Справа № 2а-3298/0770/11
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року
Справа №
20118/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ратушної М.І.,

представника відповідача
Борсенка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
в Іршавському районі Закарпатської
області на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від
8.12.2011 року в справі за позовом
закритого акціонерного товариства
«Іршавський абразивний завод» до
Державної податкової інспекції в
Іршавському районі Закарпатської
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2011 року закрите акціонерне
товариство «Іршавський абразивний
завод» звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції в
Іршавському районі Закарпатської
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Позивач просив визнати нечинними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача №
від 26.09.2011 року та № від
26.09.2011 року.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 8.12.2011 року
позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Іршавському районі Закарпатської
області № від 26.09.2011 року та №
від 26.09.2011 року.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила ДПІ в Іршавському районі
Закарпатської області, яка в
апеляційній скарзі просить її визнати
нечинною та закрити провадження в
справі.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції порушив норми
матеріального та процесуального права,
в зв'язку з чим прийшов до
безпідставного висновку про
задоволення позову. При цьому не
врахував, що позивач оспорює суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток згідно оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення в
розмірі 18988 грн. та суму податку на
додану вартість в розмірі 15191 грн., яка
була правомірно визначена податковим
органом в зв'язку з безпідставним
віднесенням позивачем до складу
податкового кредиту та до складу
валових витрат по не реальних
господарських операціях позивача з
його контрагентами, зокрема, ТОВ «Метал
Трейд СВ».

Крім того, апелянт вважає, що позивач не
мав права включати збитки за 2009 рік в
розмірі 413140 грн. до валових, оскільки
постанова Закарпатського окружного
адміністративного суду від 19.04.2011 року
на час розгляду справи в суді першої
інстанції не набрала законної сили.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, який апеляційну
скаргу підтримав, дослідивши обставини
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

В справі встановлено, що ДПІ в
Іршавському районі Закарпатської
області було проведено планову виїзну
документальну перевірку закритого
акціонерного товариства «Іршавський
абразивний завод» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 1.04.2010 року по
30.06.2011 року, за наслідками якої було
складено акт № 746/23-50/00222189 від 12.09.2011
року.

Податковий орган прийшов до висновку
про завищення позивачем податкового
кредиту за квітень-жовтень 2010 року на
суму 15191 грн. по не реальних
господарських операціях з ТзОВ
«Іртас», ТзОВ «Екопласт Львів», ПП
«Львівкомфортгруп - К», а також на суму
3379,72 грн. за січень-березень 2011 року та
червень 2011 року по нікчемних операціях
з ТОВ «Метал Трейд СВ».

В зв'язку з цим оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням відповідача №
від 26.09.2011 року позивачу було
збільшено грошове зобов'язання з ПДВ на
суму 22372 грн., в тому числі 18571 грн. за
основним платежем та 3801 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Крім того, як вважав податковий орган,
позивач за рахунок необґрунтованого
завищення валових витрат по нікчемних
правочинах за період 2010 року, 1 та 2
кварталів 2011 року занизив податок на
прибуток на суму 169887 грн., в зв'язку з
чим оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням № від
26.09.2011 року визначив грошове
зобов'язання з податку на прибуток на
суму 186304 грн., в тому числі 169887 грн. за
основним платежем та 16417 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Відповідач прийшов до висновку про
порушення позивачем вимог п. 5.1, пп. 5.2.1
п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 чинного на час
спірних правовідносин Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» та пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 чинного
час спірних правовідносин Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відповідача не
відповідають нормам чинного на час їх
прийняття законодавства.

З такими висновками суду погоджується
колегія суддів суду апеляційної
інстанції.

Відповідно до ст. 228 ЦК України ,
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна особи, держави Автономної
республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Частиною 2 ст. 208 ЦК України встановлено,
що правочин, який порушує публічний
порядок є нікчемним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання його недійсним судом не
вимагається.

Ст. 207ч.1 ГК України обумовлено, що
господарське зобов'язання, яке не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Згідно з ст. 208 ГК України, якщо
господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

У разі визнання недійсним зобов'язання
з інших підстав кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все одержане за зобов'язанням, а за
неможливості повернути одержане в
натурі - відшкодувати його вартість
грошима, якщо інші наслідки
недійсності зобов'язання не
передбачені законом.

