Справа № 344/3390/14-а
Суддя: Бабій О. М.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/3390/14-а
Провадження № 2-а/344/219/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
м.
Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.,

секретарів Сивухіної Ю.Ю.,
Іванова О.В.,

а участі представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Медицької
С.В., представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду адміністративну справу
за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради, треті особи, які не заявляють
самостійні вимоги щодо предмета спору
на стороні позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача -
Департамент комунального
господарства, транспорту та зв'язку
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, про
визнання неправомірною бездіяльність,
переведення житлової кімнати в статус
нежитлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з
адміністративним позовом до
відповідача Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради про
визнання неправомірною бездіяльність
щодо переведення житлової кімнати № 9
площею 12,9 кв.м., яка знаходиться на
першому поверсі за адресою АДРЕСА_1, в
статус нежитлового приміщення, а також
про зобов'язання перевести житлову
кімнату в статус нежитлового
приміщення.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що йому та членам його сім'ї на
праві власності належить квартира
АДРЕСА_1. Квартира розташована на
п'ятому поверсі та складається з
чотирьох кімнат загальною площею 79,4
кв.м., житловою площею 51,2 в.м. На
підставі рішення виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради від
23.09.2003 року № 411 позивачу та членам його
сім'ї надано дозвіл на переобладнання
технічного приміщення з приєднанням до
квартири № 156. Госпрозрахунковою
групою з приватизації державного
житлового фонду 17.02.2004 року видано
свідоцтво про право приватної
власності на квартиру № 156. В 2013 ці
листом відповідач повідомив позивача,
що буде розглядатись питання
подальшого перебування позивача та
його сім'ї на квартирному обліку.
Листами від 12.11.2013 року та 16.12.2013 року
позивач просив відповідача провести
обстеження житлових приміщень кімнати
№ 9, яка знаходиться на першому поверсі
будинку № 30 щодо відповідності його
санітарним та технічним вимогам;
визнати кімнату № 9 вказану в
технічному паспорті на квартиру № 156
площею 12,9 кв.м. такою, що не відповідає
санітарним та технічним вимогам і є
непридатною для проживання; прийняти
рішення про використання кімнати за № 9
як підсобного приміщення. На вказані
заяви позивач отримав відповідь, яка не
вирішила питань порушених у зверненні.
Державний науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут надав
заключення, що приміщення за № 9 не може
входити до складу квартири № 156 як
житлова кімната, а може
використовуватись як підсобне
приміщення. Департамент архітектури та
містобудування повідомив, що житлову
кімнату № 9 не можна класифікувати, як
житлову. У зв'язку з наведеним позивач
вважає, що відповідач своєю
бездіяльністю порушив його житлові
права.

В судовому засіданні представник
позивача вимоги позову підтримав з
мотивів наведених в позовній заяві,
просив позов задовольнити в повному
обсязі. Ткож додатково пояснив, що на
даний час позивач не знятий з черги на
отримання житла.

Треті особи без самостійних вимог на
стороні позивача - ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судове засідання не
з'явились, подали до суду заяви про
розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради в судовому засіданні вимоги
позову заперечила в повному обсязі,
мотивую тим, що ініціатором
переобладнання кімнати (колясочної)
був позивач, він звернувся із заявою до
відповідача, а відповідач своїм
рішення надав дозвіл на
переобладнання. Згодом було
виготовлено техпаспорт на кімнату як
житлові та видано свідоцтво про право
власності. На даний час позивач не
знятий з обліку осіб, які потребують
поліпшення житлових умов, таке питання
не розглядалось. Чинним законодавством
не передбачено переведення житлового
приміщення в нежитлове як того бажає
позивач. Ним отримано технічний
паспорт на кімнату та свідоцтво про
право власності, до цього часу жодних
запереч з даного приводу позивач не
висловлював. Просила в задоволенні
позову відмовити.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача -
Департаменту комунального
господарства, транспорту та зв'язку
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради в
судовому засіданні суду пояснив, що
норми закону яка б дозволяла
переведення житлового приміщення в
нежитлове не існує. Департаментом було
проведене комісійне обстеження
кімнати № 9 про що складено акт від
28.11.2013 року.

Заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно, повно та об'єктивно
дослідивши письмові докази у справі,
судом встановлено наступне.

В травні 2003 року позивач звернувся до
міського голови із заявою про надання
йом дозволу на приєднання «колясочної»
до його квартири АДРЕСА_1 (а.с.106).

Служба державного пожежного нагляду м.
Івано-Франківська не заперечвала проти
переобладнання під житлову кімнату,
при умові дотримання та виконання всіх
діючих вимог будівельних
протипожежних норм та правил (а.с.109).

Мешканці будинку АДРЕСА_1 також
заперечень не мали з даного приводу
(а.с.112-114).

Рішенням виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради від
24.07.2003 року № 320 дозволено проведення
проектно-пошукових робіт згідно з
висновками міжвідомчої комісії:
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9
- для приєднання технічного приміщення
до квартири АДРЕСА_1, при умові
укладення угоди з міськвиконкомом про
участь у соціально-економічному
розвитку міста (а.с.122).

На підставі рішення виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради від 23.09.2003 року № 411 п. 3.3. ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надано
дозвіл на переобладнання технічного
приміщення з приєднанням до квартири
АДРЕСА_1 (а.с.105).

Рішенням виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради від
21.11.2003 року № 471 п. 1.8. затверджено акт
державної комісії приймання в
експлуатацію на АДРЕСА_1, житлової
кімнати, яку переобладнано із
технічного приміщення на підставі
рішення від 23.09.2003 року № 411 (а.с.16).

Представник позивача вказував в своїх
поясненнях, що коли позивач підписував
Акт то записів про опалення,
електропостачання, водопостачання та
інших даних в ньому не було
відображено, а ці записи вчинено
пізніше.

Але жодних доказів на підтвердження
своїх слів представник позивача суду
не надав, тому суд вважає такі
твердження голослівними та
необґрунтованими.

15 грудня 2003 року Івано-Франківським
ОБТІ виготовлено технічний паспорт на
квартиру № 156 в житловому будинку
АДРЕСА_1, згідно якого, квартира
складається із чотирьох кімнат,
загальною площею 79,4 кв.м., та житловою
площею 51,2 кв.м. (а.с.19).

17 лютого 2004 року Госпрозрахунковою
групою з приватизації державного
житлового фонду видане свідоцтво про
право власності на квартиру № 156 в
житловому будинку АДРЕСА_1, загальною
площею 79,4 кв.м. (а.с.20).

Відповідно до Інформаційної довідки з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, на даний час у власності ОСОБА_8
та його сім'ї перебуває
чотирьохкімнатна квартира № 156 в
житловому будинку АДРЕСА_1, загальною
площею 79,4 кв.м., та житловою площею 51,2
кв.м. (а.с.21).

Департаментом комунального
господарства, транспорту та зв'язку
виконавчого комітету та КП «ЄРЦ»
проведено обстеження приміщення
кімнати розташованої на першому
поверсі, яка має статус житлової і є
складовою квартири № 156. В результаті
обстеження коміся прийшла до висновку,
що вищевказана кімната знаходиться в
задовільному технічному стані, на
момент обстеження використовувалась
під складування акваріумів з рибками
(а.с.35).

Також обстеження було проведено і
комісією в складі начальника відділу
обліку та розпорядження житла (а.с.22).

Отже, із вказаного зрозуміло, що
відповідач реагував на звернення
позивача та проводив обстеження
кімнати.

