Справа № 806/1214/14
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року
Житомир справа №
806/1214/14

категорія 8.3.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

за участі секретаря Коваля О.В.,

за участі представника позивача
ОСОБА_1,

за участі представників відповідача
Курдиляса Ю.Л., Потароченка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 до Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом, у якому
просив визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
(далі - Житомирська ОДПІ) № від 8
лютого 2014 р. про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 27970,00 грн., у тому
числі: за основним платежем - 22376,00 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
в сумі 5594,00 грн. В обґрунтування
позовних вимог зазначив, що висновки
акту перевірки є безпідставними,
оскільки податковий кредит сформовано
позивачем на підставі належним чином
оформлених податкових накладних.
Вважає необґрунтованими висновки
контролюючого органу про безпідставне
списання на використання у
господарській діяльності 14686 літрів
пального. Зазначив, що використання
придбаного пального підтверджується
належним чином оформленими первинними
документами, а саме: актами списання,
актами здачі - прийняття робіт (надання
послуг), товарно-транспортними
накладними, подорожніми листами.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити.

Представники відповідача позовні
вимоги не визнали та просили відмовити
у задоволенні позовних вимог з підстав,
викладених у письмових запереченнях
(том 2 а.с. 102-104) та додаткових
запереченнях (том 2 а.с. 112).

Заслухавши пояснення представника
позивача та представників відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог з огляду на наступне.

Встановлено, що у період з 11 січня 2014 р.
по 16 січня 2014 р. посадовою особою
Житомирської ОДПІ проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку з питань дослідження ланцюга
постачання імпортованих товарів
фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 за
період липень-вересень 2013 року, за
результатами якої складено акт №
299/17-2/НОМЕР_2 від 23 січня 2014 р. (том 1 а.с.
11-23).

Актом перевірки зафіксовано порушення
п. 198.4, п. "г" 198.5 ст. 198, п. 199.1 ст. 199 та п. 200.1,
п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України
від 2 грудня 2010 р. № 2755-IV (зі змінами та
доповненнями), в результаті чого
занижено суму податку на додану
вартість, що підлягає сплаті до бюджету
за період з 01.07.2013 р. по 30.09.2013 р. на 22376,00
грн.

За результатами розгляду акту
перевірки, 8 лютого 2014 р. Житомирською
ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в сумі
27970,00 грн., у тому числі: за основним
платежем - 22376,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 5594,00 грн.
(том 1 а.с. 24).

Перевіряючи спірне податкове
повідомлення-рішення на відповідність
вимогам частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд відзначає наступне.

Як з'ясовано у ході судового розгляду
справи, видами господарської
діяльності позивача є: вантажний
автомобільний транспорт (основний);
надання послуг перевезення речей
(переїзду); інша допоміжна діяльність у
сфері транспорту.

На сторінці 4 акту перевірки зазначено,
що за даними податкових декларацій ФОП
ОСОБА_4 задекларовано податкового
кредиту у липні - вересні 2013 року від
придбання дизельного пального
імпортованого походження в сумі 59126,85
грн. Постачальниками
паливно-мастильних матеріалів
імпортованого походження були ПП
"Лукойл Україна" та ТОВ "ТД Манго-Трейд".

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) визначено, що податковий
кредит - сума, на яку платник податку на
додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом "а" пункту 185.1 статті 185 ПК
України визначено, що об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість є операції платників податку
з: постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно із пунктом 187.1 статті 187 ПК
України, датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Приписами пункту 188.1 статті 188 ПК
України встановлено, що база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної вартості (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, що справляється з
вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку, податку на додану
вартість та акцизного податку на спирт
етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг. До складу договірної
(контрактної) вартості не включаються
суми неустойки (штрафів та/або пені),
три проценти річних та інфляційні, що
отримані платником податку внаслідок
невиконання або неналежного виконання
договірних зобов'язань.

Згідно із пунктами 198.1, 198.2 статті 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг (у разі здійснення
контрольованих операцій - не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу) та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК
України).

Отже, формування податкового кредиту з
ПДВ платником податків обумовлено
фактичним здійсненням операцій з
придбання товарів, робіт (послуг), для
подальшого використання в
оподатковуваних операціях в межах
господарської діяльності платника
податку, і реалізується за наявності в
платника належно оформлених
підтверджуючих проведення
господарських операцій первинних
документів та в обов'язковому порядку
податкових накладних.

Слід зазначити, що факт придбання
паливно - мастильних матеріалів
позивачем представники відповідача не
заперечували.

Актом перевірки підтверджено
правомірність формування позивачем
податкового кредиту по операціям з
придбання дизельного пального у ПП
"Лукойл Україна" та ТОВ "ТД Манго-Трейд".

