Справа № 2а/0570/4098/12
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/48858/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України у
Ворошиловському районі м. Донецька
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 04 травня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 червня 2012
року у справі за позовом управління
Пенсійного фонду України у
Ворошиловському районі м. Донецька
Донецької області до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Ворошилівському
районі м. Донецька про стягнення
заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року управління Пенсійного
фонду України у Ворошиловському районі
м. Донецька Донецької області
звернулось з позовом про стягнення
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, в розмірі
2444 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 04 травня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 червня 2012
року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями у справі управління
Пенсійного фонду України у
Ворошиловському районі м. Донецька
звернулось касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, УПФУ у Ворошиловському
районі м. Донецька нараховані та
виплачені пенсії, призначені у зв'язку
з втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та направлені на адресу
відповідача акти щомісячної звірки
витрат по особових справах потерпілих,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, за період з грудня 2011
року по лютий 2012 року.

Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Ворошиловському
районі м. Донецька не прийняло до
відшкодування суми витрат по виплаті
та доставці пенсій по втраті
годувальника ОСОБА_4, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, виплаченої ОСОБА_5 в сумі
2444 грн. за період грудень 2011 року - лютий
2011 року, у зв'язку з тим, що на час смерті
годувальника утриманець відносився до
категорії працездатного населення.

Як встановлено судами та підтверджено
матеріалами справи, згідно акту від
07.09.2001 року № 93 про нещасний випадок
зафіксований факт про нещасний випадок
на виробництві, який відбувся 19.08.2001
року з сином ОСОБА_5 -ОСОБА_4

На підставі розпорядження від 30.04.2009
року № 166251 ОСОБА_5 призначена пенсія у
зв'язку з втратою годувальника, а також
доплата у вигляді державної адресної
допомоги.

УПФУ у Ворошиловському районі м.
Донецька у грудні 2011 року - лютому 2012 р.
ОСОБА_5 сплатило пенсію, призначеною у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві, у загальній сумі 2444 грн., у
тому числі основний розмір пенсії в
сумі 450 грн. та державна адресна
допомога в сумі 1994 грн., яка включена
до відповідних актів щомісячної звірки
витрат по особових справах потерпілих.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджено матеріалами
справи на момент смерті годувальника
його матері ОСОБА_5 виповнився 51 рік
також з 2003 року ОСОБА_5 встановлена
інвалідність за загальним
захворюванням (друга група
інвалідності).

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи
в задоволенні позовних вимог прийшли
до висновку їх необґрунтованості,
оскільки особа, яки отримала пенсію по
втраті годувальника була працездатною,
інвалідність останній встановлена
після виплати вказаної пенсії, крім
того державна адресна допомога та
витрати на її доставку і виплату не
підлягають відшкодуванню, згідно норм
чинного законодавства.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з такими висновками судів
попередніх інстанцій, з огляду на
наступне.

Відповідно до Законів України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», «Про страхові тарифи
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та «Про пенсійне
забезпечення» розроблений Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Відшкодуванню підлягають пенсії,
призначені відповідно до пунктів «а»,
«в», «г» статті 26, статей 37, 38, та пенсії,
виплачені відповідно до статей 91, 92
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» в разі настання
страхових випадків.

Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» встановлено, що
страхові виплати мають бути пов'язані
із страховими випадками, що спричинені
ушкодженням здоров'я або професійного
захворювання застрахованої особи.

Як встановлено судами та підтверджено
матеріалами справи, зв'язок смерті
потерпілого з нещасним випадком на
виробництві підтверджений актом про
нещасний випадок.

Згідно ст. 33 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом «д» пункту 1
частини першої статті 21 цього Закону)
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також
дитина померлого, яка народилася
протягом не більш як десятимісячного
строку після його смерті.

Тобто, в розумінні зазначеної норми
Закону ОСОБА_5 отримала пенсію по
втраті годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, була працездатною.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що у відповідача
відсутній обов'язок відшкодовувати
витрати на виплату та доставку пенсії
по втраті годувальника.

Крім того, безпідставним є посилання
позивача, що ОСОБА_5 отримувала пенсію
по втраті годувальника і є інвалідом,
оскільки як підтверджується
матеріалами справи група інвалідності
призначена утриманцю у 2003 році,
годувальник помер у 2001 році, тобто, на
час смерті годувальника утриманець
інвалідом не був.

Щодо вимоги про стягнення з
відповідача сум виплаченої адресної
допомоги, колегія суддів вказує
наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.03.2008 року № 265 «Про деякі питання
пенсійного забезпечення» запроваджена
державна адресна допомога, яка
сплачується у разі, якщо розмір пенсії
не досягає встановленого відсотка
прожиткового мінімуму.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів
України від 26.03.2008 року № 265
встановлено, що в разі, коли щомісячний
розмір пенсійних виплат (з урахуванням
надбавок, підвищень, додаткових пенсій,
цільової грошової допомоги, сум
індексації та інших доплат до пенсій,
встановлених законодавством, крім
пенсій за особливі заслуги перед
Україною та щомісячної доплати до
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
членам сімей шахтарів, смерть яких
настала внаслідок нещасного випадку на
виробництві) не досягає в осіб, яким
призначено пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, на одного
непрацездатного члена сім'ї 100
відсотків, на двох - 120 відсотків, на
трьох і більше - 150 відсотків
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність, таким особам надається
щомісячна державна адресна допомога до
пенсії у сумі, що не вистачає до
зазначених розмірів.

Тобто, фактично вказаною постановою
встановлена доплата до мінімального
розміру пенсії шляхом надання адресної
допомоги.

Страховими виплатами є грошові суми,
які згідно зі статтею 21 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» Фонд страхування від
нещасних випадків виплачує
застрахованому чи особам, які мають на
це право, у разі настання страхового
випадку.

Порядок визначення розміру щомісячних
страхових виплат визначається статтею
34 цього Закону, якою передбачено,
зокрема, що сума щомісячної страхової
виплати встановлюється відповідно до
ступеня втрати професійної
працездатності та середньомісячного
заробітку, що потерпілий мав до
ушкодження здоров'я.

З аналізу зазначеної норми Закону
вбачається, що виплата щомісячної
адресної державної допомоги не входить
до переліку соціальних послуг та
виплат, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом страхування
від нещасних випадків на підставі
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судом першої та
апеляційної інстанцій повно і
правильно встановлені фактичні
обставини справи, характер
правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують. За
таких обставин підстав для задоволення
касаційної скарги судова колегія не
вбачає.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Ворошиловському районі м. Донецька
Донецької області залишити без
задоволення, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 04
травня 2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 14 червня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: