Справа № 466/5957/13-а 2а/466/263/13
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
Справа № 948/14/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючої судді
Хобор Р.Б.,

суддів:
Попка Я.С., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судового засідання
Cідельник Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Шевченківського
районного суду м.Львова від 16.12.2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради про визнання
незаконним та скасування
розпорядження від 20.07.2012 року №453,-

В С Т А Н О
В И В:

Позивач 06.08.2013р. звернувся в суд з
позовом до Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради
про визнання незаконним та скасування
розпорядження Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради
від 20.07.2012р. № 453.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
20.07.2012р. Шевченківською районною
адміністрацією Львівської міської
ради прийнято розпорядження № 453 «Про
демонтаж самочинних прибудов», яким
позивача зобов'язано в місячний строк
демонтувати закладений фундамент та
збудовані стіни розміром 6,83x3,65м.,
самочинно влаштовані на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети та без належного дозволу біля
будинку АДРЕСА_1 Вважає дане
розпорядження незаконним та таким, що
підлягає скасуванню, оскільки прийняте
лише на підставі акту обстеження
житлових умов, що складений з
порушенням.

Постановою Шевченківського районного
суду м.Львова від 16.12.2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що розпорядження
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради від 20.07.2012р. №
453 було видано в межах наданих їй
повноважень та у відповідності до
вимог чинного законодавства.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду першої інстанції,
позивач - ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, зазначивши, що постанова
винесена при неповному з'ясуванні
обставин у справі та невірному
застосуванні норм матеріального права,
що призвело до ухвалення незаконного
рішення, яке слід скасувати.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, а постанову суду першої
інстанції - скасувати, з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено те,
що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в
квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується
долученою до матеріалів справи
довідкою № 1666 від 15.10.2012 року з місця
проживання про склад сім'ї і прописку.

Позивачем, ОСОБА_1 самочинно, без
відповідного погодження було
закладено фундамент та збудовано стіни
розміром 6,83x3,65м. до квартири АДРЕСА_1, що
було виявлено працівниками ЛКП
«Рясне-402». Дана обставина
стверджується долученою до матеріалів
справи копією акту ЛКП «Рясне-402» (а.с. 9).

ЛКП «Рясне-402» направило на розгляд
міжвідомчої комісії Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради документи щодо
самочинного будівництва позивачем
прибудови по АДРЕСА_1 На засіданні
10.07.2012р. міжвідомча комісія своїм
рішенням, визнала самочинним
закладений фундамент та збудовані
стіни розміром 6,83x3,65м. до квартири
АДРЕСА_1

Розпорядженням Шевченківської
районної адміністрації Львівської
міської ради від 20.07.2012р. № 453 висновок
міжвідомчої комісії, протокол № 17 п.3
від 10.07.2012 року затверджено та
зобов'язано ОСОБА_1 в місячний термін
демонтувати самочинно закладений
фундамент та збудовані стіни до
квартири АДРЕСА_1 розміром 6,83x3,65м.

Відповідно до ст. 24 Закону України ,,Про
місцеве самоврядування в Україні"
органи місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією і законами
України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України.

Частиною 1 статті 48 Земельного кодексу
України визначено, що земельні
ділянки, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території державної або
комунальної власності, надаються в
постійне користування підприємствам,
установам і організаціям, які
здійснюють управління цими будинками.

Згідно з ст.24 Закону України ,,Про
планування і забудову територій" право
на забудову земельної ділянки
реалізується її власником або
користувачем за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням та відповідно до
містобудівних умов і обмежень забудови
земельної ділянки, встановлених згідно
з вимогами цього Закону. Замовник, що
має намір забудови належної йому на
праві власності або користуванні
земельної ділянки, або уповноважена
ним особа звертається до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування із заявою
(клопотанням) щодо намірів забудови
земельної ділянки, в якій зазначаються
призначення будівлі, споруди та
орієнтовні характеристики забудови. До
заяви (клопотання) можуть бути додані
передпроектні роботи.

Основним законом, який регулює вказані
правовідносини є Закон України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
(далі - Закон №3038-VI) та Закон України
"Про архітектурну діяльність" (Закон
№687-ХІV).

Відповідно до ст.10 Закону №687-ХІV для
забезпечення під час забудови
територій, розміщення і будівництва
об'єктів архітектури додержання
суб'єктами архітектурної діяльності
затвердженої містобудівної та іншої
проектної документації, вимог вихідних
даних, а також з метою захисту державою
прав споживачів будівельної продукції
здійснюється в установленому
законодавством порядку державний
архітектурно-будівельний контроль та
нагляд.

Державний архітектурно-будівельний
контроль та нагляд здійснює
центральний орган виконавчої влади з
питань будівництва, містобудування та
архітектури. Державний контроль та
нагляд у системі центрального органу
виконавчої влади з питань будівництва,
містобудування та архітектури
здійснює Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України та її територіальні органи.

Згідно з ст.9 Закону №687-ХІV будівництво
(нове будівництво, реконструкція,
реставрація, капітальний ремонт)
об'єкта архітектури здійснюється
відповідно до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил у порядку, визначеному
Законом України "Про регулювання
містобудівної діяльності".

Відповідно до ч.9 ст.37 Закону №3038-VI
виконання будівельних робіт без
відповідного документа, який дає право
виконувати такі роботи, вважається
самочинним будівництвом і тягне за
собою відповідальність згідно з
законом.