Відповідно до п. 5 Положення про порядок
обстеження стану жилих будинків з
метою встановлення їх відповідності
санітарним і технічним вимогам та
визнання жилих будинків і жилих
приміщень непридатними для проживання,
затвердженого Постановою Ради
Міністрів УРСР від 26.04.1984 року № 189, якщо
під час обстеження стану жилих
будинків буде виявлено
невідповідність санітарним і
технічним вимогам цих будинків, яку
можливо і доцільно усунути шляхом
проведення капітального ремонту,
житлово-експлуатаційна організація
вирішує в установленому порядку
питання про проведення такого ремонту.

В разі неможливості або недоцільності
проведення капітального ремонту
житлово-експлуатаційна організація
вносить до виконкому пропозицію про
визнання жилого будинку (приміщення)
таким, що не відповідає вказаним
вимогам і є невиданим для проживання.

Тобто, для визнання жилого приміщення
непридатним для проживання
законодавством визначені умови, за
наявності яких виконавчий комітет може
прийняти рішення щодо непридатності
жилого приміщення для проживання.

Як вже було зазначено, переобладнання
технічного приміщення проводилось за
ініціативою позивача та на підставі
рішень виконавчого комітету.

Кодексом адміністративного
судочинства України закріплено право
на судовий захист (ст. 6 ч.1), кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
органи місцевого самоврядування є
юридичними особами і наділяються цим
та іншими законами власними
повноваженнями, в межах яких діють
самостійно і несуть відповідальність
за свою діяльність відповідно до
закону.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» визначено,
що сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до Рішення Конституційного
суду України від 16.04.2009 року « 7-рп/2009,
органи місцевого самоврядування не
можуть скасовувати свої попередні
рішення, вносити до них зміни, якщо
відповідно до приписів цих рішень
виникли правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
порти їх зміни чи припинення.
Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Рішення виконавчого комітету від 24.07.2003
року та 23.09.2003 року є актами
ненормативної дії та не можуть бути
скасовані відповідачем, а позивач до
суду з позовом про скасування таких
рішень не звертався.

Голослівними та безпідставними суд
вважає твердження позивач в позовній
заяві про те, що його знято з обліку
осіб, які потребують житла, оскільки, як
вбачається із листів від 25.11.2013 року,
28.02.2014 року (а.с.27-28,43).

Щодо посилання позивача на заключення
Державного науково-дослідного та
проектно-вишукувального інституту
(а.с.36), то в ньому вказано, що кімната № 9
площею 12,9 кв.м., що розміщена на першому
поверсі може використовуватись як
підсобне приміщення, комора або інші
згідно п. 2.50 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові
будинки.Основні положення». Однак,
вказані норми ДБН вступили в силу з
01.01.2006 року, а переобладнання здійснено
ще в 2003 році.

Позивач також просить суд зобов'язати
відповідача перевести житлову кімнату
в статус нежитлового приміщення.

Однак такі вимоги позивача не можуть
бути задоволені, оскільки суд не вправі
втручатись в діяльність колегіального
органу та зобов'язувати чи
рекомендувати йому приймати ті чи інші
рішення чи утриматись від прийняття
рішень.

Відповідно до ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що заявлені позовні вимоги позивачем
не обґрунтовані, а тому вимоги
адміністративного позову не
підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, відповідно до,
ст. ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2
ч.1, 16 ч.1, 25 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст. ст. 2, 6-12
КАС України, керуючись ст. ст. 158-163, 167
КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_4 до Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, треті
особи, які не заявляють самостійні
вимоги щодо предмета спору на стороні
позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача - Департамент
комунального господарства, транспорту
та зв'язку виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, про
визнання неправомірною бездіяльність,
переведення житлової кімнати в статус
нежитлового приміщення відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, але якщо
апеляційна скарга не була подана в
строк, постанова набирає законної сили
після закінчення цього строку.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається через
Івано-Франківський міський суд
протягом 10 днів з дня її проголошення, а
у разі прийняття постанови в
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 23
червня 2014 року.

Суддя
Бабій О.М.