Справа № 2а-1416/12/2170
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/81491/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.

Ситникова О.Ф.,

провівши в порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в Цюрупинському районі
Херсонської області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення
недоїмки по сплаті єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування,

провадження по якій відкрито за
касаційною скаргою фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 11 травня
2012 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 28 листопада 2012 року,-

встановила:

У квітні 2012 року Управління Пенсійного
фонду України в Цюрупинському районі
Херсонської області (далі - Управління
ПФУ) звернулось до суду з
адміністративним позовом про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) недоїмки по
сплаті єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 2981,50
гривень.

В обґрунтування позовних вимог
Управління ПФУ зазначило, що ФОП
ОСОБА_4, як платник єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, відповідно до
пункту 1 частини другої статті 6 Закону
України № 2464-VI від 8 липня 2010 року «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі - Закон №
2464-VI), зобов'язана своєчасно та в
повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок. Оскільки відповідач погасив
зазначене зобов'язання частково у
розмірі 1028,80 гривень, а його
решта у розмірі 2981,50 гривень залишилась
несплаченою, просив стягнути її в
судовому порядку.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 11 травня
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 28 листопада
2012 року позов задоволено.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалені ними
рішення, та закрити провадження у
справі з тих підстав, що справа не
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Управління ПФУ своїм правом подати
заперечення на касаційну скаргу не
скористалось.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з огляду на
таке.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Закон
№ 2464-VI, виключно яким визначаються
принципи збору та ведення обліку
єдиного внеску; платники єдиного
внеску; порядок нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску;
розмір єдиного внеску та пропорції
його розподілу за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; орган, що
здійснює збір та веде облік єдиного
внеску, його повноваження та
відповідальність; склад, порядок
ведення та використання даних
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; порядок
здійснення державного нагляду за
збором та веденням обліку єдиного
внеску (частина друга статті 2
вказаного Закону).

До платників єдиного внеску згідно із
пунктом 4 частини першої статті 4
Закону № 2464-VI відносяться, зокрема,
фізичні особи - підприємці, в тому
числі ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих
осіб, які беруть участь у провадженні
ними підприємницької діяльності.

Виходячи із змісту частини
четвертої статті 5 цього Закону,
обов'язки зазначених осіб, як платників
єдиного внеску, виникають з моменту
взяття їх на облік шляхом внесення
відповідних відомостей до реєстру
страхувальників, якими згідно з
пунктом 10 частини першої
статті 1 наведеного Закону, є
роботодавці та інші особи, які
відповідно до нього зобов'язані
сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону
№ 2464 визначено, що страхувальники
зобов'язані своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок. Вони
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за відповідний базовий
звітний період, до 20 числа місяця,
що настає за базовим звітним періодом.
Для таких страхувальників як
відповідач базовим звітним періодом є
календарний рік (частина восьма статті
9 Закону № 2464).

Згідно з пунктом 3 частини першої
статті 7 Закону № 2464 для фізичних
осіб-підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування, єдиний внесок
нараховується на суми, що визначаються
такими платниками самостійно для себе
та членів сім'ї, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, але не більше максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску, встановленої цим Законом. При
цьому сума єдиного внеску не може
бути меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрована
як фізична особа-підприємець 6
листопада 2001 року в Цюрупинській
районній державній адміністрації
Херсонської області. Обрала спрощену
систему оподаткування та перебуває на
обліку як платник єдиного податку, а
отже, зобов'язана нараховувати та
сплачувати до Пенсійного фонду суми
єдиного внеску. Відповідно до звіту про
нарахування єдиного внеску фізичними
особами-підприємцями, які обрали
спрощену систему оподаткування, за
базовий звітний період 2011 рік,
зобов'язання відповідача зі сплати
єдиного внеску до Пенсійного фонду
складає 4010,30 гривень. Нею здійснено
часткове погашення цієї суми у розмірі
1028,80 гривень. Тож, несплачена сума у
розмірі 2981,50 гривень, згідно з
пунктом 6 статті 1 Закону № 2464
визнається недоїмкою.

Відповідно до статті 25 цього ж Закону,
недоїмка стягується у судовому
порядку.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що факт
подачі відповідачем звіту про
нарахування нею сум внеску за 2011 рік
свідчить про те, що вона самостійно для
себе визначила суму єдиного внеску,
частину якого нею погашено самостійно.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів, вважає його
правильним та обґрунтованим.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
зазначених висновків не спростовують,
та не дають підстав вважати рішення
судів такими, що ухвалені з порушеннями
норм матеріального або процесуального
права.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

З огляду на те, що суди першої та
апеляційної інстанцій всебічно і повно
встановили фактичні обставини справи
на підставі об'єктивної оцінки наявних
в ній доказів, з'ясували дійсні права і
обов'язки сторін та правильно
застосували норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини,
колегія суддів приходить до висновку,
що ухвалені ними рішення підлягають
залишенню в силі.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 11
травня 2012 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 28 листопада 2012 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

В.В. Малинін

О.Ф. Ситников