Справа № 2а-735/12/2670
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-735/12/2670
Головуючий у 1-й інстанції: Федорчук
Суддя-доповідач: Собків
У Х В А Л А

Іменем України

13 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Бабенка К.А., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства для
постачання медичних установ
«Укрмедпостач» на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
02 липня 2012 року у справі за
адміністративним позовом Державного
підприємства для постачання медичних
установ «Укрмедпостач» до
Міністерства охорони здоров'я України,
треті особи: Міністерство фінансів
України, Кабінет Міністрів України про
визнання бездіяльності протиправною,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство для
постачання медичних установ
«Укрмедпостач» звернувся із
адміністративним позовом до Окружного
адміністративного суду міста Києва, в
якому просив визнати неправомірною
бездіяльність Міністерства охорони
здоров'я України щодо невиділення
Державному підприємству для
постачання медичних установ
«Укрмедпостач» коштів для сплати
податкового зобов'язання, яке виникло у
2009-2010 роках у зв'язку з виконанням
договору поставки транспортних
засобів (що є власністю МОЗ України),
укладеного 14 вересня 2009 р. та стягнути з
Міністерства охорони здоров'я України
на користь Державного підприємства для
постачання медичних установ
«Укрмедпостач» суму для сплати
податкового зобов'язання, яке виникло у
2009-2010 р.р. у зв'язку з виконанням
договору поставки транспортних
засобів (що є власністю МОЗ України),
укладеного 14 вересня 2009 р., у розмірі 50
599 076 грн. 55 коп.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
02 липня 2012 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

Позивач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким задовольнити його позов в
повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
процесу, які з'явилися до суду
апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, у
відповідності до статті 14 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2009 рік" Кабінетом Міністрів України
було прийнято постанову № 819 від 05.08.2009
«Про залучення державним
підприємством для постачання медичних
установ "Укрмедпостач" у 2009 році
іноземного кредиту для реалізації
інвестиційного проекту щодо
забезпечення
лікувально-профілактичних закладів
обладнанням, транспортними засобами,
виробами медичного призначення та
лікарськими засобами під державну
гарантію» (Постанова втратила чинність
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 10 березня 2010 року N 257), якою
було погоджено пропозицію
Міністерства охорони здоров'я України
щодо залучення кредиту в сумі, що не
перевищує 500 млн. євро, шляхом укладення
договору між Австрійським контрольним
банком як кредитором та Державним
підприємством для постачання медичних
установ «Укрмедпостач» як
позичальником для реалізації
інвестиційного проекту щодо
забезпечення
лікувально-профілактичних закладів
обладнанням, транспортними засобами,
виробами медичного призначення та
лікарськими засобами (далі -
інвестиційний проект) під державну
гарантію.

Пунктом 2 зазначеної постанови КМУ (в
редакції, що діяла намомент виникнення
спірних правовідносин) та за умовами
інвестиційного проекту позивач набув
статус відповідального виконавця
даного інвестиційного проекту.

За умовами пункту 4.2 Інвестиційного
проекту власником придбаних
матеріальних цінностей є Міністерство
охорони здоров'я України до передачі їх
лікувальним закладам.

Інвестиційним проектом покладено на
відповідача обов'язок забезпечити
фінансування проекту за допомогою
коштів інвестора на 85% за умови надання
державних гарантій на повернення
інвестицій у термін не менше
дванадцяти років, 15 % - за рахунок
державного бюджету.

На виконання постанови Кабінету
Міністрів України № 819 від 05.08.2009 та з
метою реалізації інвестиційного
проекту щодо забезпечення
лікувально-профілактичних закладів
обладнанням, транспортними засобами,
виробами медичного призначення та
лікарськими засобами між Державним
підприємством для постачання медичних
установ «Укрмедпостач» (покупець) та
австрійською компанією «Vamed Engineering GmbH &
CO KG» (постачальник обладнання) було
укладено зовнішньоекономічний договір
від 14.09.2009 року на поставку
транспортних засобів медичного
призначення (далі - Договір), за умовами
якого передбачалося імпортування на
митну територію України 1000 автомобілів
марки «Ореl Соmbо».

Однак при митному оформленні
автомобілів марки «Ореl Соmbо»
Державною митною службою було
відмовлено у реєстрації їх як виробів
медичного призначення, що призвело до
виникнення в Укрмедпостачу податкових
зобов'язань.

Зазначені автомобілі було ввезено в
Україну за кодом УКТЗЕД та
застосовано у відповідності до Закону
України «Про єдиний митний тариф»
ставку мита в розмірі 5%, що становить 7
180 760,04 грн., а також нараховано 20%
податку на додану вартість, що
становить 29 856 784, 13 грн. Загальна сума
платежів, які виникли при митному
оформленні автомобілів складає 36 965 544,17
грн.