Податковий орган правовою підставою
для висновку про нікчемність
оспорюваних правочинів вказує те, що у
ТзОВ «Іртас», ТзОВ «Екопласт Львів», ПП
«Львівкомфортгруп - К» відсутні
трудові ресурси, складські приміщення,
виробничі потужності для здійснення
будь-якого виду діяльності, внаслідок
чого вбачається проведення транзитних
фінансових потоків, спрямованих на
здійснення операцій надання
податкової вигоди, переважно з
контрагентами, які виконують свої
податкові зобов'язання, зокрема, у
випадках, коли операції здійснюються
через посередників з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту, не мають
реального товарного характеру. Таким
чином, податковим органом здійснюється
висновок, що угоди мають ознаки
нікчемності.

Однак, невиконання контрагентом своїх
обов'язків перед бюджетом не може бути
підставою для неможливості формування
валових витрат та податкового кредиту
на підставі господарських операцій
інших суб'єктів господарювання,
оскільки відповідно до ст. 61
Конституції України юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, а тому до
відповідальності може бути
притягнутий лише порушник.

Крім того, надаючи оцінку
господарським правовідносинам і
безапеляційно вказуючи на нікчемність
правочину, податковий орган виходить
тим самим за межі своєї компетенції
щодо недійсності (нікчемності) таких
правочинів. Податковий орган із стадії
визначення такого правочину недійсним
переходить у надання правової оцінки
щодо його нікчемності, які за своєю
правовою природою мають різне правове
навантаження. Адже, встановивши
наявність недійсності або нікчемність
правочину, між суб'єктами
господарювання, позивач має право на
вирішення такого питання в межах
кримінального, кримінально -
процесуального законодавства.

За ст. 228 ЦК України кваліфікація
правочину як нікчемного передбачає
встановлення протиправної поведінки
обох або однієї з сторін договору,
наявність спеціальної мети при
укладенні договору, а також наявність
умислу на заволодіння чужим майном (у
даному випадку - на ухилення від сплати
податків).

Отже, висновки про наявність тих чи
інших ознак недійсності (нікчемності)
правочинів може зробити суд, а
податковому органу законодавством
таких повноважень не надано.

При цьому, умисел жодної із сторін
оспорюваних правочинів, який
спрямований на досягнення мети, що
суперечить інтересам держави та
суспільства, податковим органом не
доведений.

Натомість, матеріалами справи
підтверджено, що позивачем та його
контрагентами здійснені господарські
операції, обумовлені вказаним вище
правочинами, відображено такі операції
у податковій звітності, та
документально підтверджено
податковими накладними, видатковими
накладними та виробничими листами про
застосування придбаних товарів,
зокрема, етикеток, у виробничій
діяльності позивача.

Податковий орган факту придбання
позивачем етикеток, необхідних для
його господарської діяльності, як
видно зі справи, не заперечує.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не надано суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
позовних вимог, а його висновок про
визнання правочинів нікчемними є
передчасним.

В зв'язку з цим нарахування позивачу
податку на прибуток та на додану
вартість по господарських операціях з
ТзОВ «Іртас», ТзОВ «Екопласт Львів», ПП
«Львівкомфортгруп - К», а також з ТОВ
«Метал Трейд СВ» оскаржуваними
податковими повідомленнями-рішеннями,
є безпідставним.

Правомірності висновків суду першої
інстанції з приводу реальності
операцій з ТзОВ «Іртас», ТзОВ «Екопласт
Львів», ПП «Львівкомфортгруп - К» не
оспорює відповідач в апеляційній
скарзі.

Апеляційні доводи щодо відсутності
права у позивача на подання уточнюючої
декларації з податку на прибуток
підприємства спростовуються
постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 19.04.2011 року,
яка на час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції набрала
законної сили. Суд визнав правомірним
зазначення позивачем суми заниженого
об'єкта оподаткування 619020 грн., з
врахуванням якої за 2009 рік позивачем
правомірно показано збитки в розмірі
413140 грн., які віднесені до валових
витрат. Тому зняття податковим органом
даної суми збитків з валових витрат
позивача є також неправомірним.

За таких обставин оскаржувана
постанова суду першої інстанції
скасуванню не підлягає, а доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 206,
254 КАС України, апеляційний суд,

УХ В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Іршавському
районі Закарпатської області залишити
без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 8.12.2011 року в
справі №2а-3298/11/0770 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М.Старунський