Справа № 826/7897/14
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2014 року № 826/7897/14
В приміщенні Окружного
адміністративного суду міста Києва за
адресою у м. Києві по вул.
Великій Васильківській, 81-а, Окружний
адміністративний суд міста Києва у
складі: головуючого Бояринцевої М.А.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
до Відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача: ОСОБА_2
про визнання неправомірними дії та
скасування постанов,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про
визнання неправомірними дії відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві при винесенні
постанови про відкриття виконавчого
провадження № 42952777 від 11 квітня 2014 року
та постанови про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження від 14 квітня 2014 року ВП №
42952777 та про скасування постанов
відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві про відкриття
виконавчого провадження № 42952777 від 11
квітня 2014 року та про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 14 квітня 2014 року ВП
№ 42952777.
В обґрунтування наведених вимог
позивач посилається на Закон України
"Про виконавче провадження", Інструкцію
з організації примусового виконання
рішень, затверджену наказом
Міністерства юстиції України від 2
квітня 2012 року № 512/5, та зазначає, що
постанови про відкриття виконавчого
провадження № 42952777 від 11 квітня 2014 року
та про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 14 квітня 2014 року ВП № 42952777
підлягають скасуванню, оскільки
постанова про відкриття виконавчого
провадження № 42952777 від 11 квітня 2014 року
не скріплена печаткою відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві. Також
позивач вказує на те, що відділом
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві направлено постанову
про відкриття виконавчого провадження
на адресу, за якою ОСОБА_1 проживає
рідко, в зв'язку з чим він був
позбавлений можливості виконати
виконавчий напис нотаріуса у
добровільному порядку. Позивач також
вказує на те, що постанова про
відкриття виконавчого провадження та
постанова про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
винесені не одночасно, що є порушенням
вимог чинного законодавства.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, проте через
канцелярію суду подав клопотання про
розгляд справи без його участі. Разом з
тим, під час письмового провадження у
справі відповідачем через канцелярію
суду подані матеріали виконавчого
провадження № 42952777.

ОСОБА_2 заперечила по суті заявлених
позовних вимог з огляду на положення
законів України "Про виконавче
провадження", "Про державну виконавчу
службу", Інструкцію з організації
примусового виконання рішень,
затверджену наказом Міністерства
юстиції України від 2 квітня 2012 року №
51/5, Порядок роботи з документами в
органах державної виконавчої служби,
затверджений наказом Міністерства
юстиції України від 25 грудня 2008 року №
2274/5, та зазначила, що нормами чинного
законодавства не передбачено
скріплення печаткою постанови про
відкриття виконавчого провадження.
Також третя особа вказує на те, що
обставини щодо несвоєчасного
отримання ОСОБА_1 постанови про
відкриття виконавчого провадження не
можуть бути підставою для скасування
постанови відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
про відкриття виконавчого провадження
№ 42952777 від 11 квітня 2014 року
та про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 14 квітня 2014 року ВП № 42952777. Разом з
тим, третя особа вказує на те, що до
державного виконавця із заявою про
накладення арешту на боржника вона
звернулася 14 квітня 2014 року, а тому
державним виконавцем правомірно
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження 14 квітня 2014 року.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.

11 квітня 2014 року головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження № 42952777 по
примусовому виконанню виконавчого
напису приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу від 11 квітня 2014 року № 935 про
стягнення з ОСОБА_1 боргу та вказано про
необхідність боржнику самостійно
виконати виконавчий напис у строк до
семи днів.

14 квітня 2014 року головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві винесено постанову у
виконавчому провадженні № 42952777 про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, якою
накладено арешт на все майно, що
належить боржнику у межах суми
звернення стягнення, що складає 185 652
грн.

Відповідно до статті 1 Закону України
від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче
провадження" (із змінами та
доповненнями) виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Частинами першою та другою статті 2
Закону № 606-ХІV встановлено, що
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
(далі - державні виконавці).

Відповідно до частини першої статті 6
Закону № 606-ХІV державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії (частина
перша статті 11 Закону № 606-ХІV).

