Справа № 810/3486/14
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 року
810/3486/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді -
Балаклицького А.І., розглянувши в
порядку письмового провадження в м.
Києві адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Київгума"доБроварської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській областіпровизнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Київгума" звернулось
до Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 26.05.2014 №.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що висновки
відповідача про порушення вимог
податкового законодавства є
необґрунтованими, оскільки
підприємством у відповідності до вимог
чинного законодавства і на підставі
належним чином оформлених
первинно-бухгалтерських документів та
податкових накладних сформовано
податковий кредит, проте, як стверджує
позивач, податковий орган дійшов
помилкового висновку про нікчемність
укладених між позивачем та його
контрагентами угод і неправомірно
зменшив від'ємне значення суми податку
на додану вартість. Тому, на думку
позивача, рішення податкового органу є
незаконним, оскільки при його
прийнятті відповідачем невірно
встановлено факти та застосовано норми
закону.

Представник відповідача позову не
визнав, надав суду письмові
заперечення, в яких просив суд у
задоволенні позову відмовити з
мотивів, що правочини, укладені між
позивачем та його контрагентами є
нікчемними, оскільки договори укладені
без реального настання правових
наслідків, з метою заниження об'єкту
оподаткування та несплати податків, що
призвело до втрат дохідної частини
Державного бюджету України. Таким
чином, на думку відповідача, дії
податкового органу щодо визнання
правочинів нікчемними між позивачем та
його контрагентами повністю
відповідають чинному законодавству, а
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є такими, що
прийняті у відповідності до вимог
податкового законодавства.

Представник позивача 16.06.2014 подав до
суду заяву про розгляд справи за його
відсутності в порядку письмового
провадження.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, хоча був повідомлений про
дату, час та місце судового засідання
належним чином, про причини своєї
неявки суд не повідомив.

Згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи не
відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Крім того, частиною шостою статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Відповідачем не надано суду доказів
поважності причин неможливості
забезпечення явки представника
відповідача на судове засідання, а тому
суд на підставі ч. 4 та ч. 6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливим розглянути справу в
порядку письмового провадження на
підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з таких підстав.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, посадовою особою відповідача
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку правомірності
нарахування ТОВ "Київгума" бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість н рахунок платника у банку в
сумі 319028 грн. за лютий 2014 року,
відображених у податковій декларації з
податку на додану вартість від 20.03.2014
№.

За результатами перевірки
відповідачем складено Акт від 08.05.2014
№252/10-06/15-02-09/35115248 (надалі - Акт
перевірки).

Під час перевірки податковим органом
зроблено висновок про те, що правочини,
укладені між позивачем та ТОВ "ТД "Хеппі
Трейд", ТОВ "Ремторгснаб" є нікчемними і
в силу статей 203, 215, 216 Цивільного
кодексу України не створюють юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з їх
недійсністю. Як наслідок, в ході
перевірки встановлено порушення
позивачем, зокрема, вимог п. 198.6 ст. 198, п.
200.1, п. 200.3 ст.200 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 №2755-VІ, в результаті
чого призвело до завищення від'ємного
значення різниці між сумою податкового
кредиту за січень 2014 року на суму ПДВ в
розмірі 26196 грн. та залишку від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду в розмірі 26196 грн.
декларації за лютий 2014 року (п. 24
декларації з ПДВ), що не вплинуло на
суму, яка задекларована до бюджетного
відшкодування на розрахунковий
рахунок у розмірі 319028 грн.

Такий висновок податкового органу
ґрунтується на використаних під час
аналізу господарських операцій
позивача інформації, наявної у
комп'ютерних базах даних та
автоматизованих інформаційних
системах державної податкової служби
та матеріалів перевірки його
контрагентів, а саме: актів ДПІ у
Бабушкінському районі міста
Дніпропетровська від 10.04.2014
№504/04-62-22-3/38434227 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ "ТД
"Хеппі Трейд" з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ "Київгума" за
період з 01.01.2014 по 31.01.2014" та від 31.03.2014
№467/221/38360763 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Ремторгснаб" з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ "Київгума" за
період з 01.01.2014 по 31.01.2014".

Відповідач зазначає, що актами
перевірок встановлено нереальність
здійснення фінансово-господарських
операцій ТОВ "ТД "Хеппі Трейд", ТОВ
"Ремторгснаб" з контрагентами.