Згідно з ч.1 ст.25 Закону України "Про
основи містобудування" особи винні у:
виконанні будівельних робіт без
дозволу та затвердженого у
встановленому порядку проекту або з
відхиленням від нього; недотриманні
екологічних і санітарно-гігієнічних
вимог, встановлених законодавством при
проектуванні, розміщенні та
будівництві об'єктів несуть
відповідальність, передбачену чинним
законодавством.

Позивач зазначає, що прибудова до
квартири АДРЕСА_1, здійснювалась ОСОБА_1
без правовстановлюючих документів,
відповідачем закладено фундамент та
збудовано стіни розміром 6,83x3,65м.

Відповідно ст.38 Закону №3038-VI у разі
виявлення факту самочинного
будівництва об'єкта, перебудова якого з
метою усунення істотного відхилення
від проекту або усунення порушень
законних прав та інтересів інших осіб,
істотного порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа відповідної
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
видає особі, яка здійснила (здійснює)
таке будівництво, припис про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил з
визначенням строку для добровільного
виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк
добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі, орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого об'єкта
та компенсацію витрат, пов'язаних з
таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований
об'єкт підлягає знесенню з
компенсацією витрат, пов'язаних із
знесенням об'єкту, за рахунок особи, яка
здійснила (здійснює) таке самочинне
будівництво (ч. 2 ст. 38 № 3038-VI).

З наведеної норми випливає, що
інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
разі виявлення факту самочинного
будівництва об'єкту, перебудова якого з
метою усунення істотного відхилення
від проекту або усунення порушень
законних прав та інтересів інших осіб,
істотного порушення будівельних норм є
неможливою, видає особі, яка здійснила
(здійснює) таке будівництво припис. У
разі невиконання такого припису орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого
об'єкту.

Таким чином, інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю
наділена правом на звернення з позовом
до суду про знесення самочинного
будівництва та компенсацію витрат,
пов'язаних з таким знесенням. При цьому
як вбачається із цієї статті, знесенню
на підставі рішення підлягають
виключно ті об'єкти будівництва, які є
самочинними, а тому визначальним
фактором для вирішення спору є
встановлення, що спірний об'єкт
будівництва є самочинним.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

У разі істотного відхилення від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може своїм
рішенням зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 №6 "Про практику
застосування судами ст.376 ЦК України
(про правовий режим самочинного
будівництва)", при розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності.

Виходячи із системного аналізу
вищенаведених норм права, колегія
суддів приходить до переконання про те,
що до виключно до повноважень ДАБК
віднесено право приймати припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
державних будівельних норм, стандартів
і правил. Вказане може бути здійснено
шляхом визначення особі, яка вчинила
виявлене інспекцією порушення, зокрема
вимоги про зупинення будівництва (в
разі коли таке не завершено),
здійснення заходів спрямованих на
отримання чи внесення змін до
відповідних дозволу та проекту,
отримання правовстановлюючих
документів на земельну ділянку чи
вчинення інших дій, які усунуть такі
порушення.

Отже, законодавцем було запроваджено
виключно судовий механізм
застосування таких заходів як знесення
самочинного будівництва з метою
недопущення зловживань у цій сфері з
боку органів державної влади. Знесення
самочинного будівництва можливе лише
за позовом ДАБК про знесення самочинно
збудованого об'єкта та компенсацію
витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Відповідно до п.п.3 п."б" ч.1 ст. 31 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", до відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
належать делеговані повноваження зі
здійснення в установленому порядку
державного контролю за дотриманням
законодавства, затвердженої
містобудівної документації при
плануванні та забудові відповідних
територій; зупинення у випадках,
передбачених законом, будівництва, яке
проводиться з порушенням
містобудівної документації і проектів
окремих об'єктів, а також може
заподіяти шкоди навколишньому
природному середовищу.

Однак, положеннями Закону не
передбачено право виконавчих органів
міських рад приймати розпорядження про
знесення самочинного будівництва.

Таким чином, відсутні підстави для
застосування відповідальності у
вигляді демонтажу за здійснення
будівництва без отримання дозволу
Інспекції.

Крім того, при розгляді справи
апеляційним судом, відповідачем не
надано жодних доказів порушення
вказаним будівництвом прав інших осіб
або суспільних інтересів.

Отже, при вирішенні даного
публічно-правового спору судом першої
інстанції було допущено порушення норм
матеріального і процесуального права,
а мотиви, з яких виходив суд під час
ухвалення свого рішення, не
відповідають фактичним обставинам
справи.

В силу п.3 ч.1 ст.198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, беручи до уваги
положення ст.195 КАС України, яким суду
апеляційної інстанції надано право
перегляду рішень суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нової
постанови, якою позовні вимоги слід
задовольнити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О
В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Шевченківського районного
суду м.Львова від 16.12.2013 року у справі №
466/5957/13-а скасувати та прийняти нову
постанову, якою скасувати
розпорядження Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради
№453 від 20.07.2012 «Про демонтаж самочинних
прибудов» в частині зобов»язання
ОСОБА_1 демонтувати самочинно
закладений фундамент та збудовані
стіни до квартири АДРЕСА_1

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання постановою законної сили.

Головуюча суддя
Р.Б. Хобор

Судді
Я.С. Попко

Р.П. Сеник