Як вбачається з матеріалів справи, 11
квітня 2014 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу вчинено виконавчий напис № 935,
яким запропоновано звернути стягнення
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 невиплачені
в строки аліменти на його дітей у
розмірі 185 652 грн.

11 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
начальника відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
із заявою про відкриття виконавчого
провадження по примусовому виконанню
виконавчого напису приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу від 11 квітня 2014
року № 935. Разом з тим, ОСОБА_2 просила
накласти арешт на все рухоме та
нерухоме майно боржника.

Відповідно до пункту 4 частини другої
статті 17 Закону № 606-ХІV підлягають
виконанню державною виконавчою
службою виконавчі написи нотаріусів.

Згідно частини першої статті 25 Закону
№ 606-ХІV державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до частини другої статті 25
Закону № 606-ХІV державний виконавець
протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Згідно статті 57 Закону № 606-ХІV арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження;

- проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.

З урахуванням наведеного суд приходить
до висновку про правомірність дій
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві щодо відкриття
виконавчого провадження № 42952777 по
примусовому виконанню виконавчого
напису приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу від 11 квітня 2014 року № 935 та щодо
накладення арешту на майно боржника у
межах суми звернення стягнення.

При цьому, суд не приймає до уваги
доводи позивача щодо порушення
державним виконавцем вимог чинного
законодавства, оскільки постанова про
відкриття виконавчого провадження та
постанова про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
винесені не одночасно з огляду на
наступне.

Відповідно до пункту 5.6.2
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999 року №
74/5, арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом:

- винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження,
якою накладається арешт на майно
боржника та оголошується заборона на
його відчуження;

- винесення постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

Таким чином державний виконавець
наділений повноваженнями щодо
накладення арешту на майно боржника
одночасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження, так
і після відкриття виконавчого
провадження.

Разом з тим суд не приймає доводи
третьої особи відносно того, що із
заявою про арешт майна боржника вона
звернулася до державного виконавця 14
квітня 2014 року, оскільки відповідної
заяви ОСОБА_2 матеріали виконавчого
провадження № 42952777 не містять.
Доказів звернення 14 квітня 2014 року до
державного виконавця із заявою про
арешт майна боржника суду не
пред'явлено.

Суд також не приймає до уваги посилання
позивача, як на підставу для скасування
постанови державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження №
42952777, відсутність печатки на постанові
відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві та зазначає про
наступне.

Типова форма постанови про відкриття
виконавчого провадження визначена в
додатку 7 до Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 15 грудня
1999 року № 74/5. При цьому з аналізу
затвердженої форми постанови про
відкриття виконавчого провадження не
вбачається обов'язковість скріплення
постанови печаткою виконавчого органу.

Відносно доводів позивача про
неправомірність дій відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
щодо направлення копій постанов на
адресу, за якою ОСОБА_1 проживає рідко
суд зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у
виконавчому написі приватного
нотаріуса вказано адресу проживання
ОСОБА_1: АДРЕСА_1. Вказана адреса
боржника зазначена державним
виконавцем у постанові про відкриття
виконавчого провадження № 42952777 та у
постанові про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Із супровідних листів відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві від 14 квітня 2014
року № 1563/5 вбачається, що оскаржувані
постанови надіслані на адресу ОСОБА_1,
зазначену у виконавчому документі.

Відповідно до частини першої
статті 31 Закону № 606-ХІV боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

З урахуванням наведеного суд зазначає
про правомірність дій державного
виконавця щодо зазначення в постановах
відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві про відкриття
виконавчого провадження
№ 42952777 від 11 квітня 2014 року та про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 14 квітня 2014 року
ВП № 42952777 адреси боржника: АДРЕСА_1 та
надіслання на вказану адресу копій
оскаржуваних постанов.

Відносно доводів позивача про
неправомірність зазначення приватним
нотаріусом у виконавчому написі адреси
ОСОБА_1: АДРЕСА_1, суд зазначає про
наступне.

