Справа № 2а-349/12/2670
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2014 р. м. Київ
К/800/48881/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач), Сороки М. О.,
Черпіцької Л. Т.,секретаря судового
засідання Левіної А. А.,

за участю: представника позивача -
Лещенка О. О.,

представників відповідача - Троніц М.
І., Васильцової М. Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції України на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 березня 2013 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 вересня
2013 року у справі за позовом Державного
підприємства "Національна енергетична
компанія "Укренерго" до Державної
фінансової інспекції України про
визнання дії протиправними,
зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Державне підприємство "Національна
енергетична компанія "Укренерго"
звернулось до Державної фінансової
інспекції України з позовом, в якому, з
урахуванням заяви про зміну позовних
вимог, просило: визнати протиправними
дії Державної фінансової інспекції
України щодо складення та направлення
Державному підприємству «Національна
компанія «Укренерго» вимоги про
усунення виявлених порушень від 14
листопада 2011 року № 05-14/78 в частині
пунктів 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10, 12, 13, 14, 15, 18, 19;
скасувати вимогу Державної фінансової
інспекції України про усунення
виявлених порушень від 14 листопада 2011
року № 05-14/78 в частині пунктів 2, 3, 4, 5, 6, 7,
8, 10, 12, 13, 14, 15, 18, 19.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 березня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 вересня
2013 року, позовні вимоги задоволено
частково: визнано протиправними та
скасовано пункти 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10, 12, 13, 14, 15,
18, 19 вимоги Державної фінансової
інспекції України від 14 листопада 2011
року № 05-14/78; в іншій частині в позові
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням судів
першої та апеляційної інстанцій,
відповідач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить їх скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволені позовних вимог відмовити.

В запереченнях позивач просить
залишити скаргу без задоволення, а
оскаржувані рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем з 29 липня
2011 року по 29 вересня 2011 року проведено
планову виїзну ревізію
фінансово-господарської діяльності
ДП "Національна компанія
"Укренерго" за період з 01 січня 2008 року
по 30 червня 2011 року.

Під час ревізії виявлено ряд порушень
та недоліків, які відображені в акті
від 06 жовтня 2011 року № 05-21/81.

На підставі вказаного акту
відповідачем винесено вимогу від 14
листопада 2011 року № 05-14/78
про усунення виявлених порушень, якою
позивача зобов'язано:

- в п. 2 - в порядку та розмірах,
встановлених ст.ст. 130 - 136 КЗпП України,
відшкодувати шкоду на суму 760,00 тис. грн.
за рахунок осіб, зазначених в акті, які
винні в цих порушеннях;

- в п. 3 - в порядку та розмірах,
встановлених ст.ст. 130 - 136 КЗпП України,
відшкодувати шкоду на суму 19,88 тис. грн.
за рахунок осіб, зазначених в акті, які
винні в цих порушеннях;

- в п. 4 - в порядку та розмірах,
встановлених ст.ст. 130 - 136 КЗпП України,
відшкодувати шкоду на суму 330,5 тис. грн.
за рахунок осіб, зазначених в акті, які
винні в цих порушеннях; відкоригувати
нарахування до державних цільових
фондів;

- в п. 5 - донарахувати фізичним особам
суму недоотриманих коштів у розмірі 234
грн 22 коп.;

- в п. 6 - стягнути зайво сплачені кошти у
загальній сумі 1 171, 36 тис. грн. з
підрядних організацій відповідно до
реєстру (додається), якими допущено
завищення вартості та обсягу виконаних
робіт;

- в п. 7 - стягнути недоотримані кошти у
сумі 13,82 тис. грн. з ДАЕК
"Запоріжжяобленерго";

- в п. 8 - перерахувати до Державного
бюджету відповідну частку орендної
плати в сумі 55,9 тис. грн;

- в п. 10 - привести облік основних
засобів відповідно до норм П(С)БО 7
"Основні засоби", уцінку активів
відобразити в бухгалтерському обліку;