Як свідчать матеріали справи, всі
перелічені суми податкового кредиту
підтверджені відповідними податковими
накладними, видатковими накладними,
актами вибірки (том 1 а.с. 85-122). У свою
чергу, податкові накладні складені за
результатами здійснення господарських
операцій та відповідають вимогам
пункту 201.1 статті 201 ПК України.

Судом не встановлено невідповідності
даних податкових накладних фактичним
обставинам, що також не заперечується
представниками відповідача.
Матеріалами справи підтверджено, факт
здійснення господарських операцій з
придбання дизельного пального у
зазначених контрагентів у
перевіряємому періоді.

У свою чергу, підставою для висновку
контролюючого органу про завищення
задекларованих ФОП ОСОБА_4 показників у
рядках (10.1-17 "Усього податкового
кредиту") податкових декларацій всього
у сумі 22375,53 грн., у тому числі: липень 2013
року - 7287,62 грн., серпень 2013 року - 5526,65
грн., вересень 2013 року - 9561,26 грн. стало
те, що ФОП ОСОБА_4 безпідставно списано
на використання у господарській
діяльності 14686 літрів дизельного
пального, внаслідок чого позивачем
безпідставно включено до складу
податкового кредиту суми ПДВ по
придбанню паливно-мастильних
матеріалів, які частково не
використовувались у його
господарській діяльності.

Із актів списання за перевіряємий
період, копії яких наявні у матеріалах
справи, видно, що ФОП ОСОБА_4, було
списано пальне в кількості 34217,88 л.

Під час судового розгляду справи
представником позивача
наголошувалось, що пальне було
використано під час надання ним
транспортних послуг, про що свідчать
подорожні листи вантажного автомобіля,
товарно-транспортні накладні, акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
копії яких долучені до матеріалів
справи (том 1 а.с.183-250, том 2 а.с. 1-93, 119-131)

У свою чергу, контролюючий орган
зазначає, що на підставі наданих до
перевірки документів було проведено
розрахунок використання дизельного
пального, внаслідок яких встановлено
відмінність у обсягах палива, яке
витрачається автомобілями під час
здійснення пробігу по маршрутам,
завищення відстаней по маршрутам,
оскільки в засіданні суду перевіряючий
пояснив, що відстань між маршрутами
слідування автомобілів ним
визначались самостійно за допомогою
Глобальної системи визначення
місцезнаходження із розрахунку 38 л на
100 км пробігу.

Тобто контролюючим органом під час
перевірки на власний розсуд (за
непрямим методом) визначено ймовірну
відстань між маршрутами слідування
автомобілів позивача, без дотримання
вимог Податкового кодексу України.

Зокрема, статтею 83 ПК України
визначено, що для посадових осіб
контролюючих органів під час
проведення перевірок підставами для
висновків є: документи, визначені цим
Кодексом; податкова інформація;
експертні висновки; судові рішення;
інші матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені цим Кодексом або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на
контролюючі органи.

Між тим, суд звертає увагу на те, що
визначення кілометражу за допомогою
комп'ютерних програм має відмінності
від реального кілометражу, який
проїжджає кожен автомобіль, оскільки
під час обрахунку за допомогою
вказаної програми не враховуються
обмеження щодо руху вантажного
транспорту, об'їзди, додатковий
кілометраж на стоянки, заправки,
послідовність вигризки вантажу на
об'єктах, людський фактор водія, тощо.

У зв'язку з цим, суд вважає, що
використання під час перевірки
результатів комп'ютерної програми для
визначення відстані між маршрутами як
єдиного доказу на підтвердження сумнів
контролюючого органу невідповідності
кілометражу є неприпустимим, тому
доводи відповідача про завищення
позивачем відстані, яка була пройдена
автомобілями під час здійснення
вантажних перевезень та як наслідок
списання більшої кількості дизельного
палива, ніж вказано позивачем у актах, є
безпідставними.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що придбані позивачем у
контрагентів - постачальників товари
(дизельне паливо) використані ним у
господарській діяльності, а відтак
суми ПДВ у відповідності до пункту 198.3
статті .198 ПК України правомірно
віднесені позивачем до складу
податкового кредиту.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, не надав
суду жодних доказів, які спростовували
б твердження позивача, а відтак, не
довів правомірність свого рішення.

Водночас, позивач під час судового
розгляду довів суду належними та
допустимими доказами факт придбання
товарів. Надані позивачем докази є
переконливими і достатніми для
беззаперечного висновку суду щодо
реальності господарських операцій та
використання придбаних товарів та
робіт у власній господарській
діяльності з урахуванням видів
діяльності за КВЕД.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог
фізичної особи - підприємця ОСОБА_4,
тому скасовує податкове
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області №
від 8 лютого 2014 р. як протиправне.

Керуючись статтями 86, 94, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області № від 8 лютого 2014 р.

Відшкодувати з Державного бюджету
України на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 витрати зі
сплати судового збору в розмірі 255,78
грн.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 16
червня 2014 р.