Статтею 50 Закону України від 02.09.1993 №
3425-ХІІ "Про нотаріат" встановлено, що
нотаріальна дія або відмова у її
вчиненні, нотаріальний акт
оскаржуються до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії
або відмови у її вчиненні,
нотаріального акта має особа, прав та
інтересів якої стосуються такі дії чи
акти.

Разом з тим, статтею 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

За вимогами частини першої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України компетенція адміністративних
судів щодо вирішення адміністративних
справ поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Проте, нотаріат не наділений
публічно-правовими функціями, а даний
інститут функціонує в межах приватного
права, тобто відноситься до
цивільно-правової сфери, відповідно
нотаріальні акти підлягають
оскарженню в порядку цивільного
судочинства.

Враховуючи наведене та приписи Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний суд не
наділений повноваженнями щодо надання
оцінки вчиненому нотаріусом
виконавчого напису.

Разом з тим, суд звертає увагу, що у разі
визнання виконавчого напису нотаріусу
в судовому порядку таким, що не
підлягає виконанню виконавче
провадження підлягає закінченню на
підставі пункту 4 частини першої статті
49 Закону № 606-ХІV.

Відносно доводів позивача про те, що
відповідачем несвоєчасно направлено
на його адресу копії постанов про
відкриття виконавчого провадження та
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, внаслідок
чого він позбавлений можливості
виконати виконавчий напис нотаріуса у
добровільному порядку, суд зазначає
про наступне.

Відповідно до частини п'ятої статті 25
Закону № 606-ХІV копії постанови про
відкриття виконавчого провадження
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня стягувачу та боржникові.

Частиною четвертою статті 57 Закону №
606-ХІV встановлено, що копії постанови
державного виконавця про арешт коштів
чи майна боржника надсилаються не
пізніше наступного робочого дня після
її винесення боржнику та банкам чи
іншим фінансовим установам або
органам, зазначеним у частині другій
цієї статті та органам, що ведуть
Державний реєстр обтяжень рухомого
майна.

Як встановлено під час розгляду справи,
відділом державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві надіслані копії
оскаржуваних постанов на адресу
боржника 21 травня 2014 року супровідними
листами від 14 квітня 2014 року № 1563/5.

Таким чином суд приймає до уваги
позицію позивача щодо несвоєчасного
надіслання відповідачем на адресу
боржника копій постанов про відкриття
виконавчого провадження №
42952777 від 11 квітня 2014 року та про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 14 квітня 2014 року
ВП № 42952777.

Разом з тим, відповідно до частини
першої статті 35 Закону № 606-ХІV за
наявності обставин, що перешкоджають
провадженню виконавчих дій, або у разі
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження,
внаслідок чого вони були позбавлені
можливості скористатися правами,
наданими їм цим Законом, державний
виконавець може відкласти виконавчі
дії за заявою стягувача чи боржника або
з власної ініціативи на строк до десяти
робочих днів. Про відкладання
провадження виконавчих дій державний
виконавець виносить відповідну
постанову, про що повідомляє сторонам.

Таким чином ОСОБА_1 наділений правом
звернутися до державного виконавця із
відповідною заявою про відкладення
виконавчих дій з метою добровільного
виконання виконавчого напису
нотаріуса.

При цьому суд зазначає, що обставини, на
які посилається позивач не можуть бути
підставою для скасування постанов про
відкриття виконавчого провадження та
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, у разі
якщо виконавче провадження відкрито на
підставі виконавчого документа, строк
пред'явлення якого до виконання не
закінчився, він відповідає вимогам,
передбаченим Законом України "Про
виконавче провадження", і пред'явлений
до виконання до відповідного органу
державної виконавчої служби.

З огляду на встановлені у суді
обставини, суд приходить до висновку
про правомірність винесених головним
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві постанов про
відкриття виконавчого провадження №
42952777 по примусовому виконанню
виконавчого напису приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу від 11 квітня 2014
року № 935 та постанови у
виконавчому провадженні № 42952777 про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, яким
накладено арешт на майно боржника у
межах суми звернення стягнення, що
складає 185 652 грн.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог, тому позов визнається
таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 98, 160-163, 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві про визнання
неправомірними дії та скасування
постанов відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленим статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя

М.А.Бояринцева