Справа № 2а-2924/12/1470
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-2924/12/1470

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції:
Мороз А. О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О.,
Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 16 липня 2012
року в адміністративній справи за
позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області про визнання
незаконної та скасування постанови про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності, -

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2012 року ОСОБА_1 звернувшись до
Миколаївського окружного
адміністративного суду з позовом до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області, просила визнати
незаконною та скасувати постанову
відповідача № 30 від 16 травня 2012 року
про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності в розмірі 39 384 грн.

Постановою від 16 липня 2012 року
Миколаївський окружний
адміністративний суд задовольнив
адміністративний позов в повному
обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржену постанову та
ухвалити нову, якою відмовити у
задоволенні адміністративного позову
в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт
обґрунтовує тим, що позивач здійснила
будівельні роботи, а саме
реконструкцію, без реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт на об'єкті, що
належить до ІІ категорії складності.

Апелянт вважає помилковим висновок
суду першої інстанції про те, що
виконаний демонтаж частини
перегородок між кімнатою та коридором,
не є реконструкцією.

ОСОБА_1 письмових заперечень на
апеляційну скаргу не надала.

Ухвалюючи постанову про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
встановив, що у квітні 2011 р. ОСОБА_1
придбала у власність однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 40-41).

Також суд першої інстанції встановив,
що маючи намір облаштувати в у
придбаній квартирі салон краси, за
заявою позивача, в серпні 2011 р. квартира
відповідним рішенням виконавчого
комітету Южноукраїнської міської ради
була переведена з житлового до
нежитлового фонду (а. с. 46). Також
позивач замовив виготовлення
проектної документації (а. с. 61-88).

На підставі направлення на здійснення
позапланової перевірки від 25 квітня 2012
р. № 507, відповідач здійснив перевірку
позивача, результати якої оформлені
актом перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил від 04 травня
2012 р. (а. с. 25-28, 106), в якому зазначено, що
при перевірці встановлено виконання
позивачем робіт з реконструкції
приміщення, які передбачені проектною
документацією, а саме демонтована
частина самонесучих перегородок між
кімнатою та коридором, підлогу вкрито
керамічною плиткою.

На підставі акту перевірки відповідач
прийняв припис № 54 про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил від
04 травня 2012 р. (а. с. 29-31) та 16 травня 2012 р
постанову № 30 про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності (а. с. 36).

Суд першої інстанції не погодився з
висновками відповідача про те, що
демонтаж самонесучої перегородки та
вкриття підлоги плиткою є будівельними
роботами, перед початком яких позивач
повинен був зареєструвати декларацію
про початок виконання будівельних
робіт, оскільки норми Законів України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» та «Про відповідальність у
сфері містобудівної діяльності» не
передбачають відповідальність за
здійснення інших робіт, які не
відносяться до категорії будівельних.

При цьому суд першої інстанції
встановив, що демонтаж частини
перегородки і вкриття підлоги плиткою
не є реконструкцією в розумінні ДБН
А.2.2-3-2004 та, відповідно, не є
будівельними роботами, внаслідок чого
накладення штрафу на позивача за
виконання будівельних робіт без
реєстрації відповідної декларації є
протиправним.

Справа розглянута в порядку письмового
провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197
КАС України.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
права в межах доводів апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга може бути
задоволена.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 за
договором купівлі-продажу від 01 квітня
2011 року придбала у власність
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а. с.
40-41). Державна реєстрація права
власності ОСОБА_1 на зазначену квартиру
здійснена 06 квітня 2011 року (а.с. 43).

Апеляційний суд вважає помилковим
висновок суду першої інстанції щодо
наявності рішення про переведення
належної позивачу квартири з житлового
до нежитлового фонду.

Рішенням виконавчого комітету
Южноукраїнської міської ради № 258 від 10
серпня 2011 року позивачу надана згода на
переведення з жилого фонду до нежилого
квартири АДРЕСА_1, також надана згода на
реконструкцію зазначеного нежилого
приміщення, та, окрім іншого,
рекомендовано позивачу зареєструвати
декларацію про початок виконання
будівельних робіт в Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області, і
рекомендовано до прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію, укласти
договір про пайову участь замовників у
розвитку інфраструктури міста (а.с. 46).

Матеріалами справи підтверджено та
сторонами не оспорюється той факт, що
при проведенні 04 травня 2012 року ІДАБК у
Миколаївській області перевірки
дотримання позивачем вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил, був
встановлений факт демонтажу частини
перегородок між кімнатою та коридором
у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 25-28). Зазначений
демонтаж також передбачений проектною
документацією на реконструкцію (а.с.
61-89), та зареєстрованою 18 травня 2012 року
Декларацією про початок виконання
будівельних робіт (а.с. 19-24).

