Справа № 2а-49/07
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 р.
Справа № 1/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання
Щербі С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Ківерцівського
районного суду Волинської області від
20.12.2007 року у справі за позовом ОСОБА_1
до Озерцівської сільської ради про
визнання нечинним рішення сільської
ради, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 06.09.2007 р. звернувся до суду з
адміністративним позовом про визнання
нечинним рішень Озерцівської
сільської ради від 07.06.2001 року № 13/9 в
частині передачі йому земельної
ділянки площею 0,12га. в тимчасове
користування на умовах оренди терміном
на 4 роки за цільовим призначенням «для
городництва» та від 31.10.2006 року за № 5/6.3
в частині відмови йому у передачі у
власність земельної ділянки в АДРЕСА_1.
Як доказ заявлених вимог вказує, що
17.04.1992 року рішенням сесії Озерцівської
сільської ради йому була виділена
земельна ділянка розміром 0,10га для
ведення городництва в АДРЕСА_1. 26.09.2006
року він звернувся до сільської ради з
заявою про передачу у власність
земельної ділянки, яка з 1992 року
перебувала в його постійному
користуванні. 31.10.2006 року рішенням
сесії йому було відмовлено у передачі
згаданої ділянки у власність в зв'язку
із закінченням терміну дії договору
оренди та зміною цільового призначення
земель населеного пункту в масиві
розміщення даної земельної ділянки
шляхом переведення її з категорії для
городництва під землі житлової
забудови. Не погоджуючись з даними
рішеннями, посилаючись на те, що
договору оренди з Озерцівською
сільською радою та Ківерцівською
райдержадміністрацією не укладав, не
писав відмов від постійного
користування і не давав згоди на
вилучення належної йому земельної
ділянки та враховуючи порушення
відповідачем вимог ст.ст. 116, 141, 149 ЗК
України, які регламентують підстави
набуття права на землю, припинення
права користування земельною ділянкою
та порядок їх вилучення, просить
вказані рішення визнати нечинними .

Оскаржуваною постановою
Ківерцівського районного суду
Волинської області від 20.12.2007 року в
позові ОСОБА_1 до Озерцівської
сільської ради про визнання нечинним
рішення сільської ради - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач
просить зазначену постанову скасувати
та прийняти нову, якою задоволити
позовні вимоги в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що 17.04.1992 року рішенням
сесії Озерцівської сільської ради йому
була виділена земельна ділянка
розміром 0,10га для ведення городництва
в АДРЕСА_1. 26.09.2006 року він звернувся до
сільської ради з заявою про передачу у
власність земельної ділянки, яка з 1992
року перебувала в його постійному
користуванні. 31.10.2006 року рішенням
сесії йому було відмовлено у передачі
згаданої ділянки у власність в зв'язку
із закінченням терміну дії договору
оренди та зміною цільового призначення
земель населеного пункту в масиві
розміщення даної земельної ділянки
шляхом переведення її з категорії для
городництва під землі житлової
забудови. Не погоджуючись з даними
рішеннями, посилаючись на те, що
договору оренди з Озерцівською
сільською радою та Ківерцівською
райдержадміністрацією не укладав, не
писав відмов від постійного
користування і не давав згоди на
вилучення належної йому земельної
ділянки та враховуючи порушення
відповідачем вимог ст.ст. 116. 141. 149 ЗК
України, які регламентують підстави
набуття права на землю, припинення
права користування земельною ділянкою
та порядок їх вилучення, просить
вказані рішення визнати нечинними .

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 суд першої
інстанції виходив з того, що земельна
ділянка надавалась позивачу в
тимчасове користування на умовах
оренди, порядок припинення вказаних
правовідносин регламентується Законом
України "Про оренду землі", ч.1ст. 31 якого
припинення договору оренди землі
передбачено в разі закінчення строку,
на який його було укладено. Беручи до
уваги викладене, а також, враховуючи, що
рішенням Озерцівської сільської ради
від 21.11.2005 року за № 23/4 змінено цільове
призначення земель, де розташована
земельна ділянка, що перебувала у
тимчасовому користуванні позивача , з
«земельних ділянок для городництва" у
"землі житлової забудови", відсутні
підстави, для визнання нечинним
рішення Озерцівської сільської ради
від 31.10.2006 року за № 5/6.3 в частині
відмови ОСОБА_1 у передачі у власність
земельної ділянки в АДРЕСА_1.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Приписи статті 13 Конституції України
визначають, що від імені Українського
народу права власника здійснюють
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування в межах,
визначених Конституцією. Відповідно
до статей 142 - 145 Конституції України до
матеріальної основи органів місцевого
самоврядування, крім інших об'єктів,
належить земля, управління якою
здійснюють територіальні громади
через органи самоврядування в межах їх
повноважень шляхом прийняття рішень.
Права органів самоврядування
захищаються у судовому порядку.

