Справа № 825/1488/14
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/1488/14
інстанції: Заяць О.В.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Ганечко О.М., Літвіної Н.М.,розглянувши
у порядку письмового провадження
апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Новозаводської районної у м. Чернігові
ради на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 16
травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Управління
праці та соціального захисту населення
Новозаводської районної у м. Чернігові
ради до Головного управління юстиції у
Чернігівській області про скасування
постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И Л А :

Управління праці та соціального
захисту населення Новозаводської
районної у м. Чернігові ради звернулось
до Чернігівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління юстиції у Чернігівській
області про скасування постанови про
накладення штрафу від 17 квітня 2014 року
(ВП № 34261485).

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 16 травня 2014
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, та просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову,
якою адміністративний позов
задовольнити у повному обсязі.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні
клопотання від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю, та з урахуванням можливості
вирішення справи на основі наявних у
ній доказів, колегія суддів вирішила
справу розглянути у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 17 квітня 2014 року старшим
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області Сенченко М.В.
винесено постанову про накладення
штрафу на Управління праці та
соціального захисту населення
Новозаводської районної у м. Чернігові
ради у розмірі 680 грн., у зв'язку з
невиконанням рішення суду без поважних
причин в наданий державним виконавцем
строк.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
про накладення штрафу та вважаючи її
протиправною, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що 10
вересня 2012 року Новозаводським
районним судом м. Чернігова видано
виконавчий лист № 2-а-5156/11, яким
позивача зобов'язано провести ОСОБА_5
перерахунок і виплату щорічної
грошової допомоги до 5 травня за 2011 рік,
як інваліду війни 2 групи, згідно зі ст.
13 ЗУ «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», з
урахуванням вже виплаченої допомоги до
5 травня.

13 вересня 2012 року на підставі
виконавчого листа та заяви стягувача,
керуючись ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України
«Про виконавче провадження», старшим
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області Сенченко М.В. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження, якою позивачу встановлено
строк до 20 вересня 2012 року для
добровільного виконання рішення суду.

Згідно з листом № 8190/06 від 19 вересня 2012
року Управління праці та соціального
захисту населення Новозаводської
районної у м. Чернігові ради повідомило
про часткове виконання рішення суду в
частині нарахування допомоги. Також
повідомлено про неможливість
виконання рішення суду в частині
виплати допомоги у зв'язку з
відсутністю коштів на рахунках та у
зв'язку з тим, що бюджетні призначення
на забезпечення виконання судових
рішень за програмами соціального
захисту ветеранів війни у Державному
бюджеті на 2012 рік не передбачені,
видатки на зазначені цілі не
затверджувались у кошторисах
розпорядників бюджетних коштів. На
розрахунковому рахунку № 0825
кошторисні призначення по КПКВ 2501150
«Щорічна разова грошова допомога до 5
травня» відсутні.

12 жовтня 2012 року виконавче провадження
закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження» у зв'язку з неможливістю
виконання рішення суду без участі
боржника.

Постановою Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 13 листопада 2012
року по справі № 2515/13200/2012 визнано
незаконною та скасовано постанову
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області Сенченко М.В. про
закінчення виконавчого провадження
від 12 жовтня 2012 року.

02 квітня 2014 року виконавче провадження
відповідно до ст. 51 Закону України «Про
виконавче провадження» відновлено,
копії постанови про відновлення
провадження направлено сторонам
виконавчого провадження до відома та
виконання.

Згідно з листом № 2867/14 від 03 квітня 2014
року, боржником повідомлено про
неможливість виконання рішення суду в
зв'язку з відсутністю коштів,
призначених для такого виду виплат.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону,
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
виконавче провадження», вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

Відповідно до ст. 17 вказаного Закону,
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи: 1)
виконавчі листи, що видаються судами, і
накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом; 3) судові накази;
4) виконавчі написи нотаріусів; 5)
посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій; 6)
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 7)
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; 8) рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; 9) рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини».

Згідно з ч. 1 ст. 19 вказаного Закону,
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону: 1) за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення; 2) за
заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; 3) у разі якщо
виконавчий лист надійшов від суду на
підставі ухвали про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; 4) в інших
передбачених законом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження» (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ст. 75 вказаного Закону,
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання
може бути проведено без участі
боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Державний виконавець під час виконання
рішення про заборону вчиняти певні дії
або про утримання від вчинення певних
дій доводить до відома боржника
резолютивну частину такого рішення,
про що складає відповідний акт. Після
складення акта виноситься постанова
про закінчення виконавчого
провадження.

Відповідно до ст. 89 вказаного Закону, у
разі невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Згідно з п. 1.6 Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України № 74/5 від
15 грудня 1999 року, вимоги державного
виконавця щодо виконання зазначених у
пункті 1.1 цієї Інструкції рішень є
обов'язковими для всіх органів,
організацій, посадових осіб, громадян і
юридичних осіб на території України.

Державному виконавцю у встановлений
ним строк мають бути надані
безкоштовно документи або їх копії,
потрібні для здійснення його
повноважень.

Невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність, передбачену статтею
88 Закону.

Відповідно до преамбули Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини», цей Закон регулює відносини,
що виникають у зв'язку з обов'язком
держави виконати рішення
Європейського суду з прав людини у
справах проти України; з необхідністю
усунення причин порушення Україною
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод і протоколів до
неї; з впровадженням в українське
судочинство та адміністративну
практику європейських стандартів прав
людини; зі створенням передумов для
зменшення числа заяв до
Європейського суду з прав людини проти
України.

Згідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини», суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію та практику
Суду як джерело права.

Так, Європейським судом з прав людини у
справі «Кечко проти України»
зазначено, що органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність
коштів як причину невиконання своїх
зобов'язань.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
обставини справи, колегія суддів
вважає, що відповідач під час прийняття
оскаржуваної постанови діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України, Законом України «Про
виконавче провадження», Інструкцією
про проведення виконавчих дій,
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999
року, а тому постанова про накладення
штрафу є законною та обґрунтованою, з
урахуванням того, що позивачем не
надано належних та допустимих доказів
поважності причин невиконання рішення
суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
надано достатньо доказів
правомірності дій з прийняття
оскаржуваної постанови про накладення
штрафу, що підтверджується наявними в
матеріалах справи документами та
наведеними законодавчими нормами.

З огляду на зазначене, колегія суддів
приходить до висновку про
безпідставність позовних вимог
Управління праці та соціального
захисту населення Новозаводської
районної у м. Чернігові ради до
Головного управління юстиції у
Чернігівській області про скасування
постанови про накладення штрафу.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА :

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Новозаводської районної у м. Чернігові
ради залишити без задоволення,
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 16 травня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.