Справа № 826/1437/14
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1437/14
Головуючий у 1-й інстанції: Маруліна
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

17 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Грищенко
Т.М.,

суддів
Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі Киш С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 лютого 2014 р. у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України про визнання
протиправним та скасування п. 1
постанови №33154774 від 27.01.2014, визнання
бездіяльності протиправною, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України, в
якому просить визнати протиправним і
скасувати перший пункт постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 27.01.2014 № 33154774 та визнати
бездіяльність стосовно виконання
виконавчого листа № 2а-10264/11/2670
протиправною.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 лютого 2014 року у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову якою у позов
задовольнити у повному обсязі.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на йогом
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, та вбачається з матеріалів
справи, 08 червня 2012 року на підставі
заяви ОСОБА_2 головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України відкрито виконавче
провадження ВП № 33154774 на підставі
виконавчого листа Окружного
адміністративного суду м. Києві від
20.04.2012 р. про зобов'язання Київську
міську раду прийняти рішення по заяві
ОСОБА_2 від 17 жовтня 2001р., яка надійшла
на розгляд до Київського міського
Голови 23 жовтня 2001р., відповідно до
діючого законодавства.

27.01.2014 року постановою старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
закінчено виконавче провадження ВП №
33154774 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження» у
зв'язку з фактичним виконанням
виконавчого листа - розгляду заяви
стягувача та прийняттям рішення
Київською міською радою від 18.04.2013 року
№249/9306 «Про відмову у наданні дозволу
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
громадянину ОСОБА_2 для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд на
АДРЕСА_1».

Не погоджуючись з вище вказаною
постановою, ОСОБА_2 звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
пункт перший постанови державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження узгоджується з вимогами
чинного законодавства та вимоги
визнавати протиправною бездіяльність
відповідача є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» - виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу».

Згідно статті 11 Закону державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи, як виконавчі листи, що
видаються судами.

Статтею 49 Закону визначено, що
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі: фактичного
виконання в повному обсязі рішення
згідно з виконавчим документом (п. 8 ч. 1).

Відповідно до статті 75 Закону України
«Про виконавче провадження» після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого частиною 2 статті 25 цього
Закону для самостійного виконання
рішення. Якщо рішення підлягає
негайному виконанню, його виконання
перевіряється не пізніше наступного
робочого дня після відкриття
виконавчого провадження.

Статею 75 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено, що у разі
якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до ст. 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Як вбачається з матеріалів справи, за
результатами розгляду заяви ОСОБА_2 від
17.10.2001 року про надання земельної
ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд на
АДРЕСА_1 площею 0,10 га, на виконання
постанови Окружного адміністративного
суду м. Києва від 25.10.2011 року у справі
№2а-10264/11/2670, яка залишена без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.03.2012 року,
рішенням Київської міської ради «Про
відмову у наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
громадянину ОСОБА_2 для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд на
АДРЕСА_1» від 18.04.2013 року №249/9306
громадянину ОСОБА_2 відмовлено у
наданні дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд на
АДРЕСА_1 площею 0,10 га (справа А-20561).

Отже, як вірно встановлен осудом першої
інстанції, відповідачем правомірно
закінчено виконавче провадження, а
посилання позивача на те, що постановою
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 09 серпня 2013 р. № 826/8803/13-а
визнано протиправним та скасовано
рішення Київської міської ради від
18.04.2013 року №249/9306 «Про відмову у
наданні дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки громадянину ОСОБА_2 для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на АДРЕСА_1», не є
обставиною, що перешкоджала державному
виконавцю закінчити виконавче
провадження.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що відповідачем вчинено
дії щодо виконання виконавчого листа,
зокрема, скерування листів на адресу
боржника, винесення постанов про
накладення штрафу на Київську міську
раду та вимог про зобов'язання боржника
виконати рішення суду, а тому вимоги
позивача визнавати протиправною
бездіяльність відповідача є
безпідставним.

На підставі вищенаведеного, приймаючи
до уваги, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
першої інстанції доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для зміни або скасування постанови
суду.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 лютого 2014 р. -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.М.Грищенко

Судді
І.О.Лічевецький

В.Е.Мацедонська

.

Головуючий суддя
Грищенко Т.М.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.