Справа № 826/2023/14
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/2023/14
Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.
А.. Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року
м. Київ

Колегія Київського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого -
судді Кузьменко В. В.,

суддів
Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

за участю
секретаря Рипік О. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Нікас-Україна» до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про скасування
податкового повідомлення-рішення та
визнання дій протиправними, за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 18.03.2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся з позовом до ДПІ у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві, в
якому просив визнати протиправними
дії відповідача щодо призначення,
проведення та оформлення результатів
позапланової виїзної документальної
перевірки ТОВ «Нікас-Україна», визнати
протиправними дії, які полягають у
визнанні правочинів з контрагентами
такими, що вчинені з порушенням ч. 1 ст.
203, 215, 216, 228 ЦК України в частині
недодержання в момент вчинення
правочину вимог, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків.
Просив визнати недійсним та скасувати
податкове повідомлення-рішення № 00002208
від 31.01.2014 року.

Позовні вимоги мотивував тим, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесено
податковим органом із порушенням
чинного законодавства України,
ґрунтується на неправильному
застосуванні норм податкового
законодавства, а тому, підлягає
скасуванню. Вказує, що взаємовідносини
між позивачем та контрагентом ПрАТ
«Страхова компанія «Прогрес-Фонд»
мали реальний характер, документи
бухгалтерського та податкового
обліків за цими операціями були
оформлені у відповідності до вимог
податкового законодавства.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
18.03.2014 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову як таку, що
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та винести нове рішення, яким позов
залишити без задоволення в повному
обсязі.

В судове засідання з'явились учасники
процесу. Представник апелянта
підтримав апеляційну скаргу та просив
її задовольнити, представник позивача
просив залишити постанову суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, перевіривши матеріали справи
та доводи в межах апеляційної скарги,
письмові заперечення на апеляційну
скаргу, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов до
висновку про наявність підстав для
задоволення позову, виходячи з того, що
позивачем підтверджені належними
первинними і розрахунковими
документами господарські відносини з
контрагентом, договірні
взаємовідносини були укладені з метою
настання реальних обставин, а тому,
висновки викладені в Акті перевірки є
помилковими.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
працівниками відповідача проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку ТОВ «Нікас-Україна» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських операцій з
ПрАТ «Страхова компанія «Прогрес-Фонд
за період з 01.07.2010 по 30.09.2013 року.

За результатами перевірки складено Акт
від 30.01.2014 року № 478/1-22-08-36058783, на
підставі якого прийнято податкове
повідомлення-рішення № 00002208, яким
встановлено порушення вимог абз.4 п.п.
5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 ПК України,
збільшено суму грошового зобов'язання
ТОВ «Нікас-Україна» з податку на
прибуток на суму 410 351,00 гривень та
нараховано штрафні (фінансові) санкції
на суму 44 049, 00 гривень.

Встановлено, що ТОВ «Нікас-Україна»
(Страхувальник), з однієї сторони та
ПрАТ «Страхова компанія «Прогрес-Фонд»
(Страховик), з другої сторони було
укладено Генеральні договори
добровільного страхування фінансових
ризиків: - №1201/02-317 від 1.12.2009 року;
№0301/10-317 від 1.03.2010 року; №0429/04-317 від
29.04.2011 року; №0103/39-317 від 3.01.2012 року;
№0103/35-317 від 3.01.2012 року та №0114/01-317 від
14.01.2003 року, предметом яких є те, що
Страховик зобов'язується за обумовлену
в Договорі страхування плату
(страховий платіж) при настанні
передбаченого в Договорі страхування
страхового випадку відшкодувати
Страхувальнику заподіяні внаслідок
цієї події збитки (сплатити страхове
відшкодування) в межах обумовленої
Договором страхування страхової суми.

На виконання даних Договорів
добровільного страхування були
виписані акти виконаних робіт на
загальну суму 2 381 343, 08 грн.

Згідно оборотно-сальдової відомості по
рахунку «Валові витрати» ТОВ
«Нікас-Україна» вартість за отримані
послуги добровільного страхування
були віднесені підприємством до складу
валових витрат за III квартал 2010 року у
сумі 99 317 грн., за II півріччя 2010 року у
сумі 220 063 грн., за І квартал 2011 року у
сумі 170 064 грн., за II квартал 2011 року у
сумі 300 314 грн., за ІІ-Ш квартали 2011 року
у сумі 587 679 грн., зі ІІ-ІМ квартали 2011
року у сумі 1 018 067 грн., за І квартал 2012
року у сумі 282 879 грн.. за І півріччя 2012
року у сумі 374 590 грн., за 9 місяців 2012
року у сумі 374 590 грн., за 2012 рік у сумі 374
590 гривень.

