Справа № 15а/114-2046
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/85049/11

№ К/9991/85049/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Блажівської Н.Є., Сіроша М.В., при
секретарі:
Луцак А.В..

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства
«Тернопільобленерго»

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08.11.2007

у справі № 15а/114-2046 Господарського суду
Тернопільської області

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Тернопільобленерго»

до Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції

про визнання нечинним податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду
Тернопільської області від 10.07.2007 позов
задоволено: скасовано податкове
повідомлення-рішення від 17.04.2007 №
02304/0.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08.11.2007
постанову суду першої інстанції
скасовано; у задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13.12.2007
задоволено заяву ВАТ
«Тернопільобленерго» про перегляд за
нововиявленими обставинами постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08.11.2007,
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08.11.2007
скасовано, апеляційну скаргу
Тернопільської ОДПІ на постанову
Господарського суду Тернопільської
області від 10.07.2007 залишено без
задоволення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 07.09.2011 касаційну скаргу
Тернопільської ОДПІ задоволено, ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13.12.2007
скасовано, заяву ВАТ
«Тернопільобленерго» про перегляд за
нововиявленими обставинами постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08.11.2007
залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ВАТ
«Тернопільобленерго» просить
скасувати постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 08.11.2007, посилаючись на порушення
судом норм матеріального права, та
залишити в силі постанову
Господарського суду Тернопільської
області від 10.07.2007.

Заперечуючи проти касаційної скарги,
відповідач просить залишити її без
задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування
позивачу податкових зобов`язань із
податку на додану вартість та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій згідно з податковим
повідомленням-рішенням, з приводу
правомірності якого виник спір, стали
висновки податкового органу, викладені
в акті перевірки від 05.04.2007 №
3173/23-04/00130725, про порушення позивачем
норм пункту 4.1 ст.4 Закону України «Про
податок на додану вартість» (Закон №
168/97-ВР), а саме: занижено податок на
додану вартість у загальній сумі 96049,00
грн. у податковому обліку за період із
січня по грудень 2006 року через те, що
позивач не нараховував ПДВ на одержані
суми коштів за перевищення договірної
величини потужності, що зафіксована
протягом розрахункового періоду, та
договірною величиною потужності (а.с.33).

На підставі акту перевірки ОДПІ
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 17.04.2007 №
02304/0 про визначення податкового
зобов`язання із податку на додану
вартість у сумі 144073,50 грн., у т.ч. 96049,00
грн. - основний платіж та 48024,50 грн. -
штрафні (фінансові) санкції.

Відповідно до пункту 4.1 ст. 4 Закону №
168/97-ВР база оподаткування операції з
поставки товарів (послуг) визначається
виходячи з їх договірної (контрактної)
вартості, визначеної за вільними
цінами, але не нижче за звичайні ціни, з
урахуванням акцизного збору, ввізного
мита, інших загальнодержавних податків
та зборів (обов'язкових платежів),
згідно із законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг).

За змістом вказаних правових норм
базою оподаткування операцій з
поставки товару, зокрема
електроенергії є договірна
(контрактна) вартість, до складу якої
включаються суми коштів, що
передаються платнику податку покупцем
у зв'язку з компенсацією вартості
такого товару.

Частиною 6 ст. 26 Закону України «Про
електроенергетику» (Закон № 575/97-ВР, у
редакції Закону України від 23.06.2005 №
2706-IV встановлено, що у випадку
перевищення договірної величини
потужності споживачі (крім населення,
професійно-технічних навчальних
закладів та вищих навчальних закладів I
- IV рівнів акредитації державної і
комунальної форм власності) сплачують
енергопостачальникам двократну
вартість різниці між найбільшою
величиною потужності, що зафіксована
протягом розрахункового періоду, та
договірною величиною потужності.

Таким чином, двократна вартість
різниці між найбільшою величиною
потужності, що зафіксована протягом
розрахункового періоду, і договірної
величини потужності, яка сплачується
споживачами електроенергії
енергопостачальникам згідно із
нормами частини 6 ст. 26 Закону № 575/97-ВР у
випадку перевищення потужності
споживання електричної енергії понад
договірну величину за розрахунковий
період, не може бути розцінена як
договірна вартість операцій з поставки
електроенергії, з якої, як передбачено
пунктом 4.1 ст. 4 Закону № 168/97-ВР,
визначається база оподаткування
операцій, оскільки така сплата не
встановлюється сторонами договору як
оплата вартості товару. Вказана
двократна вартість не є компенсацією
чи додатковою компенсацією вартості
електроенергії, а є штрафною санкцією,
встановленою за перевищення величини
потужності, які обумовлюються
конкретними договорами.

Застосовуючи вказані правові норми,
суд першої інстанції, на відміну від
апеляційного суду, зробив юридично
правильний висновок про те, що суми
штрафів, що сплачені споживачами на
користь позивача у зв'язку
перевищенням договірної величини
потужності, не є об'єктом оподаткування
податком на додану вартість.

Висновок суду апеляційної інстанції
про те, що двократна різниця між
найбільшою величиною потужності, що
зафіксована протягом розрахункового
періоду, та договірною величиною
потужності є підвищеною платою за
використану з порушенням режимів
споживання електроенергію і така плата
є додатковою компенсацією вартості
товарів суперечить вищевказаним
правовим нормам.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства
«Тернопільобленерго» задовольнити,
скасувати постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 08.11.2007, постанову Господарського
суду Тернопільської області від 10.07.2007 -
залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
Н.Є. Блажівська М.В. Сірош