Між тим, як вбачається з Акту перевірки
позивача, під час перевірки ТОВ "ТД
"Хеппі Трейд", ТОВ "Ремторгснаб"
встановлено відсутність факту
реального здійснення господарської
діяльності, оскільки у ході перевірок
встановлено, що ТОВ "ТД "Хеппі Трейд" та
ТОВ "Ремторгснаб" не знаходяться за
юридичною адресою та не мають
адміністративно-господарських
можливостей, необхідних для виконання
взятих на себе зобов'язань, а тому на
думку податкового органу перевірками
не підтверджено господарські операції,
здійснені ТОВ "ТД "Хеппі Трейд", ТОВ
"Ремторгснаб", по ланцюгу постачання з
їх контрагентами.

Враховуючи наведене, згідно наявних
матеріалів перевірки ТОВ "ТД "Хеппі
Трейд", ТОВ "Ремторгснаб" не
підтверджено фактичного відвантаження
товарів та реальне транспортування.
Відсутність факту реальної поставки
товару свідчить про безтоварність
господарської операції та недійсність
угод, що пов'язані з його недійсністю.

З наведених підстав податковий орган
дійшов висновку, що
фінансово-господарська діяльність ТОВ
"ТД "Хеппі Трейд", ТОВ "Ремторгснаб"
здійснюється поза межами правового
поля, що у свою чергу свідчить про не
набуття належним чином цивільної
правоздатності ТОВ "ТД "Хеппі Трейд",
ТОВ "Ремторгснаб",
фінансово-господарські
взаємовідносини між ТОВ "ТД "Хеппі
Трейд", ТОВ "Ремторгснаб" та
контрагентами є фіктивними
правочинами, та такими, що вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обомувлювались цими правочинами.

З огляду на вказане, надані до
перевірки первинно-бухгалтерські
документи позивача не взято до уваги,
що в свою чергу призвело до
встановлення недостатнього
документального підтвердження
виконання умов за договором, та, як
наслідок, призвело до встановлення
відповідачем порушень формування
позивачем податкового кредиту по
податку на додану вартість.

На підставі висновків Акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 26.05.2014 №,
згідно з яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 26196 грн.

У той же час, позивач вважає вказане
податкове повідомлення-рішення таким,
що суперечить вимогам чинного
податкового законодавства, а тому
оскаржив його, звернувшись із позовом
до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності, враховуючи те,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
суд звертає увагу на таке.

Так, судом встановлено, що ТОВ
"Київгума" мало взаємовідносини з ТОВ
"ТД "Хеппі Трейд", ТОВ "Ремторгснаб".

Так, на підставі зібраних по справі
доказів судом встановлено наступне.

Відповідно до матеріалів справи, між
ТОВ "ТД "Хеппі Трейд" (Підрядник) та ТОВ
"Київгума" (Замовник) було укладено
договір підряду на виготовлення
продукції від 20.08.2013 №79, згідно умов
якого Підрядник зобов'язується
виконати роботи по виготовленню
гумової суміші з матеріалів Замовника,
а Замовник зобов'язується прийняти
гумові суміші та оплатити вартість
робіт згідно умов даного Договору..

Відповідно до умов вказаного договору,
ТОВ "Київгума" доставляло матеріали для
виробництва сумішей та здійснювало
вивіз готових сумішей з виробничої
площадки Підрядника за адресою: село
Довшлівське, Таращанського району
Київської області.

Виконання вказаного договору
підтверджується наступними
документами, а саме:

- актами передачі-приймання, відповідно
до яких позивач передавав Підряднику
матеріали для виготовлення гумових
сумішей, від 03.01.2014 №51, 52, , від 09.01.2014 №53,
№54, №55, від 13.01.2014 №56, від 15.01.2014 №57, №58,
від 16.01.2014 №59, від 17.01.2014 №60, від 20.01.2014
№61, від 23.01.2014 №62, від 24.01.2014 №63, від
27.01.2014 №64, від 29.01.2014 №65, №66, №66/1, від
31.01.2014 №67;

