Справа № 805/3816/14
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 р.
Справа № 805/3816/14

час прийняття постанови: 16 год. 15 хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі трьох суддів:

Головуючого судді Лазарєва В.В.,

Суддів: Циганенка А.І., Череповського
Є.В.,

за участю секретаря судового засідання
Кан О.А.,

представника позивача Штула Д.П.

представника відповідача Юдіної Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Донецьку
адміністративну справу за позовом
відкритого акціонерного товариства
«Макіївський металургійний комбінат»
до Державної виконавчої служби України
про визнання протиправною та
скасування постанови від 04.03.2014 року ВП
№34200831, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року відкрите акціонерне
товариство «Макіївський металургійний
комбінат» звернулось до суду з
позовною заявою до Державної
виконавчої служби України про визнання
протиправною та скасування постанови
від 04.03.2014 року ВП № 34200831 про арешт
коштів боржника.

В обґрунтування позову позивач
зазначає, що ухвалою господарського
суду Донецької області від 19.11.2001 року
по справі №35/1-1-6 про банкрутство
позивача введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів, який діє
до теперішнього часу. Відповідно до
ухвали господарського суду Донецької
області від 17.01.2002 р. у зазначеній
справі відкрито процедуру санації
товариства. Ухвалою господарського
суду м. Києва від 26.11.2013 року процедура
санації товариства продовжена до 22.05.2014
року.

Виходячи із того, що відносно
товариства порушено справу про
банкрутство, переважне право
застосування належить спеціальному
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом». У
відповідності до приписів якого арешт
на майно боржника та інші обмеження дій
боржника щодо розпорядження його
майном можуть бути накладені лише в
межах процедури санації, у разі якщо
вони не перешкоджають виконанню плану
санації та не суперечать інтересам
конкурсних кредиторів.

У зв'язку з чим позивач звернувся до
суду із даним позовом в якому просить
визнати протиправною та скасувати
постанову відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби від 04.03.2014 року ВП № 34200831 про
арешт коштів відкритого акціонерного
товариства «Макіївський металургійний
комбінат».

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити. Надав пояснення
аналогічні тим, що викладені у позові.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував, надав письмові
заперечення проти позову, в яких
зазначив, що порядок звернення
стягнення на кошти боржника
встановлений статтею 52 Закону України
«Про виконавче провадження».
Відповідно до вказаної норми, будь-які
обмеження щодо накладення арешту на
кошти боржника відсутні. Таким чином,
постанова про арешт коштів боржника
винесена у відповідності до вимог
чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши подані матеріали та
надані сторонами докази, суд встановив
наступне.

Ухвалою арбітражного суду Донецької
області від 21.04.1997 року порушено
провадження у справі № 35/1-1-б про
банкрутство відповідача - ВАТ
"Макіївський металургійний комбінат"
(а.с. 14).

Ухвалою господарського суду першої
інстанції від 19.11.2001 року введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів (а.с. 15).

Ухвалою господарського суду Донецької
області по справі № 35/1-1-б від 17.01.2002
року відкрито процедуру санації ВАТ
"Макіївський металургійний комбінат"
(а.с. 16).

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 26.11.2013 року, процедура санації
продовжена з 22.11.2012 року по 22.05.2014 року.

Отже, на даний час відкрите акціонерне
товариство «Макіївський металургійний
комбінат» знаходиться у процедурі
санації та здійснює розпорядження
активами у відповідності до плану
санації, який затверджено ухвалою
господарського суду міста Києва від
09.09.2004 року № 35/1-1-б.

05 вересня 2012 року, постановою
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України ВП
№ 34200831 відкрито виконавче провадження
з виконання виконавчого листа №
2а/0570/709/2012, виданого 22.05.2012 року
Донецьким окружним адміністративним
судом про стягнення з відкритого
акціонерного товариства «Макіївський
металургійний комбінат» на користь
Управління Пенсійного фонду України в
Кіровському районі міста Макіївки
заборгованості по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій у розмірі 23646311,52 грн.

Постановою старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 04 березня 2014 року ВП
№ 34200831 накладено арешт на кошти
боржника - ВАТ «Макіївський
металургійний комбінат», що містяться
на рахунках фінансових установ.

Позивач оскаржує вищевказане рішення
суб'єкта владних повноважень, як таке,
що суперечить вимогам чинного
законодавства.

Суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України (ч. 1
ст. 9 КАС України).

При цьому суд, оцінюючи спірне рішення
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, у
відповідності до приписів якої у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначені Законом України "Про
виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV
(далі - Закон України № 606-XIV).

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону
України № 606-XIV, державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно підпунктів 5 та 6 частини 3 статті
11 Закону України № 606-XIV, державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження, зокрема, має
право накладати арешт на майно
боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку; накладати
арешт на кошти та інші цінності
боржника, зокрема на кошти, які
перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей.