Статтею 116 Земельного кодексу України
визначено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

В силу статті 124 Земельного кодексу
України передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.
Разом з тим, відповідно до пункту
тридцять четвертого статті 26, пункту
другого статті 77 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
питання регулювання земельних
відносин (у тому числі надання
земельної ділянки в оренду та
поновлення договору оренди земельної
ділянки) вирішується на пленарному
засіданні ради - сесії, а спори про
поновлення порушених прав юридичних і
фізичних осіб, що виникають в
результаті рішень, дій чи
бездіяльності органів або посадових
осіб місцевого самоврядування,
вирішуються в судовому порядку. Таким
чином, законодавством передбачено, що
способом волевиявлення ради, яка
здійснює право власності від імені
відповідної територіальної громади,
щодо регулювання земельних відносин є
прийняття рішення сесії.

Як вбачається з рішення та постанови у
справі, судом не встановлено обставин
прийняття міською радою рішення про
поновлення договору оренди спірної
земельної ділянки. Зважаючи на те, що
необхідною умовою укладення та
поновлення договору оренди земельної
ділянки, яка перебуває у державній або
комунальній власності, є наявність
відповідного рішення органу місцевого
самоврядування, зобов'язання цього
органу укласти або поновити договір
оренди земельної ділянки за
відсутності такого рішення є
порушенням його виключного,
передбаченого Конституцією України,
права на здійснення права власності
від імені Українського народу та
управління землями, яке підлягає
захисту.

Порушені права землекористувачів
підлягають захисту способами,
передбаченими статтею 152 Земельного
кодексу України, з обов'язковим
дотриманням норм чинного
законодавства. Згідно вказаної статті
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється,
зокрема, шляхом визнання прав, визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування, а також застосування
інших, передбачених законом, способів,
у тому числі шляхом поновлення
порушених прав юридичних і фізичних
осіб, що виникають в результаті рішень,
дій чи бездіяльності органів або
посадових осіб місцевого
самоврядування, в судовому порядку, що
передбачено пунктом другим статті 77
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні".

З висновком суду першої інстанції слід
погодитись, оскільки він ґрунтується
на довільному трактуванні частини
третьої статті 33 Закону України "Про
оренду землі", яка не передбачає
автоматичного поновлення договору
оренди земельної ділянки в разі
відсутності заперечень з боку сторін, а
також не передбачає зміну відповідного
рішення ради, яке є підставою для
надання в оренду земельної ділянки,
щодо встановлених в ньому строків
оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, що
ОСОБА_1 рішенням Озерцівської
сільської ради від 17.04.1992 року за № 9/1
розміром 0,10 га відповідно з додатком №2
до даного рішення виділено земельну
ділянку під городництво, що також
стверджується архівним витягом з
протоколу № 9 сесії сільської ради від
17.04.1992 року, де зазначено, що
розглядалась заява ОСОБА_1 про
виділення йому земельної ділянки під
город. Згідно ч. 6 ст.7 ЗК України ( в
редакції 1991 року) громадянам України
земля городництва надається в
тимчасове користування, що спростовує
доводи позивача про те, що земельна
ділянка перебувала в його постійному
користуванні.

Рішенням Озерцівської сільської ради
від 07.06.2001 року № 13/9 ( додаток №3) спірна
земельна ділянка надана ОСОБА_1 у
тимчасове користування на умовах
оренди строком на чотири роки, що не
суперечить вимогам ст.ст. 8, 9 ч. 1 ст. 19, 24
ЗК України. Згідно протоколу № 13 сесії
Озерцівської сільської ради від 07.06.2001
року та додатку №3 питання про надання
земель в тимчасове користування на
умовах оренди розглядалось та
вирішувалось на підставі заяв
громадян, в тому числі і заяви позивача.
З досліджених в судовому засіданні
книг сільської ради та наданих
прибуткових касових ордерів
вбачається, що ОСОБА_1 за час
користування земельною ділянкою на
умовах оренди сплачував орендну плату.
Наявний в матеріалах справи договір
оренди на час розгляду справи нечинним
не визнаний.

Щодо підстав та порядку припинення
права ОСОБА_1 на користування земельною
ділянкою, то, враховуючи те, що земельна
ділянка надавалась позивачу в
тимчасове користування на умовах
оренди, порядок припинення вказаних
правовідносин регламентується Законом
України "Про оренду землі", ч.1ст. 31 якого
припинення договору оренди землі
передбачено в разі закінчення строку,
на який його було укладено. Беручи до
уваги викладене, а також, враховуючи, що
рішенням Озерцівської сільської ради
від 21.11.2005 року за № 23/4 змінено цільове
призначення земель, де розташована
земельна ділянка, що перебувала у
тимчасовому користуванні позивач, з
«земельних ділянок для городництва" у
"землі житлової забудови", відсутні
підстави, для визнання нечинним
рішення Озерцівської сільської ради
від 31.10.2006 року за № 5/6.3 в частині
відмови ОСОБА_1 у передачі у власність
земельної ділянки в АДРЕСА_1.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити
без задоволення.

Постанову Ківерцівського районного
суду Волинської області від 20.12.2007 року
у справі № 2а-49/07 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

Д.М. Старунський