Справа № 2а-1656/11/0170
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/36622/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Олендера
І.Я.,розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Магазин "Подарунки"
на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 8 червня 2011 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 11 квітня 2012
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Магазин
"Подарунки" до управління Пенсійного
фонду України в м. Феодосії Автономної
Республіки Крим про визнання
незаконною та скасування вимоги,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2011 року позивач звернувся до
суду із позовом до відповідача про
визнання незаконною та скасування
вимоги управління Пенсійного фонду
України в м. Феодосії
Автономної Республіки Крим про сплату
боргу від 11 березня 2010 року №
Ю-575 на суму 502 грн. 92 коп.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 8 червня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 11 квітня 2012
року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування вказаних судових рішень
судів першої та апеляційної інстанцій
з підстав порушення судами норм
матеріального та процесуального права
та ухвалення нового рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі в межах, встановлених
ст. 220 КАС України, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Товариство з обмеженою
відповідальністю "Магазин "Подарунки" є
юридичною особою платником єдиного
податку.

Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Феодосії Автономної Республіки Крим
винесено вимогу про сплату боргу від 11
березня 2010 року № Ю-575 на суму 502 грн.
92 коп., оскільки позивачем не
було сплачено єдиний страховий внесок
у строки, визначені Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Не погодившись з вказаною вимогою, 16
березня 2011 року позивач подав заяву про
погодження вимоги про сплату боргу,
однак рішенням управління Пенсійного
фонду України в м. Феодосії Автономної
Республіки Крим № 2714/02К від 22 березня
2010 року та рішенням Головного
управління Пенсійного фонду України в
Автономній Республіці Крим № 2963/06-16 від
19 квітня 2010 року оскаржувану вимогу
залишено без змін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції виходив з того, що відповідно
до ст. 1 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 3 липня 1993 року № 727
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для
юридичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності будь-якої
організаційно-правової форми та форми
власності, в яких за рік
середньооблікова чисельність
працюючих не перевищує 50
осіб і обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 1 млн. грн.

Згідно ст. 3 Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» суб'єкт
підприємницької діяльності - юридична
особа, яка перейшла на спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності,
самостійно обирає одну з наступних
ставок єдиного податку: 6 відсотків
суми виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) без урахування
акцизного збору у разі сплати податку
на додану вартість згідно із Законом
України «Про податок на додану
вартість»; 10 відсотків суми
виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг), за винятком
акцизного збору, у разі включення
податку на додану вартість до складу
єдиного податку.

Відділення Державного казначейства
України наступного дня після
надходження коштів перераховують суми
єдиного податку у таких розмірах: до
Державного бюджету України - 20%, до
місцевого бюджету - 23%, до Пенсійного
фонду України - 42%, на обов'язкове
соціальне страхування - 15% (у тому числі
до Державного фонду сприяння
зайнятості населення - 4%) для
відшкодування витрат, які здійснюються
відповідно до законодавства у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності, а
також витрат, зумовлених народженням
та похованням.

Платники єдиного податку - юридичні
особи ведуть податковий облік за
такими податками, платниками яких вони
є згідно з цим Указом.

Стаття 6 зазначеного Указу передбачає,
що суб'єкт малого підприємництва, який
сплачує єдиний податок, не є платником
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», який
діє з 1 січня 2004 року, регулює відносини,
що виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може
поширюватись на ці правовідносини лише
у випадках, передбачених зазначеним
Законом, або в частині, що йому не
суперечить. Виключно цим
нормативно-правовим актом
визначаються: принципи та структура
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування;
коло осіб, на яких поширюється його дія;
перелік платників страхових внесків,
їх права та обов'язки; порядок
нарахування, обчислення, сплати цих
внесків і стягнення заборгованості за
ними.

Пунктом 1 ст. 11 Закон України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають
особи, які працюють на підприємствах, в
установах, організаціях, створених
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання, у філіях,
представництвах, відділеннях та інших
відокремлених підрозділах цих
підприємств та організацій, в
об'єднаннях громадян, у фізичних осіб -
підприємців та інших осіб (включаючи
юридичних та фізичних осіб -
підприємців, які обрали особливий
спосіб оподаткування (єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок) на умовах трудового договору
(контракту) або працюють на інших
умовах, передбачених законодавством.

Згідно пункту 1 ст. 14 зазначеного Закону
страхувальниками зазначених осіб є
їхні роботодавці, які відповідно до ч. 1
ст. 15 цього Закону належать до
платників страхових внесків і
зобов'язані на підставі п. 6 ч. 2 ст. 17
цього ж нормативно-правового акта
нарахувати, обчислювати та сплачувати
в установлені строки і в повному обсязі
страхові внески.

У статті 18 вказаного Закону зазначено,
що страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який
справляється на всій території України
у порядку, встановленому цим Законом;
вони не включаються до складу податків,
інших обов'язкових платежів, з яких
складається система оподаткування. На
ці внески не поширюється податкове
законодавство, а іншим законодавством
не можуть встановлюватися пільги з
нарахування та сплати страхових
внесків або звільнення від їх сплати.

За таких обставин, суди дійшли
обґрунтованого висновку, що Указ
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» не поширюється на
спірні правовідносини, оскільки
відносини в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування регулюються
спеціальним Законом, який прийнятий
пізніше і має вищу юридичну силу. Отже,
саме Закон України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» підлягає застосуванню до
спірних правовідносин.

Ставки, механізм справляння та пільги
зі сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування встановлено
Законом України від 26 червня 1997 року
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування», де, як і в Законі
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», не
передбачено такої пільги, як
звільнення від сплати цього збору для
суб'єктів підприємницької діяльності,
які перейшли на спрощену систему
оподаткування.

Відповідно до п. 6 ст. 20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» позивач як
страхувальник зобов'язаний сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий період, яким є
календарний місяць, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дні
закінчення цього періоду.

Суми страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
ст. 20 цього Закону, вважаються
простроченою заборгованістю зі сплати
страхових внесків (недоїмка) і
стягуються з нарахуванням пені та
стягненням штрафних санкцій.
Територіальні органи Пенсійного фонду
за формою у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Отже, суди попередніх інстанцій
обгрунтовано відмовили у задоволенні
позову, оскільки вимога про сплату
боргу від 11 березня 2011 року № Ю-575 на
суму 502 грн. 92 коп. є правомірною.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Доводи касаційної скарги про
незаконність судових рішень, порушення
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Магазин
"Подарунки" залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 8
червня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 11 квітня 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко І.Я. Олендер