- актами приймання-передачі виконаних
робіт від 20.01.2014 №ХТ-0120/01, від 17.01.2014
№ХТ-0117/01, від 08.01.2014 №ХТ-0108/01, від 14.01.2014
№ХТ-0114/01, від 24.01.2014 №ХТ-0124/01, від 30.01.2014
№ХТ-0130/01, від 31.01.2014 №ХТ-0131/03, від 31.01.2014
№ХТ-0131/02;

- рахунками-фактурами від 20.01.2014
№СФ-0000016, від 17.01.2014 №СФ-0000013, від 08.01.2014
№СФ-0000004, від 14.01.2014 №СФ-0000009, від 24.01.2014
№СФ-0000020, від 30.01.2014 №СФ-0000026, від 31.01.2014
№СФ-0000029, від 31.01.2014 №СФ-0000027, від 31.01.2014
№СФ-0000028, ;

- податковими накладними від 08.01.2014 №703,
від 14.01.2014 №1303, від 17.01.2014 №1605, від 20.01.2014
№1903, від 24.01.2014 №2303, від 30.01.2014 №2903, від
31.03.2014 №3003, від 31.03.2014 №3005, від 31.03.2014
№3007.

Крім того, реальність здійснення
господарських операцій ТОВ "Київгума" з
ТОВ "ТД "Хеииі Трейд" підтверджується
також подальшим використанням гумових
сумішей у виробництві відповідно до
лімітно-забірних карток, накладних на
здачу готової продукції складу,
рецептурних карток, відповідно до яких
здійснюється виробництво продукції
ТОВ "Київгума", належним чином копії
яких наявні в матеріалах справи.

Також судом встановлено, що 20.09.2013 між
ТОВ "Ремторгснаб" (Продавець) та ТОВ
"Київгума" (Покупець) було укладено
договір №32, відповідно до умов якого
Продавець передає, а Покупець купує
акумуляторні батареї, автошини, колеса,
масла, авто хімію у кількості та
асортименті відповідно до попередньої
заявки.

Відповідно до умов вказаного договору
ТОВ "Київгума" купувало у ТОВ
"Ремторгснаб" комплектуючі до
автомобілів, а саме автомобільні
покришки, на умовах самовивозу зі
складу Продавця.

Вивіз автомобільних покришок
здійснювався зі складу Продавця за
адресою м. Біла Церква, вул.
Леваневського, 53, що підтверджується
подорожним листом вантажного
автомобіля від 13.01.2014 №897250.

Виконання вказаного договору
підтверджується рахунком-фактурою від
13.01.2014 №РФ-0000007, накладною від 13.01.2014
№РТ-0113/01, податковою накладною від
13.01.2014 №1203 та актом звірки взаємних
розрахунків від 15.04.2014.

Дані покришки були в подальшому
встановлені на автомобілі ТОВ
"Київгума" - БАЗ, д.н. НОМЕР_4, НОМЕР_2, та
Рено Доган, д.н. НОМЕР_3, що
підтверджується карточкою обліку
автомобільної гуми.

Суми податку на додану вартість,
підтверджені зазначеними податковими
накладними, позивач включив до складу
податкового кредиту у відповідні
періоди, відобразив у реєстрі
отриманих податкових накладних та
відобразив у податкових деклараціях з
податку на додану вартість за
відповідні періоди.

В той же час, як вбачається з Акту
перевірки, позивачем надавались
належним чином засвідчені копії
зазначених вище первинних документів,
що підтверджують факт здійснення
господарських операцій.

Тобто, позивачем надано первинні
документи, які підтверджують факт
здійснення господарських операцій
щодо купівлі у ТОВ "ТД "Хеппі Трейд", ТОВ
"Ремторгснаб" товарно-матеріальних
цінностей (послуг).

При цьому, суд звертає увагу на те, що
податковий орган в Акті перевірки не
ставив під сумнів достовірність даних,
які містять вказані первинні
бухгалтерські документи, а також не
зазначав про невідповідність
первинних бухгалтерських документів
вимогам чинного податкового
законодавства, зокрема, відсутності у
них обов'язкових реквізитів.

Таким чином, зазначене підтверджує
фактичне здійснення позивачем
господарської операції щодо купівлі у
ТОВ "ТД "Хеппі Трейд", ТОВ "Ремторгснаб"
товарно-матеріальних цінностей
(послуг).

