Справа № 814/4275/13-а
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 р. Справа № 814/4275/13-а

Категорія: 8.3.4 Головуючий в 1 інстанції:
Устинов І. А.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

головуючого судді -Шеметенко
Л.П.судді -Домусчі С.Д. судді -Кравець
О.О.

при секретарі - Гречаному В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Туристична база
«Південний Буг» до Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю (далі ТОВ)
«Туристична база «Південний Буг»
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Центральному районі міста
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
(далі ДПІ у Центральному районі міста
Миколаєва) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення № від 03
жовтня 2013 року щодо відмови у наданні
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість (далі ПДВ) у розмірі 595
818 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
вказував, що за результатами
документальної позапланової перевірки
відповідач дійшов висновків про
відсутність у товариства права на
бюджетне відшкодування ПДВ через те, що
воно мало обсяг оподатковуваних
операцій за останні 12 календарних
місяців менші, ніж заявлена сума
бюджетного відшкодування. На думку
позивача, відповідач безпідставно, не
приймає до уваги, що податковий кредит
нарахований внаслідок придбання або
спорудження (будівництва) основних
фондів.

Відповідач позов не визнав, вказуючи,
що позивач не ввів в експлуатацію
туристичну базу, яку він будував і,
тому, ця туристична база не може
вважатися основним фондом, а відтак
товариство не має право на бюджетне
відшкодування.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва
№ від 03 жовтня 2013 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, Державна
податкова інспекція у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області подала апеляційну скаргу, в
якій ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції, в
зв'язку з тим, що воно постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та прийняття
нової постанови про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах позовних вимог та
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Відповідачем проведено документальну
позапланову виїзну перевірку позивача
з питань достовірності нарахування
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту, суми бюджетного
відшкодування ПДВ на рахунок платника
у банку за ІІ квартал 2013 року, за
результатом якої складено акт
перевірки від 20 вересня 2013 року
№218/14-03-15-01/32655899.

Перевіркою встановлено, що позивачем, в
порушення вимог п.200.5 ст. 200 ПК України,
завищено заявлену суму бюджетного
відшкодування ПДВ за ІІ квартал 2013 року
на суму 595 818 грн. та занижено залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (рядок
24 податкової декларації з ПДВ за ІІ
квартал 2013 року) на 595 818 грн.

Відповідач посилається на те, що, при
визначенні права позивача на отримання
бюджетного відшкодування має
враховуватись наявність майна, що
обліковується саме на рахунку 10
«Основні засоби», при цьому не зважаючи
на процес його спорудження
(будівництва) самостійно позивачем.
Тобто, на думку ДПІ, поки, в даному
випадку, туристична база «Південний
Буг» на Бузькому бульварі у м.
Миколаєві, не буде здана (введена) в
експлуатацію та не буде обліковуватись
на рахунку 10 «Основні засоби», позивач
має бути позбавлений права на бюджетне
відшкодування за наслідками
спорудження (будівництва) таких
основних засобів.

Другою обставиною, що стала підставою
для позбавлення позивача права на
бюджетне відшкодування стало
твердження податкового
ревізора-інспектора про те, що, якщо
обсяги оподатковуваних операцій за
попередні 12 календарних місяців
становлять 0 грн., що менше ніж сума ПДВ,
заявлена до відшкодування (595 818 грн.), то
позивач не має права на бюджетне
відшкодування.

На підставі акта перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № від 03
жовтня 2013 року, яким позивачу
відмовлено у наданні бюджетного
відшкодування з ПДВ у розмірі 595 818 грн.
згідно податкової декларації з ПДВ
№904476336 за ІІ квартал 2013 року.

Позивачем для будівництва туристичної
бази «Південний Буг» на Бузькому
бульварі у м. Миколаєві придбано у ТДВ
Будівельна фірма «Житлобуд-Ніко»
будівельно-монтажні роботи на підставі
договору підряду від 23.03.2011 року № 10.

Факт реальності господарських
операції за вказаними вище договорами
не заперечується відповідачем.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що будівництво
туристичної бази належить до основних
засобів, а відтак позивач мав право на
формування податкового кредиту в
зв'язку з будівництвом такого об'єкту.
Крім того, суд виходив з того, що норма,
на яку посилається податковий орган
(щодо відсутності права платника
податків на бюджетне відшкодування
коли обсяг оподатковуваних операцій за
останні 12 календарних місяців менший,
ніж заявлена сума бюджетного
відшкодування), не поширюється на
випадки нарахування податкового
кредиту внаслідок придбання або
спорудження (будівництва) основних
фондів.

