Справа № 806/2612/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2014 р. м. Київ
К/800/53749/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівСороки М. О.,
Черпіцької Л. Т.,секретаря судового
засідання Левіної А. А.,

за участю: представника позивача -
Куліша В. Г.,

представника відповідача - Мельник О.
І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Інституту
сільського господарства Полісся на
постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року у справі за позовом Інституту
сільського господарства Полісся до
Державної фінансової інспекції в
Житомирській області про визнання
протиправною та скасування вимоги в
частині,

встановив:

Інститут сільського господарства
Полісся звернувся до Державної
фінансової інспекції в Житомирській
області з позовом про визнання
протиправною та скасування вимоги від
05 березня 2013 року № 06-07-17/1636 в частині
стягнення з суб'єктів господарювання
коштів за реалізовані інститутом
товарно-матеріальні цінності та надані
послуги в сумі 697 277 грн 26 коп.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 22 липня 2013
року позовні вимоги задоволено.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року скасовано постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 22
липня 2013 року, ухвалено нове рішення,
яким у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся з касаційною скаргою, в якій
просить його скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

В запереченнях відповідач просить
залишити скаргу без задоволення, а
рішення суду апеляційної інстанції -
без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що Державною фінансовою
інспекцією у Житомирській області
проведено ревізію з окремих питань
фінансово-господарської діяльності
Інституту сільського господарства
Полісся Національної академії
аграрних наук України за II півріччя 2010
року, 2011 рік і завершений звітний
період 2012 року та з питання стану
збереження державного майна за 2004-2009
року і I півріччя 2010 року, за
результатами якої складено акт №
06-07-09/008 від 31 січня 2013 року, яким
встановлено порушення позивачем п.п. 1,
3, 4, 7 ст. 13, ст. 29 Бюджетного кодексу
України, п. 15 ст. 6 Закону України "Про
державний бюджет України на 2010 рік", п. 14
ст. 4 Закону України "Про державний
бюджет України на 2011 рік", п. 12 ст. 4
Закону України "Про державний бюджет
України на 2012 рік", п. 2 "Переліку груп
власних надходжень бюджетних установ,
вимог щодо їх утворення та напрямків
використання".

На підставі вказаного акту
відповідачем позивачу направлено
вимогу № 06-07/17/1636 від 05 березня 2013
року про усунення виявлених ревізією
порушень, зокрема в частині стягнення з
суб'єктів господарювання коштів за
реалізовані інститутом
товарно-матеріальні цінності та надані
послуги в сумі 697 277 грн 26 коп.

Не погоджуючись з вимогою відповідача,
позивач звернувся до
адміністративного суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про обґрунтованість позову.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції, апеляційний суд дійшов
протилежного висновку, а відтак у
позові відмовив.

Колегія суддів не погоджується з
висновками апеляційного суду та вважає
за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 2 Закону
України «Про державну
контрольно-ревізійну службу» (в
редакції на час ухвалення судового
рішення) головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Державний фінансовий контроль
реалізується державною
контрольно-ревізійною службою через
проведення державного фінансового
аудита, перевірки державних закупівель
та інспектування.

Відповідно до ч. 5 ст. 2 Закону України
Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
порядок проведення державною
контрольно-ревізійною службою
державного фінансового аудиту та
інспектування встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 9-1 Порядку проведення
Державною фінансовою інспекцією, її
територіальними органами державного
фінансового аудиту окремих
господарських операцій, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 травня 2009 року № 506 визначено,
що у разі встановлення факту порушення
законодавства під час проведення
операційного аудиту державний аудитор
невідкладно інформує про це керівника
контролюючого органу.

За результатами розгляду поданої
державним аудитором інформації
контролюючий орган надсилає керівнику
суб'єкта господарювання та/або його
органу управління письмові вимоги щодо
усунення виявлених фактів порушення
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування про вжиті
заходи щодо їх усунення.

Для підтвердження виявлених в ході
операційного аудиту фактів порушення
законодавства та належного їх
документування контролюючий орган
забезпечує проведення ревізії
відповідно до Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 20
квітня 2006 року № 550.

Пунктом 35 вказаного Порядку визначено,
що виявлені допущені об'єктом контролю
порушення законодавства, контроль за
дотриманням якого віднесено до
компетенції служби, фіксуються в
констатуючій частині акта ревізії з
обов'язковим посиланням на норми
законів чи інших нормативно-правових
актів, які порушено, та зазначенням
винних у їх допущенні осіб.

Відповідно до п. 46 Порядку якщо вжитими
в період ревізії заходами не
забезпечено повне усунення виявлених
порушень, органом служби у строк не
пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Згідно із п. 49 Порядку у разі коли діями
чи бездіяльністю працівників об'єкта
контролю державі або підконтрольній
установі заподіяна матеріальна шкода,
орган служби ставить вимоги перед
керівником об'єкта контролю та органом
його управління щодо пред'явлення
цивільних позовів до винних осіб.

Отже, встановивши, що державному
підприємству завдано шкоду, управління
ставить вимоги перед керівником
об'єкта контролю та органом його
управління щодо пред'явлення цивільних
позовів до винних осіб.

Крім того, п. 50 Порядку встановлено, що
за результатами проведеної ревізії у
межах наданих прав органи служби
вживають заходів для забезпечення:
притягнення до адміністративної,
дисциплінарної та матеріальної
відповідальності винних у допущенні
порушень працівників об'єктів
контролю; звернення до суду в інтересах
держави щодо усунення виявлених
ревізією порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів, а також стягнення у дохід
держави коштів, одержаних за
незаконними договорами, без
встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства;
застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи згідно із ст. 19 Конституції
України зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Із змісту вказаних положень
законодавства вбачається, що
відповідач здійснює фінансовий
контроль за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності. Відповідний контроль
здійснюється шляхом проведення
ревізії. У випадку встановлення
порушень законодавства, відповідач має
право пред'являти письмову вимогу щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства. Між тим, зміст вимоги
відповідача повинен узгоджуватися з
приписами чинного законодавства, що,
зокрема, означає те, що вимога повинна
містити вичерпну вказівку
підконтрольному суб'єкту щодо вчинення
дій, які відповідно до норм
законодавства будуть направлені на
усунення порушених вимог закону.

Дослідивши вимогу, пред'явлену
позивачу, колегія суддів прийшла до
висновку, що вона прийнята з порушенням
вимог законодавства.

Так, зміст пред'явленої позивачу вимоги
вказує на те, що відповідач зобов'язує
позивача стягнути з суб'єктів
господарювання кошти за реалізовані
інститутом товарно-матеріальні
цінності та надані послуги в сумі 697 277
грн 26 коп.

Між тим, відповідач не вказує на те,
якою нормою закону (підзаконного акту)
передбачено відновлення порушених
вимог законодавства саме в такий
спосіб, як і не зазначає норму закону,
яка надає йому повноваження вимагати
від підконтрольних суб'єктів вчинити
дії на користь інших суб'єктів
господарювання.

Крім того, щодо відшкодування
виявлених збитків, завданих державі чи
об'єкту контролю, то про їх наявність
може бути зазначено у вимозі, але вони
не можуть бути примусово відшкодовані
шляхом вимоги. Такі збитки
відшкодовуються у добровільному
порядку або шляхом звернення органу
державного фінансового контролю до
суду з відповідним позовом. При цьому
правильність обчислення їх розміру
перевіряє суд, який розглядає цей
позов.

З врахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що
оскаржуваний пункт вимоги у повному
обсязі не узгоджується з приписами
законодавства України.

Таким чином суд апеляційної інстанції
неправомірно скасував постанову суду
першої інстанції, а висновок місцевого
адміністративного суду про
задоволення позову є правильним.

Згідно із ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Інституту сільського
господарства Полісся задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року скасувати та залишити в силі
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 22 липня 2013
року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеними
статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: