Справа № 2а/2470/1951/12
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року
м. Київ К/800/16193/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Моторного О.А.

Суддів
Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Чернівцях
Чернівецької області Державної
податкової служби

на постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 27.11.2012

та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 28.02.2013

у справі № 2а/2470/1951/12

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у м.
Чернівцях Чернівецької області
Державної податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 27.11.2012, яка
залишена без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 28.02.2013, адміністративний позов
задоволено: визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Чернівцях
Чернівецької області Державної
податкової служби від 20.03.2012 № №,
№, №, №, №,
№ та від 13.04.2012 №000264017.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до
свідоцтва Серії НОМЕР_2, ОСОБА_2 з 08.07.1992
зареєстрований виконавчим комітетом
Чернівецької міської ради як фізична
особа-підприємець.

Згідно із заявою від 10.12.2008, позивач з
січня 2009 року перейшов на спрощену
систему оподаткування, обліку і
звітності. Зі змісту зазначеної заяви
вбачається, що у трудових відносинах з
позивачем перебували ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6

Також, встановлено, що позивач,
відповідно до свідоцтва Серії НОМЕР_3
від 03.12.2009, з 01.01.2010 по 31.12.2010
зареєстрований Державною податковою
адміністрацією України як платник
єдиного податку та, відповідно до заяви
від 11.01.2010, у трудових відносинах з
позивачем перебували ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6

Після розірвання трудових відносин з
найманими працівниками, позивач 23.03.2010
звернувся до ДПІ у м. Чернівці із заявою
про ненарахування єдиного податку з
01.04.2010 по зазначеним вище найманим
працівникам.

17.01.2012 співвласники ТОВ "Комфорт"
звернулись до начальника податкової
міліції ДПІ у м. Чернівці зі скаргою
щодо зайняття позивачем протиправною
економічною діяльністю.

За результатами проведеної
відповідачем документальної
позапланової виїзної перевірки
позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2009 по
31.12.2011, складений акт перевірки від
03.03.2012 № 587/17-121/НОМЕР_1, яким зафіксовано
факт перевищення позивачем граничного
розміру обсягів виручки в 500 000,00 грн.,
установленого ст.1 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва", яке
відбулося в період з 01.01.2009 по 11.04.2009. Як
слідує з акта перевірки, сума виручки
позивача станом на 11.04.2009 становила 500
510,34 грн., за період з 12.04.2009 по 31.12.2009 - 1 252
538,00 грн., за 2010 рік - 374 961,56 грн. У зв'язку
із перевищенням позивачем граничного
розміру обсягів виручки в 500 000,00 грн.,
сума його виручки (валових доходів) у
розмірі 1 627499,56 підлягала оподаткуванню
за загальними правилами оподаткування
підприємницької діяльності позивача.

На підставі ата перевірки,
відповідачем 20.03.2012 прийняті податкові
повідомлення-рішення:

- №, яким визначено грошове
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у сумі 183 093,70 грн. за
основним платежем;

- №, яким визначено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 388 776,25 грн., в тому числі
311 021,00 грн. за основним платежем та 77 755,25
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями;

- №, яким визначено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 1 870,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями;

- №, яким визначено грошове
зобов'язання зі штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 1,00 грн.;

- №, яким визначено грошове
зобов'язання з штрафних санкцій у сумі 5
040,00 грн.;

- №, яким визначено грошове
зобов'язання з штрафних (фінансових)
санкцій по збору за забруднення
навколишнього природного середовища у
сумі 1 360,00 грн.

28.03.2012 позивач оскаржив зазначені
повідомлення-рішення до Державної
податкової служби України у
Чернівецькій області. Розглянувши
скаргу позивача, Державна податкова
служба України у Чернівецькій області
винесла Рішення про результати
розгляду первинної скарги від 13.04.2012
№1784/10/10-208, яким залишено без змін
податкові повідомлення-рішення ДПІ у м.
Чернівці від 20.03.2012 №, №,
№, №, №, № та
збільшено на 3 570,00 грн. суму застосовної
штрафної санкції за неподання
декларації по податку на додану
вартість визначену у податковому
повідомленні-рішенні від 20.03.2012 №,
у зв'язку з чим прийнято податкове
повідомлення-рішення форми "Р" від
13.04.2012 № на суму 3 570,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Статтею 1 Указу Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності" №746/99 від 28.06.1999, чинним на
момент виникнення спірних
правовідносин, визначено, що спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності запроваджується для таких
суб'єктів малого підприємництва -
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

У разі здійснення операції з продажу
основних фондів виручкою від
реалізації вважається різниця між
сумою, отриманою від реалізації цих
фондів, та їх залишковою вартістю на
момент продажу.

Відповідно до ст.5 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності", у
разі порушення вимог, установлених
статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу).

З матеріалів справи не вбачається
будь-яких доказів порушення позивачем
протягом 2009-2010 років вимог ст.1 Указу
Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності" в частині наявності у
відповідача трудових відносин з
кількістю осіб, що перевищує
встановлену.

Натомість, матеріали справи свідчать,
що податковим органом в якості джерела
визначення розміру виручки позивача за
2009 рік надано копії записів з певними
найменуваннями та цифрами, вчинених
невстановленою особою, що розміщені на
паперових аркушах формату А-4 з низьким
рівнем читабельності.