В апеляційній скарзі ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва
вказується, згідно з пп.14.1.138 ст.14 ПК
України, основні засоби - матеріальні
активи, у тому числі запаси корисних
копалин наданих у користування ділянок
надр (крім вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік) незавершені
капітальні інвестиції не є основними
засобами. А, основним критерієм
віднесення матеріальних цінностей
(будинків, споруд, машин, устаткування,
витрат на поліпшення, модернізацію цих
об'єктів) до основних фондів в
контексті положень ст. 200 ПК України, є
введення їх в експлуатацію та
відображення у бухгалтерському обліку
на рахунку 10 «Основні засоби». Таким
чином, на думку апелянта, враховуючи, що
позивач не ввів в експлуатацію
туристичну базу, то відмова у
бюджетному відшкодуванні ПДВ є
правомірною.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та не
приймає доводи апелянта, виходячи за
наступного.

Відповідно до ст. 200 ПК України:

200.1. Сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

200.3. При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

200.4. Якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

200.5. Не мають права на отримання
бюджетного відшкодування особи, які:

- були зареєстровані як платники цього
податку менш ніж за 12 календарних
місяців до місяця, за наслідками якого
подається заява на бюджетне
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів);

- мали обсяги оподатковуваних операцій
за останні 12 календарних місяців менші,
ніж заявлена сума бюджетного
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів).

Таким чином, зі змісту наведених норм
Закону слідує, що якщо платник податків
нараховував податковий кредит
внаслідок придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів, то він
має право на бюджетне відшкодування
незалежно від дати його реєстрації
платником ПДВ та обсягу
оподатковуваних операцій.

Колегія суддів зазначає, що поняття
«придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів» більш
повно визначено в абзаці 3 п.198.3 ст. 198 ПК
України.

Відповідно до абзацу 3 п.198.3 ст. 198 ПК
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг (у разі здійснення
контрольованих операцій - не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу) та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Таким чином, платник податків має право
на формування податкового кредиту,
якщо він робить капітальні інвестиції
у необоротні капітальні активи.

У розумінні ст. 145 ПК України,
необоротними капітальними активами є,
зокрема, будівлі та споруди.

Згідно з Наказом Міністерства фінансів
України «Про затвердження
національних положень (стандартів)
бухгалтерського обліку в державному
секторі» від 12 жовтня 2010 року №1202,
незавершені капітальні інвестиції в
необоротні матеріальні активи -
капітальні інвестиції у будівництво,
виготовлення, реконструкцію,
модернізацію, придбання об'єктів
необоротних матеріальних активів,
уведення яких в експлуатацію на дату
балансу не відбулося, а також авансові
платежі для фінансування будівництва.

Колегія суддів вважає необхідним
прийняти саме це визначення терміну:
«незавершені капітальні інвестиції в
необоротні матеріальні активи»,
незважаючи на те, що вказаний Наказ
Мінфінансів "№1202 набирає чинності з 01
січня 2015 року (раніше передбачалось
набрання ним чинності з 01 січня 2013
року), оскільки іншого по суті
визначення чинне законодавство не
надає.

Податковий орган, посилаючись на
пп.14.1.138 п.14.1 ст. 14 ПК України (згідно з
яким, основні засоби - матеріальні
активи, у тому числі запаси корисних
копалин наданих у користування ділянок
надр (крім вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік)), зазначив, що
капітальні інвестиції не є основними
засобами і, тому, оскільки туристична
база не введена в експлуатацію, то
позивачу правомірно відмовлено у
бюджетному відшкодуванні.

Однак, податковий орган помилково не
врахував, що незалежно від того, що
туристична база (не введена в
експлуатацію) є капітальною
інвестицією та не є основним фондом у
розумінні пп.14.1.138 п.14.1 ст. 14 ПК України,
позивач має право на нарахування
податкового кредиту і, відповідно, на
бюджетне відшкодування, оскільки
згідно з ст.ст. 198, 200 ПК України, саме
капітальне інвестування в будівництво
туристичної бази, яка лише у подальшому
буде основним засобом у розумінні
пп.14.1.138 п.14.1 ст. 14 ПК України, передбачає
право позивача на податковий кредит та
бюджетне відшкодування, так як згідно з
Законом, це право виникає разом з
початком триваючого процесу
капітального інвестування, а не
виключно з завершенням цього процесу
введенням в експлуатацію об'єкта, в
який проводиться інвестування.

За таких обставин, доводи податкового
органу, що основним критерієм
віднесення матеріальних цінностей
(будинків, споруд, машин, устаткування,
витрат на поліпшення, модернізацію цих
об'єктів) до основних фондів в
контексті положень ст. 200 ПК України, є
введення їх в експлуатацію та
відображення у бухгалтерському обліку
на рахунку 10 «Основні засоби», є такими,
що суперечать змісту ст. 200 ПК України.

З огляду на викладені обставини,
колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги як необґрунтовані
та погоджується з висновками суду
першої інстанції про необхідність
задоволення позовних вимог.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що при
розгляді справи судом першої інстанції
правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана правова оцінка, а
наведені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
незаконність чи необґрунтованість
судового рішення.

За таких обставин підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції та задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення
виготовлено 23 червня 2014 року.

Головуючий: Л Л.П. Шеметенко Суддя:
С.Д. Домусчі Суддя: О.О. Кравець