Київською регіональною митницею було
проведено позапланову документальну
перевірку дотримання Державним
підприємством для постачання медичних
установ «Укрмедпостач» вимог
законодавства з питань митної справи
за період з 30.12.2009 по 05.02.2010, за
результатами якої зроблено висновок,
що автомобілі марки «Ореl Соmbо» повинні
кваліфікуватися за іншим кодом - УКТЗЕД
, у зв'язку з чим додатково було
нараховано податкове зобов'язання по
сплаті мита та штрафні санкції, що в
послідуючому призвело до додаткових
зобов'язань щодо здійснення
обов'язкових платежів.

Позивач в своїх твердженнях
посилається на бездіяльність
Міністерства охорони здоров'я України
в частині забезпечення фінансування
сплати податків, зборів та інших
обов'язкових платежів, які виникли у
2009-2010 р.р. у зв'язку з виконання договору
поставки транспортних засобів (що є
власністю МОЗ України), укладеного 14
вересня 2009 р., у розмірі 50 599 076 грн. 55 коп.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Відповідно до пункту 7 частини першої
статті 2 Бюджетного кодексу України,
повноваження на здійснення платежів з
конкретною метою в процесі виконання
бюджету надаються розпоряднику
бюджетних коштів відповідно до
бюджетного призначення.

Згідно із частиниами 1, 2 статті 21
Бюджетного кодексу України, для
здійснення програм та заходів, які
проводяться за рахунок коштів бюджету,
бюджетні асигнування надаються
розпорядникам бюджетних коштів. За
обсягом наданих прав розпорядники
бюджетних коштів поділяються на
головних розпорядників бюджетних
коштів та розпорядників бюджетних
коштів нижчого рівня.

Положенням частини 4 статті 22
Бюджетного кодексу України
передбачено, що головний розпорядник
бюджетних коштів розробляє план своєї
діяльності відповідно до завдань та
функцій, визначених
нормативно-правовими актами, виходячи
з необхідності досягнення конкретних
результатів за рахунок бюджетних
коштів; розробляє на підставі плану
діяльності проект кошторису та
бюджетні запити.

Відповідно до статті 30 Бюджетного
кодексу України, видатки Державного
бюджету України включають бюджетні
призначення, встановлені законом про
Державний бюджет України на конкретні
цілі, що пов'язані з реалізацією
державних програм, перелік яких
визначено статтею 87 цього Кодексу.

Разом з тим, підпунтом «г» пункту 8
частини 1 статті 87 Бюджетного кодексу
України встановлено, що до видатків, що
здійснюються з Державного бюджету
України, належать видатки на охорону
здоров'я, зокрема на інші програми в
галузі охорони здоров'я, що
забезпечують виконання
загальнодержавних функцій, згідно з
переліком, затвердженим Кабінетом
Міністрів України.

При дослідженні матеріалів справи
колегією суддів було встановлено, що
упродовж 2010 року Міністерство охорони
здоров'я України неодноразово
зверталося до Кабінету Міністрів
України та Міністерства фінансів
України з проханням виділити кошти для
сплати податкових зобов'язань, однак
Міністерству охорони здоров'я України
не передбачалися видатки, які могли
бути спрямовані на сплату податкових
зобов'язань, що виникли у 2009-2010 роках у
зв'язку з виконанням договору поставки
між Державним підприємством для
постачання медичних установ
"Укрмедпостач" та компанією "Vamed Engineering
GmbH & CO KG" (Австрія) в рамках реалізації
інвестиційного і проекту за рахунок
залучення іноземного кредиту під
державну гарантію.

На звернення Міністерства охорони
України (лист від 23.05.11 № 10.03.66/1447)
стосовно вирішення питання сплати
обов'язкових платежів, які виникли при
митному оформленні автомобілів марки
«ОРЕL СОМВО», Міністерство фінансів
України в своєму листі від 29.06.11 №
31-12130-3-8/4436 повідомило відповідача про
те, що згідно із Статутом Державне
підприємство для постачання медичних
установ «Укрмедпостач» засноване на
державній власності і підпорядковане
Міністерству охорони здоров'я України.
Підприємство є госпрозрахунковим та
отримує прибуток.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 326
Цивільного кодексу України, у
державній власності є майно, у тому
числі грошові кошти, яке належить
державі Україна. Від імені та в
інтересах держави Україна право
власності здійснюють відповідні
органи державної влади.

Управління майном, що є у державній
власності, здійснюється державними
органами, а у випадках, передбачених
законом, може здійснюватися іншими
суб'єктами (ч. 3 ст. 326 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 63 Господарського
кодексу України, залежно від форм
власності, передбачених законом, в
Україні може діяти, зокрема, державне
підприємство, що діє на основі
державної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського
кодексу України, державне комерційне
підприємство є суб'єктом
підприємницької діяльності, діє на
основі статуту і несе відповідальність
за наслідки своєї діяльності усім
належним йому на праві господарського
відання майном згідно Господарського
кодексу України та іншими законами,
прийнятими відповідно до цього
Кодексу.

Згідно із ч. 5 ст. 74 Господарського
кодексу України, Держава та орган, до
сфери управління якого входить
державне комерційне підприємство, не
несуть відповідальності за його
зобов'язаннями, крім випадків,
передбачених цим Кодексом та іншими
Законами.

Разом з тим, згідно із пунктом 1 статті 19
цього ж Кодексу, суб'єкти
господарювання мають право без
обмежень самостійно здійснювати
господарську діяльність, що не
суперечить законодавству.

Отже, з аналізу вищевикладених норм
чинного законодавства випливає, що
держава не зобов'язана брати на себе
відповідальність за зобов'язаннями
державного підприємства, у тому числі й
щодо сплати податкової заборгованості.
Поряд із цим підприємство, як
господарюючий суб'єкт, має право
залучати ресурси з інших джерел з метою
виконання своїх зобов'язань.

Так з урахуванням рекомендацій
стосовно розроблення та подання
Кабінетом Міністрів України на розгляд
проекту урядового рішення щодо
здійснення обов'язкових платежів, які
виникли у Державного підприємства для
постачання медичних установ
«Укрмедпостач» при митному оформленні
автомобілів», Міністерство охорони
здоров'я України розробило проект
постанови Кабінету Міністрів України
"Про виділення у 2011 році Міністерству
охорони здоров'я України коштів для
сплати обов'язкових платежів, що
виникли у зв'язку з митним оформленням
автомобілів марки «ОРЕL СОМВО», у
зв'язку з чим листом від 05.08.11 № 01.10/233
надіслало її на розгляд до
Міністерства фінансів України,
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі, Міністерства юстиції
України. Державної фінансовою
інспекції та до Державного
казначейства України.

Листом від 15.08.11 № 31-12130-05-5/20333
Міністерство фінансів України
повідомило, що згідно з параграфом 61
Регламенту Кабінету Міністрів України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 18.07.2007 р. № 950, до
проекту акта Кабінету Міністрів
України додається пояснювальна
записка, у якій відображаються
фінансово-економічні розрахунки то
пропозиції щодо визначення джерел
покриття витрат. При цьому було
зазначено, що Міністерством охорони
здоров'я України не визначено джерела
покриття витрат, за рахунок яких буде
здійснюватись вищевказана виплата.

Крім того було зазначено, що реалізація
запропонованого проекту постанови
потребує додаткових витрат державного
бюджету в обсязі 50,6 млн. грн., та
внесення відповідних змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік».

У пояснювальній записці до проекту
постанови Кабінету Міністрів України
"Про виділення у 2011 році Міністерству
охорони здоров'я України коштів для
сплати обов'язкових платежів, що
виникли у зв'язку з митним оформленням
автомобілів марки «Ореl Соmbо» в пункті 2
зазначено, що метою запропонованого
проекту акта є виділення бюджету для
сплати обов'язкових платежів, що
виникли у зв'язку з оформленням
автомобілів марки «Ореl Соmbо», за
рахунок іноземного кредиту, залученого
під державні гарантії для реалізації
інвестиційного проекту щодо
забезпечення
лікувально-профілактичних закладів
обладнанням, транспортними засобами,
виробами медичного призначення та
лікарськими засобами між Державним
підприємством для постачання медичних
установ "Укрмедпостач" та Австрійською
компанією "Vamed Engineering GmbH & CO KG" (Австрія),
що свідчить про належне виконання
відповідачем вказівок Кабінету
Міністрів України та вжиття всіх
необхідних заходів для виконання умов
інвестиційного проекту.

Згідно із частинами першою, другою та
третьою статті 48 Бюджетного кодексу
України, розпорядники бюджетних коштів
беруть бюджетні зобов'язання та
здійснюють платежі тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисами, враховуючи необхідність
виконання бюджетних зобов'язань
минулих років, узятих на облік органами
Державної казначейської служби
України; щодо завдань (проектів)
Національної програми інформатизації -
після їх погодження з Генеральним
державним замовником Національної
програми інформатизації - центральним
органом виконавчої влади, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання за спеціальним
фондом бюджету виключно в межах
відповідних фактичних надходжень
спеціального фонду бюджету (з
дотриманням вимог частини другої
статті 57 цього Кодексу).

