Справа № 822/1050/14
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/1050/14
Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук
Суддя-доповідач: Драчук Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка
Ю.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"РАНП" на постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 29
квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фінансова
компанія "РАНП" до Хмельницької
районної державної адміністрації,
третя особа - Управління
Держземагенства у Хмельницькому
районі про визнання незаконним та
скасування розпорядження , -

В С Т А Н О В И В :

17.03.2014 року позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю "Фінансова
компанія "РАНП" звернувся до
Хмельницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Хмельницької районної державної
адміністрації, третя особа - Управління
Держземагенства у Хмельницькому
районі про визнання незаконним та
скасування розпорядження.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 29.04.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від
29.04.2014 року та прийняти нове рішення,
яким задоволити позовні вимоги.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі в судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату час і місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження,
відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, колегія суддів
вважає, що в задоволенні апеляційної
скарги необхідно відмовити з наступних
підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 29
липня 2004 року між ТОВ «Фінансова
компанія «РАНП» та Хмельницькою
районною державною адміністрацією
укладено договір оренди земельної
ділянки за №95, строком на п'ять років до
05 серпня 2009 року.

18 жовтня 2004 року ТОВ «Фінансова
компанія «РАНП», відповідно до
договору оренди від 29.07.2004 року №95, на
підставі розпорядження голови РДА від
18 жовтня 2004 року №1149/04, надала в
суборенду земельну ділянку для випасу
та утримання коней, яка знаходиться на
території Осташковецької сільської
ради для ТРК "Контакт".

18 січня 2007 року позивач звернувся з
листом про добровільну відмову від
оренди земельної ділянки, та проханням
розірвати договір оренди від 29.07.2004
року № 95, а також укласти новий договір
оренди вищезазначеної земельної
ділянки з ТРК «Контакт».

12 лютого 2007 року Хмельницька РДА листом
повідомила, що договір оренди №95
можливо буде розірвати, лише після
повного погашення заборгованості за
оренду земельної ділянки, яка виникла у
ТОВ «Фінансова компанія «РАНП». Після
чого, ТРК «Контакт» матиме право
звернутися із заявою про надання в
оренду вищезазначеної земельної
ділянки згідно чинного законодавства.

16 грудня 2013 року позивач листом №16/12-13,
звернувся з проханням надати
інформацію щодо того, чи передані
земельні ділянки помічені на
плані-схемі як паї, у власність чи
користування фізичним та/чи юридичним
особам.

Листом від 11 січня 2014 року №40/07-68/14
відповідач повідомив позивача про те,
що земельні ділянки помічені на
плані-схемі як паї перебувають у
власності громадян.

На думку позивача такі дії
Хмельницької районної державної
адміністрації є протиправними, що
стало причиною звернення до суду.

За результатом розгляду справи, суд
першої інстанції, керуючись
положеннями Земельного кодексу
України, Закону України "Про оренду
землі", прийшов до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами та висновкам суду першої
інстанції, колегія суддів враховує
наступне.

Згідно з ст.6 Закону України „Про
оренду землі" орендарі набувають права
оренди земельної ділянки на підставах
і в порядку, передбачених Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим та іншими законами України
і договором оренди землі.

Відповідно до ч.1 ст.123 Земельного
кодексу України надання земельних
ділянок державної або комунальної
власності у користування здійснюється
на підставі рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.124 Земельного
кодексу України передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування чи
договору купівлі-продажу права оренди
земельної ділянки (у разі продажу права
оренди) шляхом укладення договору
оренди земельної ділянки. Передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється за
результатами проведення земельних
торгів, крім випадків, встановлених
частинами другою, третьою статті 134
цього Кодексу.

Статтею 21 Закону визначено, що до
повноважень місцевої державної
адміністрації в галузі використання та
охорони земель, природних ресурсів та
охорони довкілля відноситься
розпорядження землями державної
власності відповідно до закону.

