Справа № 826/469/14
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/469/14
Головуючий у 1-й інстанції: Маруліна
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

10 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Грищенко
Т.М.,

суддів Мельничука
В.П., Мацедонської В.Е.,

при секретарі Киш С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Публічного акціонерного товариства
"Перший Український Міжнародний банк"
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 лютого 2014 р. у справі за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства "Перший
Український Міжнародний банк" до
Відділу державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у м. Києві, 3-тя особа : ОСОБА_2
про скасування Постанови № 28404488 від
06.10.2011, зобов'язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 лютого 2014 року в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про задоволення
позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на йогом
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 04.12.2007 р. між Позивачем та
Третьою особою був укладений Договір
застави транспортного засобу №5914490,
відповідно до якого було передано в
заставу Позивачу транспортного засобу:
тип легковий універсал, марки Subaru,
моделі Legacy Outback, рік випуску - 2007, колір
сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2,
двигун - V 2999 куб.см., реєстраційний
номер НОМЕР_1, який належить Третій
особі на підставі Свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3 виданим УДАІ ГУ УМВС України в м.
Києві 30.11.2007 р.

02.09.2011 року на підставі виконавчого
листа Деснянського районного суду м.
Києва № 2-743 від 21.06.2011 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ
Актив-Банк» коштів у розмірі 2 121 825,48
грн. державним виконавцем органу
державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 28404488 та 23.09.2011 р. - постанову про арешт
майна боржника у межах суми звернення
стягнення .

Згідно Витягу з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна від 11.02.2014 року
внесено обтяження на заставне рухоме
майно ОСОБА_2 за Договором застави
транспортного засобу від 17.07.2009 р. на
вищевказаний автомобіль, та накладено
заборону відчужувати все рухоме майно
ОСОБА_2 на підставі постанови відділу
державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у м. Києві про арешт майна
боржника від 06.10.2011 року.

04.12.2013 державним виконавцем винесена
постанова про розшук майна боржника у
зв'язку з відповіддю органів ДАІ про
наявність у боржника у власності
транспортного засобу, а саме
автомобіля: тип легковий універсал,
марки Subaru, моделі Legacy Outback, рік випуску -
2007 року, колір сірий, реєстраційний
номер НОМЕР_1, який належить на праві
приватної власності ОСОБА_2.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що оскільки позивач не
зареєстрував в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна відомості про
звернення стягнення на предмет
обтяження, останній не реалізував
свого права звернення стягнення на
заставлене майно згідно договору
застави та кредитного договору, то
накладення Відповідачем арешту та
заборони відчуження предмету застави
не порушує його права як
заставодержателя.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Так, Закон України «Про виконавче
провадження» визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Частинами 1, 2 ст. 2 Закону України «Про
виконавче провадження» зазначено, що
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
(далі - державні виконавці).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
заставу» в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами. Застава виникає на
підставі договору, закону або рішення
суду.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону
України «Про заставу» заставодавець
має право в будь-який час до моменту
реалізації предмета застави припинити
звернення стягнення на заставлене
майно виконанням забезпеченого
заставою зобов'язання.

Так, виконання забезпеченого заставою
зобов'язання може відбутися, за
рішенням суду способом стягнення
коштів з боржника, а не за рахунок
заставленого майна, що автоматично
припинить звернення стягнення на
заставлене майно.

Згідно із ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження» стягнення на
заставлене майно боржника для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, в порядку
примусового виконання допускається
лише у разі, коли вартість предмета
застави перевищує розмір
заборгованості боржника
заставодержателю та в разі виникнення
права застави після винесення судом
рішення про стягнення з боржника
коштів.

Отже, якщо заставодержатель не є
стягувачем у виконавчому провадженні,
кошти йому виплачуються у разі
належного підтвердження права на
заставлене майно. Після повного
задоволення вимог заставодержателя
залишок коштів використовується для
задоволення вимог інших стягувачів у
порядку, визначеному цим Законом.

З вищенаведеного вбачається, що
звернення стягнення на майно, передане
в заставу позивачу за договором
застави транспортного засобу та
додаткового договору, які укладено до
кредитного договору, в примусовому
порядку для задоволення вимог інших
стягувачів, які не є
заставодержателями, є можливим,
зокрема, у випадку припинення в
подальшому права застави позивача, та,
в свою чергу, допускається після
повного задоволення вимог
заставодержателя за рахунок коштів
отриманих від реалізації заставленого
майна.

Згідно з п. 6 ст. 12 Закону України «Про
виконавче провадження» Боржник
зобов'язаний письмово повідомляти
державному виконавцю про майно, що
перебуває в заставі.

Скаржнику було відомо, що вищевказаний
транспортний засіб перебуває у заставі
Публічного акціонерного товариства
"Перший Український Міжнародний банк",
проте проігнорував норми чинного
законодавства.

Таким чином, враховуючи викладене,
колегія суддів погоджується з
висновком суду, що оскільки позивач не
реалізував свого права звернення
стягнення на заставлене майно згідно
договору застави та кредитного
договору, отже і не вбачається
порушення прав останнього, а тому
відсутні підстави для задоволення
вимог.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються встановленими судом
першої інстанції обставинами, та
наявними в матеріалах справи доказами
та нормами права.

Отже, колегія суддів вирішила згідно
ст. 200 КАС України залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, з урахуванням того, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства "Перший
Український Міжнародний банк" -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17 лютого 2014 р. -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.М.Грищенко

Судді
В.П.Мельничук

В.Е.Мацедонська

.

Головуючий суддя
Грищенко Т.М.

Судді:
Мацедонська В.Е.

Мельничук В.П.