У відповідності до положень частини 1
статті 57 Закону України № 606-XIV,
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації.

У відповідності до положень ч.ч 1-3 ст. 57
Закону України № 606-XIV, арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

В свою чергу, у відповідності до вимог
частин 1 та 2 статті 2 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
встановлено, що провадження у справах
про банкрутство регулюється цим
Законом, Господарським процесуальним
кодексом України, іншими законодавчими
актами України. Цей Закон має пріоритет
перед іншими законодавчими актами
України у регулюванні відносин,
пов'язаних з банкрутством суб'єктів
підприємницької діяльності, за
винятком випадків, передбачених цим
Законом.

Питання, пов'язані з арештом майна
боржника, відносно якого порушено
справу про банкрутство регулюються,
зокрема, положеннями ч. 15 ст. 16 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", де, серед
іншого визначено, що з моменту
порушення провадження у справі про
банкрутство арешт майна боржника чи
інші обмеження боржника щодо
розпорядження належним йому майном
можуть бути застосовані виключно
господарським судом у межах
провадження у справі про банкрутство.

Частиною 4 статті 28 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
визначено, що з моменту винесення
ухвали про введення процедури санації
арешт на майно боржника та інші
обмеження його дій щодо розпорядження
майном можуть бути накладені виключно
у межах процедури санації та у разі,
якщо вони не перешкоджають виконанню
плану санації та не суперечать
інтересам конкурсних кредиторів.

Суд зазначає, що згідно п. 5 Розділу Х
"Прикінцеві та перехідні положення"
вказаного Закону закріплено, що
нормативно-правові акти, прийняті до
набрання чинності цим Законом, діють у
частині, що не суперечить цьому Закону.

Крім того, у відповідності до частини 5
статті 19 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
звернення стягнення на майно боржника
за вимогами, на які не поширюється дія
мораторію, здійснюється виключно за
ухвалою господарського суду, у
провадженні якого перебуває справа про
банкрутство боржника.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що ані положенням Закону
України "Про виконавче провадження",
ані Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" не
передбачено повноважень державного
виконавця щодо накладення арешту на
майно боржника, що перебуває у процесі
банкрутства, зокрема у процедурі
санації, незалежно від того
розповсюджується дія мораторію на
певні вимоги чи ні.

З урахуванням наведеного, суд вважає
постанову відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 04.03.2014 року ВП №
342008314 про арешт коштів боржника такою,
що прийнята з порушенням вимог діючого
законодавства, оскільки, унеможливлює
здійснення заходів щодо відновлення
платоспроможності боржника,
передбачених планом санації, а відтак
підлягає скасуванню.

Посилання відповідача на ст. 52 Закону
України «Про виконавче провадження» ,
суд вважає необґрунтованими, оскільки
вказана норма є загальною, яка визначає
процедуру звернення стягнення на кошти
та інше майно боржника. Між тим, Закон
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» є спеціальною
нормою, яка визначає особливості
задоволення вимог кредиторів і
стягнення на підставі виконавчих
документів у період процедури санації,
а тому, виходячи з приписів ст. 1 Закону
України «Про виконавче провадження»,
повинна враховуватися державним
виконавцем при проведенні виконавчих
дій.

Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 зазначеної статті КАС
України передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

При розгляді справи відповідачем не
надано суду жодного доказу в
підтвердження обґрунтованості свого
рішення.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
відкритого акціонерного товариства
«Макіївський металургійний комбінат»
до Державної виконавчої служби України
про визнання протиправною та
скасування постанови від 04.03.2014 року ВП
№34200831 є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 17-20, 51, 69, 70-72, 86, 94, 112, 121, 136, 158-164, 167,
185-186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов відкритого акціонерного
товариства «Макіївський металургійний
комбінат» до Державної виконавчої
служби України про визнання
протиправною та скасування постанови
від 04.03.2014 року ВП №34200831 - задовольнити
повністю.

Визнати протиправною та скасувати
постанову відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 04.03.2014 року у
виконавчому провадженні № 34200831 про
арешт коштів боржника - відкритого
акціонерного товариства «Макіївський
металургійний комбінат».

Стягнути з Державного бюджету України
на користь відкритого акціонерного
товариства «Макіївський металургійний
комбінат» (ідентифікаційний код 00191170)
понесені судові витрати у розмірі 4872
(чотири тисячі вісімсот сімдесят дві)
грн. 00 коп.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частини 14 травня 2014 року.

Постанова виготовлена у повному обсязі
19 травня 2014 року.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 КАС України, і може бути
оскаржена до Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд у порядку, визначеному статтею 186
КАС України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Головуючий суддя
Лазарєв В.В.

Судді
Циганенко А.І.

Череповський Є.В.