Відповідно до Додатку Б «Терміни та
визначення» до ДБН А.2.2-3-2004
«Проектування. Склад, порядок
розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
для будівництва», затвердженого
наказом Держбуду України від 20 січня 2004
року № 8, чинного з 01 липня 2004 року по 01
липня 2012 року, тобто чинного на час
виникнення спірних правовідносин,
реконструкція це перебудова існуючих
об'єктів виробничого та цивільного
призначення, пов'язана з
удосконаленням виробництва,
підвищенням його техніко-економічного
рівня та якості вироблюваної
продукції, поліпшенням умов
експлуатації та проживання, якості
послуг, зміною основних
техніко-економічних показників
(кількість продукції, потужність,
функціональне призначення,
геометричні розміри). При цьому в
поняття "існуюче" входить наявність
конструктивної схеми з несучими і
огороджувальними конструкціями та
фундаментами.

Також додатком ІІ «КАТЕГОРІЇ
СКЛАДНОСТІ ОБ'ЄКТІВ ЦИВІЛЬНОГО
ПРИЗНАЧЕННЯ», зазначеного вище ДБН
А.2.2-3-2004, встановлений Перелік об'єктів
цивільного призначення за категоріями
складності, відповідно до п.п. 2.7.12 п. 2.7
якого перукарні відносяться до ІІ
категорії складності.

Оскільки внаслідок здійснення
демонтажу частини перегородок між
кімнатою та коридором у квартирі
АДРЕСА_1, змінюються геометричні
розмірі (а.с. 45, 64), апеляційний суд
дійшов висновку, що позивач розпочав
будівельні роботи, а саме
реконструкцію, до реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт.

Також відповідно до Правил утримання
жилих будинків та прибудинкових
територій, затверджених наказом
Державного комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17 травня 2005 року № 76, зареєстрованим в
МЮУ 25 серпня 2005 року за № 927/11207,
складовими частинами визначення
терміну «реконструкція жилого
будинку» є перепланування та
переобладнання.

Також апеляційний суд погоджується з
доводами апелянта про те, що перевід
квартири з житлового фонду до
нежитлового є зміною функціонального
призначення, що також входить до
поняття «реконструкція», визначеного
ДБН А.2.2-3-2004, а сама зміна
функціонального призначення
відбувається внаслідок реконструкції
та є її наслідком.

Суд першої інстанції помилково
відхилив зазначені доводи ІДАБК в
Миколаївській області, з посиланням на
те, що вже відбулось переведення
квартири з житлового фонду до
нежитлового. Але зазначені висновки
суду першої інстанції не відповідають
обставинам справи, оскільки, як
встановлено апеляційним судом та
підтверджено матеріалами справи,
позивач лише отримав згоду на
переведення квартири з жилого фонду до
нежилого, отримав згоду на
реконструкцію після закінчення якої,
об'єкт будівництва має бути прийнятий в
експлуатацію (а.с. 46).

Матеріалами справи підтверджено, що до
реконструкції квартири, відповідно до
затвердженої проектної документації,
окрім іншого, входить демонтаж не
несущих перегородок, п. 2 загальних
даних проекту (а.с. 62), а тому є
помилковим віднесення судом першої
інстанції, демонтажу перегородок до
інших робіт , які не відносяться до
категорії будівельних.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
встановив правильність висновків
ІДАБК в Миколаївській області про
виконання позивачем робіт з
реконструкції приміщення, які
передбачені проектною документацією,
але без реєстрації декларації про
початок виконання таких робіт, що є
порушенням ч. 1 ст. 36 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», та відповідальність за
яке встановлена абз. 3 п. 4 ч. 2 ст. 2
Закону України «Про відповідальність у
сфері містобудівної діяльності» в
розмірі тридцяти шести мінімальних
заробітних плат.

Оскільки допущені позивачем
порушення, які зафіксовані в Акті
перевірки від 04 травня 2012 року,
протоколі про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності від 04 травня
2012 року, знайшли своє підтвердження при
апеляційному розгляді справи,
апеляційний суд дійшов висновку про
правомірність застосування до
позивача штрафних санкцій відповідно
до оскарженої постанови ІДАБК в
Миколаївській області № 30 від 16 травня
2012 року.

При цьому апеляційний суд зазначає, що
як при підписання акту перевірки (а.с.
25-28) так і при підписанні протоколу про
правопорушення (а.с. 32-34) позивач у
розділі пояснення та зауваження
зазначила, окрім іншого, що перегородку
було демонтовано власними силами після
затвердження проекту у відповідності
із проектною документацією, та те, що
позивач не вважає, що це «є початком
будівельних робіт».

Таким чином, апеляційний суд дійшов
висновку про невідповідність
висновків суду першої інстанції
обставинам справи, що призвело до
порушення норм матеріального права та
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1
ст. 202 КАС України, це є підставою для
задоволення апеляційної скарги,
скасування оскарженої постанови та
ухвалення нової постанови про відмову
у задоволенні адміністративного
позову.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 3 ч.
1 ст. 198, п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. ст. 207, 211,
212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області
задовольнити.

Постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 16
липня 2012 року скасувати та ухвалити
нову постанову.

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області про визнання
незаконної та скасування постанови про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності -
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
С.Д.Домусчі

суддя
О.О.Кравець

суддя
Л.П.Шеметенко