Справа № 826/2945/14
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/2945/14
інстанції: Маруліна Л.О.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Ганечко О.М., Літвіної Н.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 11 квітня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Підприємства Укоопспілки
«Хутросировинна база» до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними дій, визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,
скасування наказу, -

В С Т А Н О В И Л А :

Підприємство Укоопспілки
«Хутросировинна база» звернулося до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними дій щодо
призначення та проведення невиїзної
позапланової документальної перевірки
позивача з питань перевірки вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «БК «Палаццо»
за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня
2012 року, визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № , №
від 30 вересня 2013 року, та про скасування
наказу «Про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки» № 806
від 10 вересня 2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 11
квітня 2014 року адміністративний позов
задоволено частково. Скасовано
податкові повідомлення-рішення №
, № від 30 вересня 2013 року,
винесені Державною податковою
інспекцією у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві. У задоволенні решти позовних
вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням в
частині задоволення позовних вимог,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, та просить скасувати постанову
суду першої інстанції в цій частині та
ухвалити нову, якою у задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні
клопотання від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю, та з урахуванням можливості
вирішення справи на основі наявних у
ній доказів, колегія суддів вирішила
справу розглянути у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 22 серпня 2013 року
відповідачем складено запит № 3230/10/22-01
до позивача про надання інформації, в
якому просив з метою контролю за
дотриманням вимог податкового
законодавства надати пояснення та їх
документальне підтвердження щодо
порядку відображення в
бухгалтерському та податковому
обліках господарських відносин з
контрагентом ТОВ «БК «Палаццо» за
період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012
року шляхом надання наступних
документів: 1) договорів
купівлі-продажу (договорів надання
послуг), інших договорів, які укладені з
ТОВ «БК «Палаццо», податкових
накладних, відповідних до них актів,
видаткових накладних та довіреностей,
інших документи, які підтверджують
наявність фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «БК «Палаццо»; 2)
документів, що підтверджують
транспортування продукції (зберігання
продукції), надання робіт (послуг); 3)
розрахункових документів; 4) реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, інших документів, що
свідчать про факт отримання товарів
(робіт, послуг) та правомірність
віднесення даних до складу валових
витрат, податкового кредиту, тощо; 5)
якщо отриманий товар (послуги, роботи)
було в подальшому реалізовано покупцям
позивача, податковий орган просив
надати завірені копії підтверджуючих
документів, щодо реалізації отриманих
ТМЦ із зазначенням реквізитів покупця
(назва, код ЄДРПОУ, видаткова накладна,
акт прийому-передачі).

На вказаний запит позивачем надано
відповідь листом № 01-020913 від 02 вересня
2013 року, яким роз'яснено податковому
органу суть господарських операцій
позивача з ТОВ «БК «Палаццо», надано
копії договорів, довідок КБ-3, актів
форми КБ-2, податкових накладних,
реєстру виданих та отриманих
податкових накладних, банківську
виписку.

10 вересня 2013 року відповідачем
складено наказ № 806 «Про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки», яким вирішено провести
податкову перевірку позивача.

Державною податковою інспекцією у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань перевірки вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «БК «Палаццо»
за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня
2012 року та складено акт перевірки №
193/1-22-01/01781844 від 13 вересня 2013 року.

Згідно з висновками акту перевірки
встановлено порушення позивачем: 1) п.
138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, у
результаті чого занижено податок на
прибуток підприємства на загальну суму
29 750,00 грн., у тому числі за 3 кв. 2012 року
на суму 29 750,00 грн.; 2) п. 185.1 ст. 185, п. 188.1
ст.188, пп. «а» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.
198 Податкового кодексу України, у
результаті чого занижено суму податку
на додану вартість на загальну суму 28
333,33 грн., в тому числі за вересень 2012
року на суму 28 333,33 грн.

