносин із ТОВ
«Мікстранс» за липень 2013 року, їх
реальності та повноти відображення в
обліку» з ознаками нікчемності,
оскільки судом встановлено, що
постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 08.01.2014 року
по справі № 805/15635/13-а, яку ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 26.02.2014 року
залишено без змін, позов ТОВ
«Омега-сервіс» до Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
визнання неправомірними дій щодо
проведення зустрічної звірки,
результати якої оформлені довідкою про
результати проведення зустрічної
звірки від 20.09.2013 року № 265/05-64-15-01;
визнання неправомірними дій по
коригуванню в АІС «Податковий блок»
показників податкових зобов'язань та
податкового кредиту з ПДВ товариства з
обмеженою відповідальністю "ОМЕГА -
СЕРВІС", визначених в декларації за
липень 2013 року на підставі довідки від
20.09.2013 року №265/05-64-15-01; визнання
неправомірними дій по реалізації
матеріалів зустрічної звірки з
товариства з обмеженою
відповідальністю "ОМЕГА - СЕРВІС",
оформлені довідкою від 20.09.2013 року №
265/05-64-15-01 шляхом її направлення до
інших контролюючих органів;
зобов'язання вилучити з АІС
«Податковий блок» внесене коригування
показників податкових зобов'язань та
податкового кредиту з ПДВ товариства з
обмеженою відповідальністю "ОМЕГА -
СЕРВІС", визначених в декларації за
липень 2013 року на підставі довідки від
20.09.2013 року № 265/05-64-15-01; зобов'язання
відновити В АІС «Податковий блок»
показники податкових зобов'язань та
податкового кредиту з ПДВ товариства з
обмеженою відповідальністю "ОМЕГА -
СЕРВІС", визначених в декларації за
липень 2013 року з урахуванням додатків
до декларації задоволено. Зазначеною
постановою визнано неправомірними дії
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області щодо проведення
зустрічної звірки з товариством з
обмеженою відповідальністю "ОМЕГА -
СЕРВІС", результати якої оформлені
довідкою про результати проведення
зустрічної звірки від 20.09.2013 року №
265/05-64-15-01, дії державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Донецька головного управління
Міндоходів у Донецькій області по
коригуванню в АІС «Податковий блок»
показників податкових зобов'язань та
податкового кредиту товариства з
обмеженою відповідальністю "ОМЕГА -
СЕРВІС" з ПДВ, визначених в декларації
за липень 2013 року, на підставі довідки
від 20.09.2013 року № 265/05-64-15-01, визнано
неправомірними дії державної
податкової інспекції у Київському
районі м.Донецька головного управління
Міндоходів у Донецькій області по
реалізації матеріалів зустрічної
звірки з товариством з обмеженою
відповідальністю "ОМЕГА - СЕРВІС",
оформлені довідкою від 20.09.2013 року №
265/05-64-15-01 шляхом її направлення до інших
контролюючих органів, зобов'язано
державну податкову інспекцію у
Київському районі м. Донецька
головного управління Міндоходів у
Донецькій області (83007, м. Донецьк, вул..
Жмури, 1, ) вилучити з АІС
«Податковий блок» внесене коригування
показників податкових зобов'язань та
податкового кредиту товариства з
обмеженою відповідальністю "ОМЕГА -
СЕРВІС" (83048, м. Донецьк, вул.
Університетська, 95, ) з ПДВ,
визначених в декларації за липень 2013
року, на підставі довідки від 20.09.2013
року №265/05-64-15-01, зобов'язано державну
податкову інспекцію у Київському
районі м. Донецька головного
управління Міндоходів у Донецькій
області (83007, м. Донецьк, вул.. Жмури, 1,
) відновити В АІС
«Податковий блок» показники
податкових зобов'язань та податкового
кредиту товариства з обмеженою
відповідальністю "ОМЕГА - СЕРВІС" (83048,
м. Донецьк, вул. Університетська, 95,
) з ПДВ, визначених в
декларації за липень 2013 року з
урахуванням додатків до декларації.

Відповідно до ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Частинами 1 та 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
передбачено, що Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підставі викладеного, зважаючи на
всі наведені обставини в їх сукупності
та з урахуванням того, що відповідачем
в судовому засіданні не доведено, що
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення прийнято законно,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню в повному обсязі.

За приписами ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України..

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167, 254, 267 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Треналофф-траст» до
Державної податкової інспекції у
Калінінському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення від 03.02.2014 року №
000282203 - задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним податкове
повідомлення-рішення від 03.02.2014 року №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 36 745,00 грн. та
штрафних санкцій у розмірі 18 372,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Треналофф-траст»
судовий збір у розмірі 182 (сто
вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частини 5 червня 2014 року.

Повний текст постанови складений 10
червня 2014 року.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Троянова О.В.