Відповідно до частини четвертої статті
48 Бюджетного кодексу України,
зобов'язання, взяті учасником
бюджетного процесу без відповідних
бюджетних асигнувань або з
перевищенням повноважень,
встановлених цим Кодексом та законом
про Державний бюджет України (рішенням
про місцевий бюджет), не вважаються
бюджетними зобов'язаннями (крім витрат,
що здійснюються відповідно до частини
шостої цієї статті) і не підлягають
оплаті за рахунок бюджетних коштів.
Взяття таких зобов'язань порушенням
бюджетного законодавства. Витрати
бюджету на покриття такі зобов'язань не
здійснюються Вимоги фізичних і
юридичних осіб щодо відшкодування
збитків та/або шкоди за зобов'язаннями,
взятими розпорядниками бюджетних
коштів без відповідних бюджетних
асигнувань або з перевищенням
повноважень, встановлених цим Кодексом
та законом про Державний бюджет
України (рішенням про місцевий бюджет),
стягуються з осіб, винних у взятті
таких зобов'язань, у судовому порядку.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів
України від 14.06.2010 № 513 «Деякі питання
реалізації інвестиційного проекту
щодо забезпечення
лікувально-профілактичних закладів
обладнанням, транспортними засобами,
виробами медичного призначення та
лікарськими засобами» (в редакції, що
діяла намомент виникнення спірних
правовідносин), Міністерство фінансів
України зобов'язано передбачати під
час складання проекту Державного
бюджету України на відповідний рік
кошти для погашення кредитів,
залучених у 2009 році під державні
гарантії для реалізації
інвестиційного проекту, сплати
відсотків та інших витрат, пов'язаних з
обслуговуванням таких кредитів.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 17.03.2011 № 248 «Про затвердження
Порядку використання коштів,
передбачених у державному бюджеті для
виконання боргових зобов'язань за
кредитами, залученими державним
підприємством для постачання медичних
установ "Укрмедпостач" під державні
гарантії, для реалізації інвестиційних
проектів» (в редакції, що діяла
намомент виникнення спірних
правовідносин), затверджено Порядок
використання коштів, передбачених у
державному бюджеті для виконання
боргових зобов'язань за кредитами,
залученими державним підприємством
для постачання медичних установ
"Укрмедпостач" під державні гарантії,
для реалізації інвестиційних проектів.
Даний Порядок визначає механізм
використання коштів, передбачених у
державному бюджеті за програмою
"Виконання боргових зобов'язань за
кредитами, залученими Державним
підприємством для постачання медичних
установ "Укрмедпостач" під державні
гарантії, для реалізації інвестиційних
проектів".

Відповідно до пункту 3 вищевказаного
Порядку, відповідальним виконавцем
бюджетної програми є Державне
підприємство для постачання медичних
установ "Укрмедпостач".

Як вбачається з пункту 5 Статуту
Державного підприємства для
постачання медичних установ
«Укрмедпостач» дане підприємство діє
на принципах самоокупності і
самофінансування.

Отже, в даному випадку Міністерство
охорони здоров'я України виступає
гарантом фінансування проекту за
допомогою коштів інвестора лише за
умови надання державних гарантій на
повернення інвестицій у встановлений
договором термін.

У зв'язку з цим, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що у Міністерства охорони
здоров'я України відсутні підстави та
повноваження щодо покриття податкових
зобов'язань Державного підприємства
«Укрмедпостач», які виникли в
результаті реалізації інвестиційного
проекту виконаного під державне
замовлення, оскільки відповідач в
спірних правовідносинах не являється
головним розпорядником бюджетних
коштів.

За таких обставин, заявлені позивачем
вимоги колегія суддів знаходить
необґрунтованими та такими, що не
підлягають до задоволення.

Апелянтом не було надано доказів на
підтвердження заявлених ним вимог, а
тому доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним,
матеріалами справи та не відповідають
вимогам чинного законодавства.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що постановлене у справі
рішення суду першої інстанції
ґрунтується на вірно встановлених
фактичних обставинах справи, яким дана
належна юридична оцінка, правильно
застосовані норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини, та
не допущено порушень матеріального і
процесуального закону, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи, доводи викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстави для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства для постачання медичних
установ «Укрмедпостач» залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 02 липня 2012 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя
суддя
Я.М. Собків
К.А. Бабенко
І.Й. Петрик Повний текст
ухвали виготовлено - 19.05.14

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Бабенко К.А

Петрик І.Й.