30 вересня 2013 року на підставі висновків
акту перевірки відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення: 1) №
, яким позивачу збільшено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 35 416,66
грн., з яких 28 333,33,00 грн. за основним
платежем, та 7 083,33 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами); 2) №
, яким позивачу збільшено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 37 187,50 грн., з
яких 29 750,00 грн. за основним платежем, та
7 437,50,00 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами).

Не погоджуючись з діями відповідача
щодо призначення та проведення
невиїзної позапланової документальної
перевірки позивача, наказом про
призначення перевірки та податковими
повідомленнями-рішеннями, та вважаючи
їх протиправними, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що
Підприємство Укоопспілки
«Хутросировинна база» зареєстровано в
якості юридичної особи 21 лютого 2002 року
державним реєстратором Голосіївської
районної у м. Києві державної
адміністрації, що підтверджується
Свідоцтвом про державну реєстрацію
юридичної особи серії А00 № 053732.

Згідно зі Свідоцтвом № 37030507 про
реєстрацію платника податку на додану
вартість, позивач зареєстрований в
якості платника податку на додану
вартість з 15 березня 2002 року
(індивідуальний податковий номер
07).

Згідно з випискою з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АД № 641401, видами
діяльності позивача за КВЕД є: 68.20
Надання в оренду й експлуатацію
власного чи орендованого нерухомого
майна.

Протоколом комісії з визначення
першочергових ремонтних робіт
майнового комплексу (будівель та
споруд) від 04 червня 2012 року вирішено
провести ремонтні роботи будівлі по
вул. І. Еренбурга, 3а.

Для виконання будівельних робіт
залучено ТОВ «БК «Палаццо», яке має
ліцензію серії АВ № 588829 Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві на здійснення
господарської діяльності у
будівництві, пов'язаної зі створенням
об'єктів архітектури.

Між позивачем (замовник) та ТОВ «БК
«Палаццо» (підрядник) укладено ряд
договорів про виконання ремонтних
робіт: № 12 від 20 червня 2012 року, № 13 від
22 червня 2012 року, № 14 від 23 червня 2012
року, № 15 від 22 червня 2012 року.

За умовами укладених договорів, у липні
2012 року були проведені роботи з ремонту
приміщення будівлі ПУ «Хутросировинна
база», що розташована за адресою: м.
Київ, вул. І. Еренбурга, 3а, на загальну
суму 170 000,00 грн.

На підтвердження виконання робіт з
ремонту приміщення сторонами складено:
акт погодження договірної ціни,
дефектний акт, зведений кошторисний
розрахунок, підсумкову відомість
ресурсів, локальний кошторис, довідку
про вартість виконаних робіт, акт
приймання виконаних будівельних робіт,
податкові накладні.

Як вбачається з акту перевірки
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві,
висновки щодо порушення позивачем
приписів податкового законодавства
зроблено з огляду на встановлення
здійснення нікчемності правочинів між
позивачем та ТОВ «БК «Палаццо», які
укладено з метою штучного формування
податкового кредиту, за відсутності
факту реальності господарських
операцій.

Висновки податкового органу
ґрунтуються на акті Ірпінської ОДПІ
Київської області № 156/22-4/31748459 від 14
травня 2013 року про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ «БК «Палаццо» щодо
підтвердження господарських відносин
із контрагентами-постачальниками та
контрагентами-покупцями за період з 01
січня 2011 року по 30 квітня 2013 року.

Крім того, податковим органом взято до
уваги лист СВ ДПІ у Солом'янському р-ні
ГУ Міндоходів у м. Києві № 3604/7/0709 від 04
липня 2013 року про порушення
кримінальної справи за ознаками складу
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст.
212 КК України щодо ряду фіктивних
підприємств, в тому числі ТОВ «БК
«Палаццо».