Станом на дату підписання акту
кредиторська/дебіторська по
розрахунках з ПрАТ «Страхова компанія
«Прогрес-Фонд» відсутня.

На думку відповідача ПрАТ «Страхова
компанія «Прогрес-Фонд» укладало
договори страхування з метою
проведення транзитних фінансових
операцій з страховими компаніями, які
задіяні у схемах, мінімізації
податкових зобов'язань та не
забезпечують реальний захист
прийнятих на себе ризиків.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України Про
оподаткування прибутку підприємств"
від 28.12.1994 року №334/94-ВР встановлено, що
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.4.6 пункту 5.4 статті 5 Закону
«Про оподаткування прибутку
підприємств» передбачено, що до складу
валових витрат підприємства
включаються будь-які витрати зі
страхування ризиків загибелі врожаю,
транспортування продукції платника
податку; цивільної відповідальності,
пов'язаної з експлуатацією
транспортних засобів, що перебувають у
складі основних фондів платника
податку; екологічної та ядерної шкоди,
що може бути завдана платником податку
іншим особам; майна платника податку;
будь-які витрати із страхування
ризиків, пов'язаних із виробництвом
національних фільмів; кредитних та
інших ризиків платника податку,
пов'язаних із здійсненням ним
господарської діяльності, у межах
звичайної ціни страхового тарифу
відповідного виду страхування, діючого
на момент укладення такого страхового
договору, за винятком страхування
життя, здоров'я або інших ризиків,
пов'язаних з діяльністю фізичних осіб,
що перебувають у трудових відносинах з
платником податку, обов'язковість
якого не передбачена законодавством,
або будь-які витрати зі страхування
сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

Підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК
України встановлено, що витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК
України, витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 140.1.6 пункту 140.1
статті 140 ПК України, при визначенні
об'єкта оподаткування враховуються
такі витрати подвійного призначення,
зокрема, будь-які витрати із
страхування ризиків загибелі врожаю,
транспортування продукції платника
податку; цивільної відповідальності,
пов'язаної з експлуатацією
транспортних засобів, що перебувають у
складі основних засобів платника
податку; будь-які витрати із
страхування ризиків, пов'язаних із
виробництвом національних фільмів (у
розмірі не більше 10 відсотків вартості
виробництва національного фільму);
екологічної та ядерної шкоди, що може
бути завдана платником податку іншим
особам; майна платника податку; об'єкта
фінансового лізингу, а також
оперативного лізингу, концесії
державного чи комунального майна за
умови, якщо це передбачено договором;
фінансових, кредитних та інших ризиків
платника податку, пов'язаних із
провадженням ним господарської
діяльності, в межах звичайної ціни
страхового тарифу відповідного виду
страхування, що діє на момент укладення
такого страхового договору, за
винятком страхування життя, здоров'я
або інших ризиків, пов'язаних з
діяльністю фізичних осіб, що
перебувають у трудових відносинах з
платником податку, обов'язковість
якого не передбачена законодавством,
або будь-яких витрат із страхування
сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України передбачено, що не
належать до складу валових витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Колегія суддів зазначає, що наявність у
покупця належно оформлених документів,
які відповідно до законодавства
необхідні для віднесення певних сум до
податкового кредиту, наприклад,
виданих продавцями податкових
накладних, не є безумовною підставою
для визначення податкового кредиту з
податку на додану вартість, якщо
відомості, які містяться в таких
документах, не відповідають дійсності,
зокрема, у випадку не здійснення самих
операцій.

Відповідно до листа ВАСУ від 02.06.2011
року, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясувати, зокрема, рух
активів у процесі здійснення
господарської операції, установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Виконання договорів позивача
підтверджується дослідженими судом
належним чином оформленими первинними
документами, які повністю відповідають
вимогам, встановленим ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 року.

На час укладання та виконання угод з
контрагентом - ПрАТ «Страхова компанія
«Прогрес-Фонд» зареєстрована в органах
державної реєстрації, в ЄДРПОУ, в
державній податковій адміністрації
Шевченківського району, як платник
податку, зареєстроване, про що видане
свідоцтво про реєстрацію фінансової
установи серії СТ №278 від 21.08.2004 року в
Державній комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України.

