Справа № 2а-5991/09/1370
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/58122/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І. (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
Головного управління Пенсійного фонду
України в Львівській області до
Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання дій
неправомірними та зобов"язання до
вчинення дій,

в с т а н о в и в :

У вересні 2009 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив зобов'язати Головне управління
юстиції України у Львівській області
належним чином розглянути скарги від 29
травня 2009 року та від 1 липня 2009 року в
порядку, визначеному ст. 85 Закону
України «Про виконавче провадження»,
та повідомити про їх задоволення чи
відмову у такому задоволенні.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 2 жовтня 2009
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23 серпня 2012
року, у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій з підстав порушення цими
судами норм матеріального та
процесуального права і прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Судами встановлено, що на підставі
виданого 15 квітня 2009 року
Шевченківським районним судом м.
Львова виконавчого листа №2а-286/2009 було
відкрито 23 квітня 2009 року виконавче
провадження ВП № 12455541 про зобов'язання
Головного управління Пенсійного фонду
України в Львівській області (далі -
Управління) провести з 9 липня 2007 року
донарахування і виплату пенсії ОСОБА_4
з врахуванням підвищення пенсії на 30%
мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".

29 травня 2009 року Управління звернулося
до відповідача зі скаргою на вказану
постанову про відкриття виконавчого
провадження і на постанову від 15 травня
2009 року про результат розгляду скарги
позивача від 5 травня 2009 року № 4135/06-22.
Листом відповідача від 18 червня 2009 року
№ 389/07-25/1 позивача повідомлено про
результати розгляду даної скарги.

1 липня 2009 року позивач подав до
Департаменту Державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
скаргу №36041/06-22 на постанову про
відкриття провадження у справі і на
постанову від 15 травня 2009 року та на
лист-відповідь від 18 червня 2009 року про
результат розгляду скарги позивача від
29 травня 2009 року за № 4931/06-22.
Департаментом Державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України цю
скаргу направлено до Головного
управлінняюстиції у Львівській
області, за наслідком розгляду якої 28
липня 2009 року заступником начальника
Головного управління юстиції -
начальником ВДВС надано відповідь
№384/07-25/2.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), які
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначені Законом України "Про
виконавче провадження" (далі - Закон).

Статтею 2 Закону передбачено, що
примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України і згідно
з ч.2 цієї статті здійснюється
державними виконавцями. Примусове
виконання рішень здійснюють державні
виконавці, визначені Законом України
"Про державну виконавчу службу".

Згідно статті 3 Закону примусове
виконання рішень державною виконавчою
службою здійснюється на підставі
виконавчих документів, що видаються
судами.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону
вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України.

Статтею 11 Закону передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.85 Закону у виконавчому
провадженні на дії (бездіяльність)
державного виконавця та інших
посадових осіб державної виконавчої
служби по виконанню рішення або
відмову у здійсненні передбачених цим
Законом дій стягувачем чи боржником
може бути подана скарга до начальника
відповідного органу державної
виконавчої служби, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
або до відповідного суду.

Згідно ст. 8-1 Закону передбачено, що
перевірити законність виконавчого
провадження мають право:

1) директор Департаменту державної
виконавчої служби Міністерства
юстиції України та його заступники -
виконавче провадження, що знаходиться
на виконанні у будь-якому структурному
підрозділі органів державної
виконавчої служби;

2) начальники відділів державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, обласних, Київського
та Севастопольського міських
управлінь юстиції, їх заступники -
виконавче провадження, що перебуває на
виконанні підрозділів примусового
виконання рішень таких відділів
державної виконавчої служби та
районних, міських (міст обласного
значення), районних у містах відділах
державної виконавчої служби, що
підпорядковані зазначеним управлінням
юстиції.

У ч. 1 ст. 8-3 передбачено, що посадові
особи, зазначені у статті 8-1 цього
Закону, можуть проводити перевірку
законності виконавчого провадження за
дорученням вищестоящої посадової
особи, з власної ініціативи або під час
розгляду скарги на постанову
начальника підпорядкованого органу
державної виконавчої служби, винесеної
за результатами розгляду скарги на дії
(бездіяльність) державного виконавця,
інших посадових осіб державної
виконавчої служби.

Згідно ч. 2 ст. 8-3 Закону постанова про
перевірку, проведення чи результат
перевірки виконавчого провадження
може бути оскаржена до вищої посадової
особи органів державної виконавчої
служби або до суду в 10-денний строк.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
які, врахувавши ту обставину, що
заступник начальника Головного
управління юстиції - начальник відділу
ДВС перевірки законності виконавчого
провадження не провів, а листами
поінформував позивача (боржника у
виконавчому провадженні) про
правомірність дій посадових осіб ППВР,
оскільки в скаргах позивача не було
наведено обґрунтованих тверджень, які
б послужили підставою для проведення
такої перевірки і за наслідком якої
приймається постанова, прийняли
правильне рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Висновки судів першої та апеляційної
інстанцій грунтуються на повно та
всебічно встановлених обставинах
справи, які підтверджені належним
чином перевіреними і наявними у справі
доказами.

Доводи касаційної скарги цих висновків
не спростовують і не дають підстав
вважати, що цими судами при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскаржених судових рішення не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в Львівській
області залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 2 жовтня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23 серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я. Олендер