Отже, як вірно зазначено судами, надані
відповідачем копії записів не
відповідають вимогам законодавства
щодо документу, який би підтверджував
факт здійснення господарської
операції та підтверджував її зміст, в
тому числі розмір отриманої позивачем
виручки від продажу товарів, а тому не
можуть підтверджувати отримання
позивачем у 2009 році виручки у сумі 1 753
048,34 грн.

Судами встановлено, що в приміщенні
магазину "Комфорт", де здійснював
підприємницьку діяльність позивач,
крім нього, таку діяльність
здійснювали й інші підприємці. Зокрема,
в зошитах відображено рух товарів та
виручки не тільки позивача, але й інших
підприємців, що здійснювали
торгівельну діяльність у приміщені
магазину. Разом із тим, відповідачем не
надано доказів, які б розмежовували
виручку позивача з виручкою інших
підприємців, які здійснювали свою
діяльність в магазині "Комфорт".

При цьому, відповідно до книги обліку
доходів і витрат фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, позивач
протягом 2009 року фактично отримав
виручку у розмірі 417 782,33 грн. Вказаний
розмір отриманої виручки, також,
зафіксований у звіті позивача за 2009
рік, який був поданий ДПІ у м. Чернівці.
Відповідно до облікових записів в
книзі обліку доходів та витрат, позивач
протягом 2010 року отримав виручку від
продажу товарів, робіт та послуг у
розмірі 374 961,56 грн.

Доводи відповідача про обсяг виручки
позивача за 2009 рік в розмірі 1 753 048,34 грн.
не підтверджуються належними доказами,
тому не можуть вважатися підставою для
оподаткування виручки та доходів
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від
здійснюваної ним у 2009 та 2010 роках
діяльності за загальною системою
оподаткування, без врахування
перебування позивача на умовах сплати
єдиного податку за спрощеною системою
оподаткування.

Статтею 6 Указу Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності" визначено, що суб'єкт
малого підприємництва, який сплачує
єдиний податок, не є платником таких
видів податків і зборів (обов'язкових
платежів): податку на додану вартість,
крім випадку, коли юридична особа
обрала спосіб оподаткування доходів за
єдиним податком за ставкою 6 відсотків;
податку на прибуток підприємств;
податку на доходи фізичних осіб (для
фізичних осіб - суб'єктів малого
підприємництва); плати (податку) за
землю; збору на спеціальне
використання природних ресурсів; збору
до Фонду для здійснення заходів щодо
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи та соціального захисту
населення; збору до Державного
інноваційного фонду; збору на
обов'язкове соціальне страхування;
відрахувань та зборів на будівництво,
реконструкцію, ремонт і утримання
автомобільних доріг загального
користування України; комунального
податку; податку на промисел; збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування; збору за видачу дозволу на
розміщення об'єктів торгівлі та сфери
послуг; внесків до Фонду України
соціального захисту інвалідів; внесків
до Державного фонду сприяння
зайнятості населення; плати за патенти
згідно із Законом України "Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності".

Суб'єкти підприємницької діяльності -
фізичні особи - платники єдиного
податку мають право не застосовувати
електронні контрольно-касові апарати
для проведення розрахунків із
споживачами.

З урахуванням того, що позивач протягом
2009-2010 років законно перебував на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності, на нього
розповсюджуються норми ст. 6
зазначеного Указу щодо невіднесення до
категорії платників податку з доходів
фізичних осіб від здійснення
оподаткованої єдиним податком
діяльності, податку на додану вартість
та плати за патенти, згідно із Законом
України "Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності".

Таким чином, суди дійшли вірного
висновку про протиправність
визначення позивачу грошових
зобов'язань зі сплати податку з доходів
фізичних осіб від здійснення ним у
2009-2010 роках підприємницької діяльності
та податку на додану вартість, а також,
штрафних санкцій від донарахованих сум
податків та за відсутність торгового
патенту за податковими
повідомленнями-рішеннями від 20.03.2012 №
, № та №.

Крім того, у відповідністю із п. 6 ст. 9
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг", позивач, як
платник єдиного податку, звільнений
від застосування РРО під час
розрахунків за продані товари, роботи
та послуги, тому податковим органом
безпідставно застосовано штрафну
санкцію за проведення розрахунків із
споживачами готівкою у сфері торгівлі
без застосування реєстратора
розрахункових операцій у розмірі 1
(одна) грн. за податковим
повідомленням-рішенням № від
20.03.2012 .

Також, вірним є висновок судів
попередніх інстанцій про те, що
суперечить законодавству застосування
відповідачем до позивача штрафних
санкцій за податковими
повідомленнями-рішеннями від 20.03.2012
№ та № за неподання
податкових декларацій з податку на
додану вартість та податкових
розрахунків зі збору за забруднення
природного середовища, оскільки,
позивач в період, що перевірявся, не був
платником податку на додану вартість, у
зв'язку із чим на нього не
розповсюджувався обов'язок зі
складання та подання до органів
державної податкової служби
податкових декларацій з податку на
додану вартість, відповідно до пп. 4.1.4.
п. 4.1. ст.4 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами".

За наведених обставин, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про відсутність у
податкового органу підстав для
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують, а тому колегією суддів
відхиляються.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та дано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального чи процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Чернівцях Чернівецької
області Державної податкової служби -
відхилити.

Постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 27.11.2012 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 28.02.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А.
МоторнийСудді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль