Справа № 1570/1578/12
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року
м. Київ К/800/59446/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Комінтернівському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 27 листопада
2012 року

у справі № 1570/1578/2012

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вторсировина»

до Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Вторсировина» (далі
- ТОВ «Вторсировина»;
позивач) звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області (далі - ДПІ у Комінтернівському
районі ГУ Міндоходів в Одеській
області; відповідач) про скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 27 лютого 2012 року.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 21 травня
2012 року в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано неспростуванням позивачем
висновків, викладених в акті перевірки,
непідтвердженням правомірності
формування даних податкового обліку,
недоведенням реальності проведених
господарських операцій.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, товариство оскаржило
її в апеляційному порядку.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 27 листопада
2012 року апеляційну скаргу ТОВ
«Вторсировина» задоволено. Постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 21 травня 2012 року скасовано.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 27 лютого 2012 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням у справі, відповідач оскаржив
його в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
ставиться питання про скасування
постанови Одеського апеляційного
адміністративного суду від 27 листопада
2012 року та залишення в силі
постанови Одеського окружного
адміністративного суду від 21 травня 2012
року.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено планову виїзну перевірку ТОВ
«Вторсировина» з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2011
року, валютного та іншого
законодавства за період з 01 січня 2010
року по 30 вересня 2011 року, за
результатами якої складено акт №
103/23/32272071 від 07 лютого 2012 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки ДПІ у Комінтернівському
районі ГУ Міндоходів в Одеській
області прийнято податкове
повідомлення-рішення
№ від 27 лютого 2012 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 1 634 630,25 грн.
(1 321 628,00 грн. - основний
платіж, 313 002,25 грн. - штрафні (фінансові)
санкції).

Перевіркою встановлено порушення
ТОВ «Вторсировина» підпункту 7.2.3
пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України від 03 квітня
1997 року № 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - Закон № 168/97-ВР), пункту 198.6 статті
198, пункту 201.4 статті 201 Податкового
кодексу України (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - ПК України), частин 1, 5 статті 203,
частин 1, 2 статті 215, статей 228, 626, 837
Цивільного кодексу України у зв'язку з
неправомірним віднесенням до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість на підставі податкових
накладних, виписаних на його адресу
Приватним підприємством «Мєчта-ЄВ»,
Приватним підприємством «Рейсмет-Юг»,
Приватним підприємством «Берегиня»,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «БІК», Приватним
підприємством «Проммет-М», Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Віртекс-Інвест», Приватним
підприємством «Расин Груп», Приватним
підприємством «Контур-Прим», Приватним
підприємством «Авант», з огляду на
нікчемність правочинів, укладених між
вказаними постачальниками та
позивачем.

Зазначений висновок податковим
органом зроблено з огляду на
відсутність деяких контрагентів ТОВ
«Вторсировина» за вказаним в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців
місцезнаходженням (ПП «Рейсмет-Юг»,
ТОВ «Віртекс-Інвест»),
невідповідність задекларованого
позивачем податкового кредиту з
податку на додану вартість сумам
податкових зобов'язань деяких
постачальників (ПП «Мєчта-ЄВ», ПП
«Берегиня», ПП «Расин Груп», ТОВ «БІК»),
припинення деяких контрагентів
товариства (ПП «Авант» ухвалою
Господарського суду Одеської області
від 25 січня 2011 року у справі № 7/579-10-5468,
ПП «Контур-Прим» ухвалою
Господарського суду Одеської області
від 25 січня 2011 року у справі
№ 7/580-10-5469), відсутність
поставок від ПП «Проммет-М».

Задовольняючи позов, суд
апеляційної інстанції виходив з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР
визначено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Аналогічні положення закріплено
в підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14,
пунктах 198.3, 198.6 статті 198 ПК України.

Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999
року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні» (далі
- Закон № 996-XIV) визначено, що первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
№ 996-XIV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Отже, підставою для виникнення у
платника права на податковий кредит з
податку на додану вартість є факт
реального здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення відповідних операцій
належним чином складеними первинними
документами, які містять достовірні
відомості про обсяг та зміст
господарських операцій.

В свою чергу, як з'ясовано
Одеським апеляційним адміністративним
судом, на підтвердження фактичного
виконання господарських операцій з
придбання харчових добавок (домішок),
кондитерських виробів, брухту чорних
та кольорових металів, продукції
виробничо-технічного призначення,
макулатури, паперової тари, послуг з
перевезення вантажів позивачем подано
належним чином оформлені податкові та
видаткові накладні, банківські
виписки, акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг), товарно-транспортні
накладні, акти приймання та походження
металів, акти про походження брухту.

При цьому відповідачем не
спростовано, що понесені ТОВ
«Вторсировина» витрати безпосередньо
пов'язані з його господарською
діяльністю, а розглядувані операції
здійснені за наявності розумних
економічних причин (ділової мети) та
наміру одержати економічний ефект.

Відтак, враховуючи встановлений судом
апеляційної інстанції факт реального
здійснення спірних господарських
операцій, а також з огляду на те, що
податкове законодавство не ставить в
залежність право платника
податку-покупця на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість від інших осіб, в тому
числі від перебування постачальників
за юридичною адресою, правильності
ведення ними бухгалтерського та
податкового обліку, сплати
контрагентами податку до бюджету або
подальшої їх ліквідації (за умови, що на
момент виконання поставок вони
перебували в Єдиному державному
реєстрі та мали статус платників
податку на додану вартість, як у даному
випадку), висновок суду про відсутність
у контролюючого органу правових
підстав для прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення слід
визнати правильним.

За наведених обставин, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 27 листопада 2012 року такою, що
прийнята з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, а тому суд касаційної інстанції
не знаходить підстав, які могли б
призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Комінтернівському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області відхилити, а постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 27 листопада
2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.