Справа № 0210/16/12
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/76101/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І. (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Головного управління юстиції
у Вінницькій області , відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницької області, третя особа:
Управління Пенсійного фонду України в
Крижопільському районі Вінницької
області про протиправні дії державного
виконавця,

в с т а н о в и в :

У березні 2012 року позивач звернуся до
суду із вказаним позовом.

Постановою Крижопільського районного
суду Вінницької області від 30 березня
2012 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області Паламарчука
Олександра Михайловича при здійсненні
виконавчих дій по виконавчому
провадженню ВП № 30177220 за виконавчим
листом № 2-а-2520/11, виданим
Крижопільським районний судом
Вінницької області 20.10.2011 року.

Скасовано як незаконну постанову
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Вінницькій області
Паламарчука Олександра Михайловича
про закінчення виконавчого
провадження від 2 березня 2012 року ВП №
30177220, винесену на підставі виконавчого
листа № 2-а-2520/11, виданого
Крижопільським районним судом
Вінницької області 20 жовтня 2011 року.

Зобов'язано головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Вінницькій області Паламарчука
Олександра Михайловича винести
постанову про відновлення виконавчого
провадження ВП № 30177220 по примусовому
виконанню виконавчого листа № 2-а-2520/11,
виданого Крижопільським районним
судом Вінницької області 20.10.2011 року.

Стягнуто з Головного управління
юстиції у Вінницькій області та
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області на користь ОСОБА_4
сплачений судовий збір у розмірі 32
гривні 19 копійок.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 23 жовтня 2012
року рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нову постанову,
якою позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано
постанову Підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області від 29 лютого 2012 року про
закінчення виконавчого провадження
(ВП) №31102150. Визнано протиправною та
скасовано постанову відповідача від 29
лютого 2012 року про закінчення
виконавчого провадження (ВП)№ 31111898. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення апеляційного суду з
підстав порушення цим судом норм
матеріального та процесуального права
і прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами встановлено, що 28 листопада 2011
року головним державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області (далі - ВДВС)
відкрито виконавчі провадження (ВП) №
30177220 з примусового виконання
виконавчого листа № 2-а-2520/11, виданого 20
жовтня 2011 року Крижопільським районним
судом Вінницької області.

Боржнику (Управлінню Пенсійного фонду
країни в Крижопільському районі
Вінницької області) надано строк до 5
грудня 2011 року для добровільного
виконання рішення суду.

29 лютого 2012 року на адресу ВДВС
надійшов лист Управління Пенсійного
фонду України у Крижопільському районі
Вінницької області (далі - Управління),
в якому зазначено, що боржником
здійснено розрахунок щомісячної
державної соціальної допомоги, однак
виконання судового рішення та вимог
державного виконавця в частині виплати
нарахованої суми допомоги
унеможливлюється в зв'язку з
відсутністю коштів державного бюджету,
необхідних для виконання судових
рішень.

Державним виконавцем ВДВС 2 березня 2012
року винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження (ВП) № 30177220.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), які
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначені Законом України "Про
виконавче провадження" (далі - Закон).

Статтею 2 Закону передбачено, що
примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України і згідно
з ч.2 цієї статті здійснюється
державними виконавцями. Примусове
виконання рішень здійснюють державні
виконавці, визначені Законом України
"Про державну виконавчу службу".

У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону
вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України.

Відповідно до статті 11 Закону,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема,
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Згідно зі статтею 32 Закону заходами
примусового виконання рішень є:
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

Пунктом 11 частини першої статті 49 цього
Закону передбачено, що виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону.

Частина 3 статті 75Закону передбачає, що
у разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Приймаючи рішення про закінчення
виконавчого провадження, державний
виконавець керувався повідомленням
Управління про те, що позивачу
здійснено розрахунок щорічної
допомоги на оздоровлення, проте
неможливо виплати нараховану суму
допомоги в зв'язку з відсутністю коштів
державного бюджету. Виходячи з того, що
вказана виплата позивачу була лише
нарахована, але не виплачена, судами
попередніх інстанцій правомірно було
зроблено висновок про відсутність у
державного виконавця підстав для
закінчення виконавчого провадження з
підстав, передбачених пунктом 11
частини першої статті 49 цього Закону
України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене колегія суддів
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, що дії
відповідача не відповідають чинному
законодавству України.

Доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують і не дають підстав
вважати, що цим судом при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскарженого судового рішення не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Головного управління
юстиції у Вінницькій області залишити
без задоволення, а постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 23 жовтня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я. Олендер