- в п. 12 - відобразити нестачу в
бухгалтерському обліку відповідно до
вимог Інструкції "Про застосування
Плану рахунків бухгалтерського обліку
активів, капіталу, зобов'язань і
господарських операцій підприємств і
організацій" від 30 листопада 1999 року №
291; стягнути за рахунок осіб, зазначених
в акті, які винні у цих порушеннях,
нанесені збитки в сумі 2 064,37 тис. грн., з
яких перерахувати до державного
бюджету 1 206,77 тис. грн. відповідно до п. 10
постанови Кабінету Міністрів України
від 22 січня 1996 року № 116»;

- в п. 13 - в бухгалтерському обліку
відкоригувати нараховану амортизацію;

- в п. 14 - провести звірки
взаєморозрахунків з дебіторами і
кредиторами; провести облік активів
(дебіторської заборгованості) у
відповідність до вимог П(С)БО 10
"Дебіторська заборгованість";

- в п. 15 - привести облік нематеріальних
активів у відповідність до вимог П(С)БО
8 "Нематеріальні активи";

- в п. 18 - в порядку та розмірах,
встановлених ст.ст. 130 - 136 КЗпП України,
відшкодувати шкоду за рахунок осіб,
зазначених у акті, які винні у цих
порушеннях;

- в п. 19 - у порядку та розмірах,
встановлених ст.ст. 130 - 136 КЗпП України,
відшкодувати шкоду за рахунок осіб,
зазначених у акті, які винні у цих
порушеннях.

Не погоджуючись із вказаними пунктами
вимоги відповідача, позивач звернувся
з цим позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, про обґрунтованість вимог
позивача в частині визнання
протиправними та скасування
оскаржених пунктів вимоги.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів про задоволення
позову частково, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої і другої
статті 2 Закону України "Про державну
контрольно-ревізійну службу" (в
редакції на час ухвалення судового
рішення) головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Державний фінансовий контроль
реалізується державною
контрольно-ревізійною службою через
проведення державного фінансового
аудита, перевірки державних закупівель
та інспектування.

Відповідно до частини 5 статті 2 Закону
України Закону України "Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні"
порядок проведення державною
контрольно-ревізійною службою
державного фінансового аудиту та
інспектування встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 35 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№ 550, визначено, що виявлені допущені
об'єктом контролю порушення
законодавства, контроль за дотриманням
якого віднесено до компетенції служби,
фіксуються в констатуючій частині акта
ревізії з обов'язковим посиланням на
норми законів чи інших
нормативно-правових актів, які
порушено, та зазначенням винних у їх
допущенні осіб.

Відповідно до пункту 46 Порядку якщо
вжитими в період ревізії заходами не
забезпечено повне усунення виявлених
порушень, органом служби у строк не
пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Згідно із пунктом 49 Порядку у разі коли
діями чи бездіяльністю працівників
об'єкта контролю державі або
підконтрольній установі заподіяна
матеріальна шкода, орган служби
ставить вимоги перед керівником
об'єкта контролю та органом його
управління щодо пред'явлення цивільних
позовів до винних осіб.

Отже, встановивши, що державному
підприємству завдано шкоду, управління
ставить вимоги перед керівником
об'єкта контролю та органом його
управління щодо пред'явлення цивільних
позовів до винних осіб.

Крім того, пунктом 50 Порядку
встановлено, що за результатами
проведеної ревізії у межах наданих
прав органи служби вживають заходів
для забезпечення: притягнення до
адміністративної, дисциплінарної та
матеріальної відповідальності винних
у допущенні порушень працівників
об'єктів контролю; звернення до суду в
інтересах держави щодо усунення
виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів, а також
стягнення у дохід держави коштів,
одержаних за незаконними договорами,
без встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства;
застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи згідно із статтею 19 Конституції
України зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Із змісту вказаних положень
законодавства вбачається, що
відповідач здійснює фінансовий
контроль за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності. Відповідний контроль
здійснюється шляхом проведення
ревізії. У випадку встановлення
порушень законодавства, відповідач має
право пред'являти письмову вимогу щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства. Між тим, зміст вимоги
відповідача повинен узгоджуватися з
приписами чинного законодавства, що,
зокрема, означає те, що вимога повинна
містити вичерпну вказівку
підконтрольному суб'єкту щодо вчинення
дій, які відповідно до норм
законодавства будуть направлені на
усунення порушених вимог закону.

Дослідивши вимоги, пред'явлені
позивачу, колегія суддів прийшла до
висновку, що вони прийняті з порушенням
вимог законодавства.

Так, в пунктах 2, 3, 4, 18, 19 вимоги
відповідач зобов'язує позивача в
порядку та розмірах, встановлених
ст.ст. 130 - 136 КЗпП України, відшкодувати
шкоду за рахунок осіб, зазначених в
акті, які винні в цих порушеннях.

Скасовуючи вказані пункти вимоги через
їх неправомірність, суди виходили з
хибності висновків відповідача щодо
вчинення позивачем відповідних
порушень чинного законодавства, а
також невідповідності викладених
відповідачем вимог наявним
повноваженням і запропонованого
останнім порядку усунення порушень
законодавству про працю.

Колегія суддів погоджується з
викладеним у судових рішеннях
обґрунтуванням вказаних висновків та
зазначає таке.

Як вбачається з наведених пунктів
вимоги, відповідач ставить перед
позивачем питання про відшкодування
повної матеріальної відповідальності
з винних осіб в порядку статей 130 - 136
КЗпП України, не з'ясувавши при цьому,
чи є можливим стягнення повної суми
шкоди. Між тим, статті 133, 134 КЗпП України
передбачають випадки повної та
неповної відповідальності.

Покриття шкоди працівниками в розмірі,
що не перевищує середнього місячного
заробітку, провадиться за
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу, а
керівниками підприємств, установ,
організацій та їх заступниками - за
розпорядженням вищестоящого в порядку
підлеглості органу шляхом
відрахування із заробітної плати
працівника.

Розпорядження власника або
уповноваженого ним органу або
вищестоящого в порядку підлеглості
органу має бути зроблено не пізніше
двох тижнів з дня виявлення заподіяної
працівником шкоди і звернено до
виконання не раніше семи днів з дня
повідомлення про це працівникові. Якщо
працівник не згоден з відрахуванням
або його розміром, трудовий спір за
його заявою розглядається в порядку,
передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди
провадиться шляхом подання власником
або уповноваженим ним органом позову
до районного, районного у місті,
міського чи міськрайонного суду.

Стягнення з керівників підприємств,
установ, організацій та їх заступників
матеріальної шкоди в судовому порядку
провадиться за позовом вищестоящого в
порядку підлеглості органу або за
заявою прокурора.

Разом з цим, відповідач всупереч пункту
35 Порядку, пропонуючи позивачу
відшкодувати шкоду за рахунок винних
осіб, не підтверджує у передбачений
законом спосіб наявність в діях таких
осіб вини у відповідних
правопорушеннях.

Отже пункти 2, 3, 4, 18, 19 пред'явленої
позивачу вимоги неможливо визнати
законними.

В оспорюваних пунктах 10, 12, 13, 14, 15
відповідач ставить перед позивачем
вимогу про коригування
бухгалтерського обліку.

Між тим, покладаючи на відповідача
повноваження з контролю за станом і
достовірністю бухгалтерського обліку,
вищевказані приписи законодавства
автоматично не надають йому можливості
їх реалізації у будь-який спосіб,
натомість містять конкретні обмеження
з їх використання.

Таким чином, не обґрунтувавши якою
нормою закону (підзаконного акту)
передбачено право фінансової
інспекції на ініціювання коригування
бухгалтерського обліку підприємства,
відповідач незаконно пред'явив
позивачу вимоги, викладені в пунктах 10,
12, 13, 14, 15.

Зміст пунктів 5, 6, 7, 8 вказує на те, що в
них відповідач зобов'язує позивача
порушити певні питання та вчинити дії.
Між тим, відповідач не вказує на те,
якою нормою закону (підзаконного акту)
передбачено відновлення порушених
вимог законодавства саме в такий
спосіб.

Крім того, як правильно зазначено
судами під час аналізу вказаних
пунктів вимоги, наявними матеріалами
справи спростовуються висновки
відповідача про те, що виявлені ним
обставини фінансово-господарської
діяльності позивача є порушеннями
вимог чинного законодавства.

З врахуванням викладеного колегія
суддів погоджується з висновками судів
щодо наявності підстав для визнання
протиправними та скасування
оскаржуваних пунктів вимоги
відповідача.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції України залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 березня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10 вересня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеними
статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді