Справа № 810/3257/14
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 року 810/3257/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Журавель В.О.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області про визнання протиправними
дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_1 з позовом до Управління
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області про: визнання противними дій
відповідача, які виразилися у
реєстрації одержаного 24.04.2014 запиту
ОСОБА_1 від 19.04.2014 на отримання
публічної інформації відповідно до
вимог Закону України «Про звернення
громадян»; зобов'язання відповідача
зареєструвати відповідно до вимог
типової Інструкції з діловодства у
центральних органах виконавчої влади,
Раді Міністрів Автономної Республіки
Крим, місцевих органах виконавчої
влади, затвердженої постановою
Кабінету Міністрів України від 30.11.2011
№1242, з урахуванням вимог порядку
складання, подання запиту на публічну
інформацію та її отримання у
Пенсійному фонді України,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 15.08.2011
№22-1, запит позивача від 19.04.2014 на
отримання публічної інформації;
визнання протиправними дій
відповідача, які виразилися у наданні
відповіді не по суті запиту позивача
від 19.04.2014 на отримання публічної
інформації; зобов'язання відповідача
здійснити розгляд запиту від 19.04.2014 на
отримання публічної інформації
відповідно до закону України «Про
доступ до публічної інформації» з
прийняттям відповідного рішення
задовольнити запит, а саме надати
відповідь про те, чи діє підпункт 5
пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві та
перехідні положення» Закону України
№3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» в частині визначення права на
пенсію по втраті годувальника;
визнання протиправною бездіяльності
відповідача щодо ненадання роз'яснення
про можливість та порядок оскарження
відмови у задоволенні запиту про
доступ до публічної інформації;
визнання протиправними дій
відповідача щодо надання відповіді на
запит позивача від 19.04.2014 на отримання
публічної інформації з порушенням
встановлених Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
строків.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що він 19.04.2014 до Управління
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі надіслав запит
про отримання публічної інформації, в
якому просив надати відповідь про те,
чи діє підпункт 5 пункту 6 розділу ІІ
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України №3668-VІ «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» в
частині визначення права на пенсію по
втраті годувальника. За результатами
розгляду позивачу надано відповідь не
по суті запиту, крім того, відповідь
надіслано позивачу з пропуском строку,
встановленого законом. Вважає, що такі
діє є протиправними, у зв'язку з чим
звернувся з позовом до суду.

Про дату, час та місце судового
засідання сторони були повідомлені
належним чином. У судове засідання
сторони не прибули. Позивач 17.06.2014 подав
до суду заяву про розгляд справи за
його відсутності. Відповідач 25.06.2014
надав до суду письмове клопотання про
розгляд справи в порядку письмового
провадження без участі представника
відповідача, проти позовну заперечував
повністю, у його задоволенні просив
відмовити. Надав до суду письмові
заперечення, в яких зазначив, що
відповідачем за документами отримано
запит позивача 24.04.2014, фактично за
повідомленням пошти 25.04.2014, а
зареєстровано в системі 28.04.2014 та в той
же день надано відповідь, що
підтверджується зазначенням дати на
цих документах. Зазначає, що відповідач
діяв в межах повноважень та відповідно
до чинного законодавства. Позивачу
надано відповідь на поставлене
питання. Зазначає, що порядок
оскарження відповідно до Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» необхідно надавати у разі
відмови в задоволенні запиту, а
відповідачем не було відмовлено, а
надано роз'яснення.

Дослідивши матеріали справи, надавши
оцінку доказам, суд встановив наступні
обставини справи та правовідносини, що
склалися між сторонами.

19 квітня 2014 року позивач
рекомендованим листом надіслав до
Управління Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі запит на
отримання публічної інформації. В
цьому запиті позивач просить надати
відповідь на питання, чи діє підпункт 5
пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві та
перехідні положення» Закону України
№3668-VІ від 08.07.2011 «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» в
частині визначення права на пенсію по
втраті годувальника. Цей запит
зареєстровано в управлінні Пенсійного
фонду України у Вишгородському районі
28.04.2014 за №1 в книзі запитів на
отримання публічної інформації, що
підтверджується витягом з цієї книги
та штампом про реєстрацію.

Позивачу Управлінням Пенсійного фонду
України у Вишгородському районі надано
відповідь на вказаний запит листом від
28.04.2014 №1800/02, в якому відповідач
повідомив позивача, що відповідно до
п.б ст.37 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» право на пенсію в разі
втрати годувальника мають
непрацездатні члени сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, в тому числі батько, мати,
дружина, чоловік, якщо вона є
інвалідами або досягли пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». Цей
лист відповідачем було передано на
підприємство поштового зв'язку для
відправки позивачу 17.05.2014, що
підтверджується поштовим штампом на
конверті.

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 3 Закону України «Про доступ до
публічної інформації» №2939-VІ від 13.01.2011
(далі-закон №2939-VІ від 13.01.2011)
передбачено гарантії забезпечення
права на доступ до публічної
інформації, зокрема, максимальним
спрощенням процедури подання запиту та
отримання інформації.

Порядок оформлення запитів на
інформацію визначено статтею 19 цього
закону. Так, запит на інформацію - це
прохання особи до розпорядника
інформації надати публічну інформацію,
що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до
розпорядника інформації із запитом на
інформацію незалежно від того,
стосується ця інформація його особисто
чи ні, без пояснення причини подання
запиту. Запит на інформацію може бути
індивідуальним або колективним. Запити
можуть подаватися в усній, письмовій чи
іншій формі (поштою, факсом, телефоном,
електронною поштою) на вибір
запитувача. Письмовий запит подається
в довільній формі. Запит на інформацію
має містити: ім'я (найменування)
запитувача, поштову адресу або адресу
електронної пошти, а також номер засобу
зв'язку, якщо такий є; загальний опис
інформації або вид, назву, реквізити чи
зміст документа, щодо якого зроблено
запит, якщо запитувачу це відомо;
підпис і дату за умови подання запиту в
письмовій формі. З метою спрощення
процедури оформлення письмових
запитів на інформацію особа може
подавати запит шляхом заповнення
відповідних форм запитів на
інформацію, які можна отримати в
розпорядника інформації та на
офіційному веб-сайті відповідного
розпорядника. Зазначені форми мають
містити стислу інструкцію щодо
процедури подання запиту на
інформацію, її отримання тощо.

Щодо позовної вимоги про визнання дій
відповідача, які виразилися у
реєстрації одержаного запиту ОСОБА_1
від 19.04.2014 на отримання публічної
інформації відповідно до вимог Закону
України «Про звернення громадян» суд
зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідач
здійснив реєстрацію запиту позивача та
його розгляд і надання відповіді на
нього відповідно до вимог Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», а не згідно з вимогами
Закону України «Про звернення
громадян». Це означає, що твердження
позивача про здійснену відповідачем
реєстрацію вказаного запиту згідно з
вимогами Закону України «Про звернення
громадян» не відповідають дійсності,
тому в цій частині позов задоволенню не
підлягає.

Оскільки позивач вважав, що його запит
було зареєстровано згідно з
законодавством про звернення громадян,
а фактично запит позивача було
зареєстровано відповідачем як запит на
публічну інформацію, то позовна вимога
про зобов'язання відповідача
зареєструвати запит відповідно до
приписів законодавства щодо запитів на
публічну інформацію задоволенню не
підлягає.

Щодо позовної вимоги позивача про
визнання протиправними дій
відповідача, які виразилися у наданні
відповіді не по суті запиту позивача
від 19.04.2014, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач просив
надати відповідь на питання, чи діє
підпункт 5 пункту 6 розділу ІІ
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України №3668-VІ від 08.07.2011 «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» в частині визначення права на
пенсію по втраті годувальника. Разом з
тим, судом встановлено, що відповідачем
у надісланому позивачу листі не надано
відповідь на поставлене питання, а
здійснено тільки посилання на п.б ст.37
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» та ст. 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

За таких обставин дії відповідача щодо
надання відповіді не по суті запиту
позивача від 19.04.2014 на отримання
публічної інформації, є протиправними,
а з метою забезпечення захисту
порушеного права позивача поданий ним
запит підлягає повторному розгляду
відповідно до вимог законодавства з
наданням відповіді заявнику ОСОБА_1 про
результати розгляду запиту, у зв'язку з
чим суд дійшов висновку про те, що
позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Разом з тим, вирішення питання про
задоволення запиту відноситься до
дискреційних повноважень відповідача,
який може як задовольнити запит, так і
відмовити в його задоволенні.
Дотримуючись принців законності,
поділу влади, а також компетенції,
визначеної Конституцією та законами
України, суд не має права перебирати на
себе повноваження відповідача при
вирішенні запитів про надання
публічної інформації та наперед
вирішувати як саме буде вирішено такий
запит. Таким чином, ці вимоги позивача
задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги позивача про
визнання протиправною бездіяльності
відповідача по ненаданню роз'яснення
про право та порядок оскарження дій та
рішень при розгляді запиту про доступ
до публічної інформації, то суд
зазначає наступне.

Відповідно до ст.23 цього закону
рішення, дії чи бездіяльність
розпорядників інформації можуть бути
оскаржені до керівника розпорядника,
вищого органу або суду. Запитувач має
право оскаржити: 1) відмову в
задоволенні запиту на інформацію; 2)
відстрочку задоволення запиту на
інформацію; 3) ненадання відповіді на
запит на інформацію; 4) надання
недостовірної або неповної інформації;
5) несвоєчасне надання інформації; 6)
невиконання розпорядниками обов'язку
оприлюднювати інформацію відповідно
до статті 15 цього Закону; 7) інші
рішення, дії чи бездіяльність
розпорядників інформації, що порушили
законні права та інтереси запитувача.

Оскільки цією нормою право на
оскарження передбачено не лише у
випадку відмови у задоволенні запиту,
то відповідач при надання позивачу
відповіді повинен був роз'яснити йому
право та порядок оскарження своїх дій
та рішень при розгляді запиту. Як
встановлено судом, такого роз'яснення
відповідачем не надано.

Це означає, що твердження позивача про
протиправну бездіяльність відповідача
у даному випадку є обґрунтованими, тому
позовні вимоги у цій частині
підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про
визнання протиправними дій
відповідача щодо надання відповіді на
запит позивача від 19.04.2014 на отримання
публічної інформації з порушенням
встановлених Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
строків, то суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 1 і 4 статті 20 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» розпорядник інформації
має надати відповідь на запит на
інформацію не пізніше п'яти робочих
днів з дня отримання запиту. У разі якщо
запит стосується надання великого
обсягу інформації або потребує пошуку
інформації серед значної кількості
даних, розпорядник інформації може
продовжити строк розгляду запиту до 20
робочих днів з обґрунтуванням такого
продовження. Про продовження строку
розпорядник інформації повідомляє
запитувача в письмовій формі не
пізніше п'яти робочих днів з дня
отримання запиту.

Судом встановлено, що згідно з
повідомленням про доставку
кореспонденції запит надійшов до
позивача 24 квітня 2014 року, а згідно з
довідкою пошти цей запит передано
представнику відповідача 25 квітня 2014
року, відповідь на нього відповідачем
зареєстровано 28 квітня 2014 року. Отже, як
у випадку отримання запиту 24 квітня 2014
року, так і у випадку його отримання 25
квітня 2014 року, відповідач розглянув
цей запит у визначений законом 5-денний
строк і підписав відповідь.

Разом з тим, як встановлено судом,
фактично лист з наданою відповіддю
передано відповідачем на підприємство
поштового зв'язку лише 17.05.2014, що
підтверджується штампом пошти на
конверті.

При цьому відповідачем не надано інших
доказів, які б свідчили про передачу
відповіді для відправлення поштою
позивачу в інший термін. Зокрема, таким
доказом могли бути реєстри відправки
поштової кореспонденції з відміткою
пошти, проте цих документів до суду не
надано.

Тому суд вважає обґрунтованими і
доведеними твердження позивача про
фактичне надіслання йому
листа-відповіді пізніше п'яти робочих
днів з дня отримання запиту.

Оскільки відповідачем у визначений
5-денний строк не надано письмової
відповіді позивачу, то ці дії є
протиправними, а позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що адміністративний позов підлягає
задоволенню частково.

Оскільки судом задоволено чотири
позовні вимоги із семи заявлених, то у
відповідності до правил розподілу
судових витрат, встановлених частинами
1 і 3 статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, стягненню на
користь позивача з Державного бюджету
України підлягає сума сплаченого
судового збору пропорційно до частини
задоволених вимог, тобто 41,76 грн.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі, які виразилися
у наданні відповіді не по суті запиту
ОСОБА_1 від 19.04.2014 на отримання
публічної інформації.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України у Вишгородському районі
повторно розглянути запит ОСОБА_1 від
19.04.2014 на отримання публічної
інформації відповідно до вимог Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» та надати відповідь
заявнику по суті запиту.

Визнати протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі щодо ненадання
роз'яснення ОСОБА_1 про право та порядок
оскарження дій та рішень органу
Пенсійного фонду України при розгляді
запиту про доступ до публічної
інформації.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі щодо надання
відповіді на запит ОСОБА_1 від 19.04.2014 на
отримання публічної інформації з
порушенням встановленого Законом
України «Про доступ до публічної
інформації» строку.

У задоволенні решті позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 41
(сорок одну) грн 76 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Журавель В.О.