Як вже зазначалося судом, за наслідками
розгляду матеріалів перевірки
відповідач дійшов висновку про те, що
господарські операції між позивачем та
ТОВ "ТД "Хеппі Трейд", ТОВ "Ремторгснаб" є
нікчемними.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
таке.

Згідно положення частини 1 статті 202
Цивільного кодексу України, правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Для здійснення своєї господарської
діяльності юридичні особи укладають
договори, що за змістом є домовленістю,
внаслідок якої виникають взаємні права
і обов'язки. Укладення договорів
купівлі-продажу, поставки товарів,
надання послуг в даному випадку вже
само по собі є ознакою господарської
діяльності.

Відповідно до частини 5 статті 203
Цивільного Кодексу України, правочин
має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним. Недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) цієї вимоги є підставою
недійсності правочину.

В той же час, Цивільний кодекс України
статтею 215 визначає підстави для
визнання правочину недійсним. Серед
іншого, вказаною нормою передбачено, що
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину. Так, частиною 1 статті 204
Цивільного кодексу України
встановлено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Водночас, суд звертає увагу, що
відповідно до частини першої статті 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Згідно частини першої статті 208
Господарського кодексу України, якщо
господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з
урахуванням того, що за змістом
приписів статті 228 Цивільного кодексу
України правочин, учинений з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, водночас є таким, що
порушує публічний порядок, а отже, є
нікчемним.

Статтею 228 Цивільного кодексу України
передбачено, що правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Відповідачем не надано суду доказів
визнання правочинів, укладених між
позивачем та його контрагентами - ТОВ
"ТД "Хеппі Трейд", ТОВ "Ремторгснаб",
недійсними у судовому порядку, як і не
обґрунтовано своєї позиції, в чому саме
полягає порушення публічного порядку
сторонами у ході укладення та
виконання спірних правочинів.

Як вбачається з Актів перевірки, на час
проведення перевірки, а також станом на
день розгляду справи відсутні будь-які
докази наявності судових рішень, які б
набрали законної сили, з приводу
незаконних дій посадових осіб ТОВ "ТД
"Хеппі Трейд", ТОВ "Ремторгснаб",
пов'язаних із знищенням, пошкодженням
майна, незаконним його заволодінням
або пов'язаних із порушенням
податкового законодавства.

Проте, з огляду на те, що відповідач
стверджував про нікчемність
господарських операцій, здійснених між
позивачем та ТОВ "ТД "Хеппі Трейд", ТОВ
"Ремторгснаб", з підстав відсутності
реальності поставки товару, судом
досліджено дане питання та встановлено
таке.

Відповідно до частини першої статті 3
Господарського кодексу України, під
господарською діяльністю розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 4
Податкового кодексу України визначає
господарську діяльність як діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема, за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

За даними матеріалів справи, основними
видами діяльності позивача за КВЕД,
зокрема, є виробництво інших гумових
виробів.

Таким чином, враховуючи, що предметом
спірних правочинів є купівля автошин
та послуг по виготовленню гумової
суміші, які використовуються позивачем
у власній господарській діяльності, у
суду є підстави вважати, що
господарські операції позивача з ТОВ
"ТД "Хеппі Трейд", ТОВ "Ремторгснаб"
підтверджуються необхідними
документами, а зазначені вище товари та
послуги було використано позивачем у
власній господарській діяльності.

Між тим, суд не бере до уваги посилання
відповідача, як на обґрунтування своїх
висновків, на відсутність необхідних
умов для досягнення результатів
відповідної економічної діяльності у
контрагентів позивача, оскільки такі
висновки неможливо зробити без
належної перевірки діяльності суб'єкта
господарювання. Відповідно до актів
перевірки позивача, податковим органом
не здійснювалось належної перевірки
первинно-бухгалтерських документів
ТОВ "ТД "Хеппі Трейд", ТОВ "Ремторгснаб";
не перевірялася наявність
господарсько-правових стосунків з
іншими суб'єктами господарювання по
оренді основних засобів виробництва,
складських приміщень, транспортних
засобів; наявність правовідносин по
зберіганню матеріальних цінностей;
наявність укладених цивільно-правових
угод з іншими суб'єктами
господарювання щодо надання послуг або
виконання робіт.

В той же час, суд критично ставиться до
посилання відповідача, як на єдиний
доказ правомірності своїх висновків
щодо порушення позивачем податкового
законодавства, на акти ДПІ у
Бабушкінському районі міста
Дніпропетровська від 10.04.2014
№504/04-62-22-3/38434227 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ "ТД
"Хеппі Трейд" з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ "Київгума" за
період з 01.01.2014 по 31.01.2014" та від 31.03.2014
№467/221/38360763 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Ремторгснаб" з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ "Київгума" за
період з 01.01.2014 по 31.01.2014".

Поряд із вказаним суд звертає увагу, що
зі змісту актів перевірок вбачається,
що предметом перевірки були
господарські відносин ТОВ "ТД "Хеппі
Трейд", ТОВ "Ремторгснаб" із їх
контрагентами. Будь-яких обґрунтованих
та логічних пояснень з приводу
взаємозв'язку господарських операцій,
що викликають сумніви податкового
органу щодо їх реальності із
господарськими операціями, які було
досліджено у ході перевірки
контрагента позивача щодо тотожності
предмету господарських відносин у
вказаних підприємств та їх зв'язку із
виконанням зобов'язань перед позивачем
податковим органом не наведено.

Суд звертає увагу на те, що оцінюватися
при дослідженні факту здійснення
господарської операції повинні
відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовано дані податкового
обліку.

Не є обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Крім того, будь-яка неправомірна
діяльність контрагентів (наприклад, їх
"фіктивність", відносини з іншими
контрагентами) не впливають на
результати діяльності позивача і не
можуть бути підставою для притягнення
до відповідальності платника податку,
оскільки згідно статті 61 Конституції
України, юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Відтак, вищевказані акти не є належними
та допустимими доказами у справі, а
висновки про відсутність умов у ТОВ "ТД
"Хеппі Трейд", ТОВ "Ремторгснаб" для
здійснення фінансово-господарської
діяльності зроблені на підставі
службової інформації, що є
недостатньою для визнання угод,
укладених із позивачем, такими, що не
спричинили реальних юридичних
наслідків.

Між тим суд звертає увагу на те, що
жодних належних та допустимих доказів
щодо відсутності у ТОВ "ТД "Хеппі Трейд",
ТОВ "Ремторгснаб" матеріальних
ресурсів відповідачем суду не надано, а
відсутність основних фондів не може
свідчити про відсутність
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань та
відсутність фактичних дій, спрямованих
на виконання взятих на себе
зобов'язань, що унеможливлює
здійснення господарської діяльності,
оскільки наведені обставини не
позбавляють суб'єкта господарювання
можливості здійснювати посередницьку
діяльність, залучати виробничі та
трудові ресурси інших суб'єктів
господарювання для виконання
зобов'язань по укладених ним договорах.

Окрім того, в законодавстві відсутня
норма, яка б зобов'язувала підприємство
перевіряти наявність таких ресурсів у
контрагента та формувати податковий
кредит лише за їх наявності.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що
податковий орган переважно
обґрунтовує правомірність свого
рішення нереальністю спірних
господарських операцій між позивачем
та ТОВ "ТД "Хеппі Трейд", ТОВ
"Ремторгснаб". Втім, сам акт перевірки
не містить будь-якого документального
підтвердження щодо
фінансово-господарських відносин
позивача по взаєморозрахунках з цими
контрагентами, а викладені у ньому
висновки щодо нікчемності укладених
правочинів не ґрунтуються на
документах первинного бухгалтерського
та податкового обліку.

Таким чином, твердження відповідача з
посиланням на матеріали перевірок про
те, що діяльність контрагентів
позивача була спрямована на здійснення
операцій, пов'язаних з наданням
остатньому податкової вигоди у вигляді
безпідставного формування податкового
кредиту, судом оцінюються критично,
оскільки вони ґрунтуються на
припущеннях, що суперечить статті 159
КАС України. Факт наявності у сторін
правочину протиправного умислу при
його укладенні відповідачем не
доведено.

Крім того, головною підставою вважати
правочин нікчемним є його недійсність,
встановлена законом, а не актами
податкової перевірки. Вказані ж в актах
податкових органів недоліки, допущені
суб'єктами господарювання при
укладенні та виконанні договорів, не є
підставою для визнання правочинів
нікчемними, оскільки чинне
законодавство не встановлює таких
підстав нікчемності правочину.

