Справа № 805/4231/14
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 р.
Справа № 805/4231/14

час прийняття постанови: 14 год. 55 хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі трьох суддів:

Головуючого судді: Лазарєва В.В.

суддів: Чекменьова Г.А., Мальцевої Н.Г.

за участю секретаря судового засідання
Кан О.А.

представника позивача Ткаченка
Е.С.,представника відповідача
Ставицького О.В.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Донецьку адміністративну
справу за позовною заявою Цзі Хунлін до
Державної міграційної служби України,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - Головного управління
Державної міграційної служби України в
Донецькій області про визнання
протиправним рішення та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А
Н О В И В:

У квітні 2014 року Цзі Хунлін звернувся
до суду з позовом до Державної
міграційної служби України (далі - ДМС
України), третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - Головного
управління Державної міграційної
служби України в Донецькій області про
визнання протиправним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 23.01.2014 року він звернувся
до відповідача із заявою про
продовження терміну перебування в
Україні з доданням довідки із лікарні
та посилаючись, як на підставу
продовження строку, на те, що необхідно
зареєструвати народження дитини. 14.03.2014
року позивач отримав повідомлення від
третьої особи про відмовлено у
продовженні терміну перебування в
Україні з посиланням на підпункт 6
пункту 10 Порядку продовження строку,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 15.02.2012 року № 150.

Позивачі, посилаючись на приписи ст. 17
Закону України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства»,
Конвенції про права дитини, Сімейного
кодексу України, безпосередньо на
Порядок продовження строку,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 15.02.2012 року № 150,
вважають таку відмову необґрунтованою
та протиправною. У зв'язку з чим,
позивач звернувся до суду із даним
позовом в якому просить визнати
протиправним та скасувати рішення ДМС
України від 04.03.2014 року про відмовлено у
продовженні терміну перебування в
Україні та зобов'язати відповідача
повторно розглянути заяву громадянина
КНР Цзі Хунлін про продовження строку
перебування на території України.

Представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову, посилаючись на
обставини викладені у письмових
запереченнях на позовну заяву, в яких
зазначив, що рішення ДМС України
ґрунтується на вимогах законодавства,
яке регулює спірні правовідносини.

Представник третя особи до судового
засідання за викликом не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов та
заперечення проти нього, дослідивши
докази, наявні в матеріалах справи,
судом встановлено наступне.

18.02.2014 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про продовження
терміну перебування в Україні. В
обґрунтування підстав для подальшого
перебування на території України
зазначив про необхідність
зареєструвати народження дитини та
отримати відповідне свідоцтва.

04.03.2014 року ДМС України, посилаючись на
те, що позивач на теперішній час
перебуває на території України
незаконно, керуючись підпунктом 6
пункту 10 Порядку продовження строку
перебування та продовження або
скорочення строку тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України»,
затвердженого Постановою Кабінету
міністрів України від 15.02.2012 № 150,
прийнято рішення про відмову позивачу
у продовженні строку перебування на
території Україні, про що оформлено
відповідне повідомленням (додаток 5 до
Порядку «Про затвердження Порядку
розгляду заяв іноземців та осіб без
громадянства про продовження строку
перебування на території України»,
затвердженого Наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 25.04.2012 №
363), яке позивач отримав 14.03.2014 року.

Позивач оскаржує вказане рішення
відповідача, як таке, що суперечить
вимогам чинного законодавства та
порушує права дитини.

Суд при вирішенні справи керувався
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України (ч. 1
ст. 9 КАС України).

При цьому суд, оцінюючи спірне рішення
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, у
відповідності до приписів якої у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Правовий статус іноземців та осіб без
громадянства, які перебувають в
Україні, та встановлює порядок їх
в'їзду в Україну та виїзду з України
регулюється Законом України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства» № 3773-VI від 22.09.2011 року.

Так, згідно ст. 17 вказаного Закону
іноземцю або особі без громадянства,
які на законних підставах перебувають
на території України, може бути
продовжено строк перебування (за
наявності законних підстав).

Документи про продовження строку
перебування в Україні оформляються на
підставі письмових звернень іноземця
або особи без громадянства та
приймаючої сторони, які подаються не
пізніш як за три робочих дні до
закінчення встановленого строку їх
перебування на території України.

Продовження строку перебування на
території України здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
міграції, в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Процедура продовження строку
перебування та продовження або
скорочення строку тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України
визначається у Порядку продовження
строку перебування та продовження або
скорочення строку тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України»,
затвердженого Постановою Кабінету
міністрів України від 15.02.2012 № 150.

У відповідності до пункту 5 вказаного
Порядку строк перебування іноземців та
осіб без громадянства на території
України, паспортні документи або
документи, що підтверджують особу без
громадянства, яких зареєстровано
посадовою особою Держприкордонслужби,
продовжується територіальними
органами або підрозділами ДМС.

Згідно пункту 6 Порядку строк
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України
продовжується у разі, коли вони
прибули:

1) за короткостроковою візою, а також з
держав з безвізовим порядком в'їзду за
наявності обґрунтованих підстав
(лікування, вагітність чи пологи,
догляд за хворим членом родини,
оформлення спадщини, подання заяви про
отримання дозволу на імміграцію чи
набуття громадянства України тощо) та
за умови подання підтверджувальних
документів - на період існування таких
підстав, але не більш як 180 днів з дати
останнього в'їзду в Україну. До
короткострокових віз прирівнюються
візи типу С-2, С-3, Б, Л, М, Н, Р, Г, К, Т, П-1, ОП
і П-2, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до
закінчення строку їх дії);

2) за транзитною візою в разі вимушеної
зупинки на території України у зв'язку
з надзвичайними обставинами (стихійне
лихо, хвороба, ремонт транспортного
засобу тощо) за наявності документа, що
підтверджує причину та тривалість
вимушеної зупинки, - на період,
необхідний для усунення таких
обставин. До транзитних віз
прирівнюються візи типу ТР-1 і ТР-2,
оформлені до 11 вересня 2011 р. (до
закінчення строку їх дії);

3) за довгостроковою візою, якщо
протягом строку дії візи з поважних
причин не оформлено посвідки на
постійне чи тимчасове проживання, за
умови подання підтверджувальних
документів - на період не більш як один
місяць. До довгострокових віз
прирівнюються візи типу О, ІМ-1, ІМ-2, ІМ-3
і Ф, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до
закінчення строку їх дії).

Пунктом 7 Порядку передбачено, що
рішення про продовження строку
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України
понад встановлені цим Порядком строки
приймається керівником
територіального органу або підрозділу
ДМС чи його заступником у разі подання
заяви про отримання дозволу на
імміграцію чи набуття громадянства
України та наявності підстав, які не
дають змоги виїхати з України,
відповідно до статті 22 Закону України
"Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства", а також Головою ДМС
або його заступником в інших випадках
за умови подання підтверджувальних
документів.

Як вже було зазначено вище, позивач
звернувся до ДМС України із заявою про
продовження строку перебування на
території України у зв'язку із
оформлення документів, що пов'язані з
народженням його дитини, зокрема
здійснити державну реєстрацію
народження дитини та отримати
відповідне свідоцтво.

Так, дійсно згідно медичного свідоцтва
про народження № 1738 від 16.10.2013 року в
позивача народилася донька, що не
заперечується відповідачем у справі.

В подальшому позивач звернувся до
реєстраційної служби Старобешевського
районного управління юстиції із заявою
про державну реєстрацію народження
дитини. Однак, реєстраційна служба
відмовила позивачу у реєстрації,
посилаючись на відсутність документів
про реєстрацію місця проживання
позивача та офіційне перебування
іноземця на території України.

Згідно статей 9, 29 Загальної декларації
прав людини 1948 року та статті 9
Міжнародного пакту про громадянські і
політичні права 1966 року, статті 5
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, відповідно до
яких ніхто не може зазнавати
безпідставного арешту, затримання або
вигнання, а при здійсненні своїх прав і
свобод кожна людина може зазнавати
лише таких обмежень, які встановлені
законом виключно для забезпечення
належного визнання та поваги прав і
свобод інших людей, а також
забезпечення справедливих вимог
моралі, суспільного порядку і
загального добробуту.

У відповідності до статті 7
Конвенції про права дитини від 20.11.1989
року дитина має бути зареєстрована
зразу ж після народження і з моменту
народження має право на ім'я і набуття
громадянства, а також, наскільки це
можливо, право знати своїх батьків і
право на їх піклування.
Держави-учасниці забезпечують
здійснення цих прав згідно з їх
національним законодавством та
виконання їх зобов'язань за
відповідними міжнародними документами
у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б
інакше дитина не мала громадянства.

Положення ч. 1 ст. З Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року та ч. 7 та
ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України
свідчать про те, що усі дії щодо дітей
повинні здійснюватися з максимально
можливим забезпеченням інтересів
дитини.

Таким чином, приймаючи до уваги
встановленні обставини, виходячи з
критеріїв оцінки рішення ДМС України
щодо якого пропорційності, зокрема
прийняття з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення, суд дійшов
висновку про протиправність рішення
ДМС України про відмову позивачу у
продовженні строку перебування на
території Україні, а отже останнє
підлягає скасуванню.

У відповідності до абз. 3 п. 25 Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України № 3 від 16.03.2012, під час вирішення
справи щодо оскарження рішення органу
ДМС, суд може визнати таке рішення
протиправним, скасувати його та
зобов'язати відповідача повторно
розглянути заяву про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, з урахуванням обставин, що
стали підставою для скасування судом
відповідного рішення.

Таким чином, з урахуванням
вищевказаних приписів, суд вважає
необхідним зобов'язати відповідача
повторно розглянути заяву позивача про
продовження строку перебування на
території України з урахуванням
встановлених обставин у справі.

Відповідно до частини третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 8, 9, 10, 11, 112, 159, 160, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

Позов Цзі Хунлін до Державної
міграційної служби України, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача - Головного управління
Державної міграційної служби України в
Донецькій області про визнання
протиправним рішення та зобов'язання
вчинити певні дії - задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державної міграційної служби
України від 04 березня 2014 року про
відмову Цзі Хунлін у продовженні
строку перебування на території
Україні.

Зобов'язати Державну міграційну службу
України повторно розглянути заяву Цзі
Хунлін про продовження строку
перебування на території України з
урахуванням встановлених обставин у
справі.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Цзі Хунлін понесені судові
витрати у розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08
коп.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частини 12 червня 2014 року.

Постанова виготовлена у повному обсязі
17 червня 2014 року.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 КАС України, і може бути
оскаржена до Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд у порядку, визначеному статтею 186
КАС України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Головуючий суддя
Лазарєв В.В.

Судді
Чекменьов Г.А.

Мальцева Н.Г.