Для здійснення діяльності на ринку
фінансових послуг ПрАТ «Страхова
компанія «Прогрес-Фонд» мало ліцензії
на здійснення страхової діяльності:
серії АВ № 082162 від 05.05.2006 року; серії АВ
№ 082164 від 05.05.2006 року; серії АВ № 469818 від
28.07.2009 року; серії АВ № 469819 від 28.07.2009
року; серії АВ № 469820 від 28.07.2009 року;
серії АВ № 469821 від 28.07.2009 року; серії АВ
№ 469822 від 28.07.2009 року; серії АВ № 469823 від
28.07.2009 року; серії АВ № 469824 від 28.07.2009
року; серії АВ № 469825 від 28.07.2009 року;
серії АВ № 469826 від 28.07.2009 року; серії АВ
№ 469827 від 28.07.2009 року; серії АВ № 469828 від
28.07.2009 року та серії АВ № 469829 від 28.07.2009
року, мало свій офіс, електронний сайт,
здійснювало договори страхування з
іншими суб'єктами господарювання та
мало добру характеристику на ринку
страхувальних послуг.

Протягом всього часу, між ТОВ
«Нікас-Україна» та ПрАТ «Страхова
компанія «Прогрес-Фонд» для
страхування фінансових ризиків було
укладено Генеральні договори
добровільного страхування фінансових
ризиків: - №1201/02-317 від 01.12.2009 року;
№0301/10-317 від 01.03.2010 року; №0429/04-317 від
29.04.2011 року; №0103/39-317 від 03.01.2012 року;
№0103/35-317 від 03.01.2012 року та №0114/01-317 від
14.01.2003 року, предметом яких було те, що
Страховик зобов'язується за обумовлену
в Договорі страхування плату
(страховий платіж) при настанні
передбаченого в Договорі страхування
страхового випадку відшкодувати
Страхувальнику заподіяні внаслідок
цієї події збитки (сплатити страхове
відшкодування) в межах обумовленої
Договором страхування страхової суми.

Кожен страховий платіж
підтверджується та обґрунтовується
бухгалтерськими та іншими внутрішніми
документами (заявками, платіжними
документами та іншими).

Фінансові ризики позивача, які
становлять предмет зазначених
договорів страхування, прямо пов'язані
із провадженням позивачем
господарської діяльності, що
підтверджується цими Договорами.
Сплачені позивачем для ПрАТ «Страхова
компанія «Прогрес-Фонд» страхові
платежі, розраховані страховиком в
межах звичайної ціни страхового тарифу
відповідного виду страхування.

Тобто, ТОВ «Нікас-Україна» надано суду
як первинні бухгалтерські, так і інші
документи, які підтверджують факт
здійснення господарських операцій
щодо придбання послуг у контрагента.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку права на включення до валових
витрат, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови стосовно
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру своїх валових витрат.

Підприємство не може нести
відповідальність ні за несплату
податків продавцями, ні за можливу
недостовірність відомостей про них.
Відповідно до Податкового кодексу
України ведення податкового обліку
покладено на кожного окремого платника
податку. При цьому, такий платник несе
самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів.

Відтак, відповідачем не надано жодних
доказів, які б свідчили про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди - як-то безтоварний
характер здійснених операцій, а тому
позивачем були виконані передбачені
законодавством вимоги для
підтвердження включення відповідних
витрат до складу валових витрат
підприємства та права на отримання
податкового кредиту.

Таким чином, з'ясувавши характер та
зміст спірних операцій, дослідивши усі
первинні документи, колегія суддів
дійшла до висновку про наявність
підстав для задоволення позову.

Апелянтом не було надано доказів на
підтвердження вимог апеляційної
скарги, а висновки суду першої
інстанції є такими, що відповідають
вимогам закону і доводами апеляційної
скарги не спростовуються.

Перевіривши мотивування судового
рішення та доводи апеляційної скарги,
відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо справедливого судового
розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України,
відповідно до якої суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини,
судова колегія вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку щодо
задоволення позову, через що постанову
суду першої інстанції слід залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України «Про судове рішення в
адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 18.03.2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Нікас-Україна» до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про скасування
податкового повідомлення-рішення та
визнання дій протиправними - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 18.03.2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, тобто з 24.06.2014 року,
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
В. В. Кузьменко

Судді:
Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 24.06.2014
року.

Головуючий суддя
Кузьменко В. В.

Судді:
Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.