При цьому, суд звертає увагу на те, що в
силу закону отримання податковим
органом акту перевірки чи довідки
зустрічної звірки, в яких викладені
висновки про вчинення контрагентом
платника податків нікчемного
правочину або відображення в звітності
показників господарських операцій, які
фактично не відбулись, не звільняє
такий податковий орган від виконання
обов'язку по самостійному встановленню
та доведенню факту вчинення платником
податків порушення закону, позаяк ані
акт перевірки, ані довідка зустрічної
звірки не має преюдиціального значення
та не є документами, що достовірно та
безсумнівно підтверджують обставини
фактичної дійсності.

Враховуючи наведене суд дійшов до
висновку, що спірні правочини не можуть
визнаватися нікчемними, оскільки
відповідають волевиявленню та
внутрішній волі його учасників і
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, а зміст правочинів
не суперечать чинним нормам
законодавчих актів та не порушує
моральних засад суспільства.

Окрім того, правовідносини між
платником і державою з приводу
оподаткування результатів
господарських операцій (правочинів) є
адміністративними, публічно-правовими,
а тому мета особи на несплату податків,
не може бути підставою для висновку про
нікчемність договору як такого, що
порушує публічний порядок, за умови
фактичного виконання
цивільно-правових зобов'язань та
реальності вчинених господарських
операцій.

За наведених обставин твердження
податкового органу про порушення
позивачем вимог частини п'ятої статті
203, частини першої та другої статті 215,
статті 216 Цивільного кодексу України,
що виявилось в недодержанні вимог
зазначених норм в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків, є
безпідставними.

Відтак, оскільки належними та
допустимими доказами відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень, на якого
покладено обов'язок доведення
правомірності прийнятого ним рішення,
не доведено обґрунтованості висновків
акту перевірки, суд дійшов висновку, що
правочини, укладені позивачем із ТОВ
"ТД "Хеппі Трейд", ТОВ "Ремторгснаб",
відповідають нормам чинного
законодавства України, фактичні
обставини об'єктивно засвідчують
здійснення дослідженої судом
господарської діяльності позивача із
вказаними підприємствами, що
підтверджується первинними
бухгалтерськими документами та
податковими накладними, які виписані
на виконання умов викладених вище
договірних відносин.

Щодо завищення суми від'ємного
значення, суд зазначає таке.

Як встановлено судом, за рахунок
операцій з ТОВ "ТД "Хеппі Трейд", ТОВ
"Ремторгснаб" позивачем сформовано
податковий кредит.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначено статтею 198 Податкового
кодексу України, згідно якої право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема, з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/ послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу
України на час вчинення спірних
операцій та видачі податкової
накладної).

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з, зокрема,
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу положень пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону (пункт 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України).

Суду не надано доказів того, що на
момент складання податкових накладних
контрагенти позивача не були
зареєстровані як платники податку на
додану вартість, а тому не мали права
видавати податкові накладні на кожну
повну або часткову поставку товарів
(робіт, послуг).

В свою чергу податкові накладні, на
підставі яких позивачем сформовано
податковий кредит, копії яких
знаходяться в матеріалах справи,
відповідають вимогам, встановленим
статтею 201 Податкового кодексу України.

Суд звертає увагу, що факт вчинення
певних господарських операцій та
правомірність подальшого відображення
(проведення) їх у бухгалтерському та
податковому обліку підтверджується
первинними документами платника
податків.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Таким чином визначальною
ознакою господарської операції є те, що
вона повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Отже, первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

При цьому, податковий облік формують не
самі по собі цивільні правочини, а саме
господарські операції, тобто фактичний
рух активів та/або зміни власного
капіталу чи зобов'язань платника
податку.

У ході розгляду справи позивачем
спростовано висновки відповідача щодо
відсутності реальних операцій, шляхом
надання первинних документів.

Так, наявні в матеріалах справи
податкові накладні, акти
приймання-передачі, акти
передачі-приймання, рахунки-фактури,
договори, подорожній лис, акт
взаєморозрахунку, в силу Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", є
первинними документами, та мають всі
необхідні встановлені законом
обов'язкові реквізити. Докази того, що
вказані накладні, розрахункові
(платіжні) документи не мають юридичної
сили або визнані в установленому
порядку недійсними - відсутні.