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України,
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно з ч. 4 ст. 72 КАС України, вирок
суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Тому колегія суддів не бере до уваги
посилання відповідача на акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки контрагента позивача, лист СВ
ДПІ у Солом'янському р-ні ГУ Міндоходів
у м. Києві № 3604/7/0709 від 04 липня 2013 року
про порушення кримінальної справи,
оскільки такі документи не є належними
та допустимими доказами у розумінні
КАС України порушення позивачем
податкового законодавства, та не
підтверджують протиправності дій
позивача щодо заниження податку на
прибуток та формування суми
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

За змістом пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України, не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України,
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення;
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 05
червня 1995 року за № 168/704, визначено, що
первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції діючому
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників.

При вирішенні даної справи, колегія
суддів враховує також правову позицію
Вищого адміністративного суду України,
висловлену ним в Інформаційному листі
від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10,
відповідно до якого процесуальна
діяльність суду із встановлення
обґрунтованості права платника
податку на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість повинна включати такі
етапи: 1) встановлення факту здійснення
господарської операції; 2) встановлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції; 3) встановлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку; 4) встановлення дотримання
платником податку спеціальних вимог
щодо документального підтвердження
сум податкового кредиту та/або
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість; 5) встановлення факту
надмірної сплати податку на додану
вартість у ціні товарів (послуг), що
придбані платником податку.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11, витрати
для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Також, з огляду на принцип персональної
відповідальності платника податку
право на податковий кредит не може
ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами. Тобто якщо контрагент
не виконав свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, а тому
сама по собі несплата податку
продавцем (у тому числі внаслідок
ухилення від сплати) не може бути
підставою для відмови у праві платника
податку на податковий кредит за
наявності факту здійснення
господарської операції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів зазначає, що позивачем було
дотримано вимоги щодо документального
підтвердження спірних сум податкового
кредиту та валових витрат, а, отже, і
правомірність відображення їх у
податковій звітності.

З приводу висновків податкового органу
в акті перевірки щодо нікчемності
правочинів колегія суддів зазначає, що
навіть за наявності ознак нікчемності
правочину податкові органи мають право
лише звертатися до судів з позовами про
стягнення в дохід держави коштів,
отриманих по правочинах, здійснених з
метою, що свідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, посилаючись на
їх нікчемність.

Жодним законом не передбачено право
органу державної податкової служби
самостійно, в позасудовому порядку,
визнавати нікчемними правочини і дані,
вказані платником податків в
податкових деклараціях.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 14 листопада 2012 року у
справі № К/9991/50772/12.

Крім того, твердження відповідача про
нікчемність укладених позивачем з
контрагентами правочинів є
необґрунтованими належними засобами
доказування припущеннями, оскільки
позиція податкового органу щодо
суперечності спірних угод інтересам
держави не підкріплена належними
доказами чи відповідними судовими
рішеннями.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 08 січня 2013 року у
справі № К/9991/34364/12.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що відповідачем неправомірно
винесено податкові
повідомлення-рішення № , №
від 30 вересня 2013 року, оскільки суми
податкового кредиту та валових витрат
за відповідний період підтверджуються
відповідними первинними документами,
оформленими у відповідності до
наведених законодавчих вимог, та які
відображають реальність господарських
операцій, які є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
не надано достатньо доказів
правомірності дій з прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
документами та наведеними
законодавчими нормами.

Доводи, покладені податковим органом в
основу висновків акту перевірки та
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, є доволі
гіпотетичними та неприпустимо
спрощеними, висновки відповідача по
суті ґрунтуються на припущеннях та
недоведених обставинах, які, до того ж,
не забезпечені логічним зв'язком між
собою, з огляду на що висновки акту
перевірки не можуть бути підставою для
висновків про порушення позивачем
податкового законодавства за
відносинами із зазначеним
контрагентом та підставою для
прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 24 жовтня 2013 року у справі №
К/9991/12143/11, ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 20
травня 2013 року у справі № К/9991/39355/12.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що позовні вимоги
Підприємства Укоопспілки
«Хутросировинна база» до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень є
обґрунтованими та засновані на нормах
права.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, - У Х В
А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - залишити без
задоволення, постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 11
квітня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.