Згідно із ст.17 ЗК України до
повноважень місцевих державних
адміністрацій у галузі земельних
відносин належить: розпорядження
землями державної власності в межах,
визначених цим Кодексом; участь у
розробленні та забезпеченні виконання
загальнодержавних і регіональних
(республіканських) програм з питань
використання та охорони земель;
координація здійснення землеустрою та
державного контролю за використанням
та охороною земель; підготовка
висновків щодо надання або вилучення
(викупу) земельних ділянок; викуп
земельних ділянок для суспільних
потреб у межах, визначених законом;
підготовка висновків щодо
встановлення та зміни меж сіл, селищ,
районів, районів у містах та міст;
здійснення контролю за використанням
коштів, що надходять у порядку
відшкодування втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва,
пов'язаних із вилученням (викупом)
земельних ділянок; координація
діяльності державних органів
земельних ресурсів; вирішення інших
питань у галузі земельних відносин
відповідно до закону.

Відповідно до п.9 Перехідних положень
Земельного кодексу України громадяни -
власники земельних часток (паїв) можуть
виділяти земельні ділянки в натурі (на
місцевості) єдиним масивом.

Згідно із п.12 Перехідних положень
Земельного кодексу України до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, зазначених в абзаці третьому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади. Державні органи
приватизації здійснюють розпорядження
(крім відчуження земель, на яких
розташовані об'єкти, що не підлягають
приватизації) землями, на яких
розташовані державні, в тому числі
казенні, підприємства, господарські
товариства, у статутних фондах яких
державі належать частки (акції, паї),
об'єкти незавершеного будівництва та
законсервовані об'єкти, а також продаж
земельних ділянок, на яких розташовані
об'єкти, які підлягають приватизації.

Відповідно до п.16 Перехідних положень
Земельного кодексу України громадянам
- власникам земельних часток (паїв) за
їх бажанням виділяються в натурі (на
місцевості) земельні ділянки з видачею
державних актів на право власності на
землю.

Згідно із п.17 Перехідних положень
Земельного кодексу України
сертифікати на право на земельну
частку (пай), отримані громадянами,
вважаються правовстановлюючими
документами при реалізації ними права
вимоги на відведення земельної частки
(паю) в натурі (на місцевості)
відповідно до законодавства.
Сертифікати на право на земельну
частку (пай) є дійсними до виділення
власникам земельних часток (паїв) у
натурі (на місцевості) земельних
ділянок та видачі їм державних актів на
право власності на землю.

При цьому, колегія суддів звертає увагу
на те, що термін дії договору оренди з
позивачем закінчився 05.08.2009 року.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про
оренду землі", у разі припинення
договору оренди чинність договору
суборенди земельної ділянки
припиняється.

Згідно з поясненнями відповідача, ТОВ
"Фінансова компанія "РАНП", як орендар,
неодноразово порушувала істотні умови
договору оренди, а саме за ним тривалий
час була заборгованість по орендній
платі.

Окрім цього, відповідно до ст. 33 Закону
України "Про оренду землі" по
закінченню строку, на який було
укладено договір оренди землі,
орендар, який належно виконував
обов'язки за умовами договору, має
переважне право перед іншими особами
на укладення договору оренди землі на
новий строк (поновлення договору
оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися
переважним правом на укладення
договору оренди землі на новий
строк, зобов'язаний повідомити про це
орендодавця до спливу строку договору
оренди землі у строк, встановлений цим
договором, але не пізніше ніж за місяць
до спливу строку договору оренди землі.

Проте, відповідно до матеріалів справи,
орендар не звертався до Хмельницької
районної державної адміністрації у
встановленому законом порядку із
заявою про наміри укладення договору
оренди на новий строк та договір оренди
не було поновлено.

Таким чином, в зв'язку із закінченням
терміну дії договору оренди № 95 від
29.07.2004 року спірна земельна ділянка
перейшла в розпорядження орендодавця -
Хмельницької районної державної
адміністрації, яка здійснювала
розпорядження нею відповідно до
наданих їй чинним законодавством
повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про те, що відповідач діяв
на підставі та в межах закону.

З урахуванням вищевикладених норм
чинного законодавства, що регулюють
спірні правовідносини сторін, та
встановлених обставин даної справи,
колегія суддів дійшла висновку про
безпідставність заявлених позивачем
вимог, які обгрунтовано залишені судом
першої інстанції без задоволення.

Апелянтом не надано достатніх доказів
в підтвердження доводів апеляційної
скарги, у зв'язку з чим остання
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції при
ухваленні оскаржуваного рішення
правильно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку, та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстави для задоволення вимог
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фінансова
компанія "РАНП", - залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 29
квітня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Драчук Т. О.

Судді
Загороднюк А.Г.

Полотнянко Ю.П.