Із системного аналізу положень
Податкового кодексу України
вбачається висновок, що право на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість виникає у
платника податків за наявності
сукупності таких елементів: наявності
у сторін спеціальної податкової
правосуб'єктності (особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник ПДВ);
фактичного (реального) здійснення
оподатковуваних операцій
постачальником на користь покупця;
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між операцією з придбання
товарів чи послуг та потребою
використання в господарській
діяльності; документального
підтвердження факту здійснення
господарської операції сукупністю
належним чином складених (оформлених)
первинних та інших документів (у т.ч.
платіжних), які зазвичай супроводжують
операції певного виду та підтверджують
їх фактичне виконання; наявності у
покупця належним чином складеної
податкової накладної (має усі
обов'язкові реквізити).

Судом на підставі оцінки наявних у
справі матеріалів та доказів у їх
сукупності встановлено, що факт
отримання товару та послуг за спірними
правочинами документально
підтверджується. Твердження
податкового органу про відсутність
факту поставки товару та надання
послуг під час розгляду справи не були
доведені, а надані позивачем докази є
переконливими і достатніми для
висновку суду щодо реальності
господарських операцій.

Відтак, висновки податкового органу
про порушення позивачем вимог статей
198, 200 Податкового кодексу України, що
призвело до завищення від'ємного
значення податку на додану вартість, є
безпідставними.

Крім того, суд звертає увагу на ту
обставину, що нормами чинного
законодавства на сторону
цивільно-правової угоди, яка є
платником податків, не покладено
обов'язку з перевірки відповідності
законодавству правил ведення іншим
учасником правовідносин господарської
діяльності та дотримання ним вимог
податкового законодавства.

Окремо суд звертає увагу на те, що
відповідачем право позивача на
формування податкового кредиту
поставлено в залежність від
добросовісності його контрагентів, що
суперечить приписам податкового
законодавства. Так, якщо такий
контрагент не виконав своїх
зобов'язань по належному формуванню
первинних документів для
підтвердження показників податкового
обліку, то це може тягнути
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
зменшення суми податкового кредиту з
податку на додану вартість. На
переконання суду, своїми рішеннями
відповідачем встановлено для позивача
додаткові обмеження, що не відповідає
повноваженням відповідача,
передбаченим Податковим кодексом
України та суперечить вимогам статті 19
Конституції України.

Підсумовуючи вищенаведене, суд
зазначає, що будь-яка неправомірна
діяльність контрагента (наприклад,
його "фіктивність", відносини з іншими
контрагентами) не впливає на
результати діяльності позивача і не
можуть бути підставою для притягнення
до відповідальності платника податку,
оскільки згідно статті 61 Конституції
України, юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Неприпустимість притягнення до
відповідальності одного суб'єкта
господарювання за неправомірні дії
іншого підтверджується практикою
Європейського Суду з прав людини.
Європейський Суд з прав людини чітко
визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має. зазнавати негативних наслідків
через порушення законодавства його
контрагентом. Більш того, у разі
наявності у державних органів
інформації про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку (Рішення Європейського суду з
прав людини від 09.01.2007 у справі
"Інтерсплав проти України").

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України, матеріалів справи та з
урахуванням того, що у справі було
встановлено реальне здійснення
господарських операцій та їх зв'язок з
господарською діяльністю позивача,
наявність належним чином оформлених
первинних документів, податкових
накладних, виданих зареєстрованими
платниками податку на додану вартість,
суд дійшов висновку про протиправність
зменшення від'ємного значення суми
податку на додану вартість за спірним
податковим повідомленням-рішенням.

Статтею 11 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В силу частини другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, не надав
суду жодних доказів, які спростовували
б твердження позивача, а відтак, не
довів правомірності своїх рішень.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України,
доказів, наявних в матеріалах справи,
суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 11, 14, 69, 70, 71, 86, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Київгума" -
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 26.05.2014 №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Київгума" (код за
) сплачений судовий збір у
розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70
коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Київський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
проголошення лише вступної та
резолютивної частини постанови або
прийняття постанови у письмовому
провадженні - протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови.

Суддя
Балаклицький А. І.