Справа № 823/89/14
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/89/14(у 2-х томах)
Головуючий у 1-й інстанції: Паламар
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

03 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Епель О.В.,

при секретарі - Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду,
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Черкаському
районі Головного управління
Міндоходів у Черкаській області на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Степанки» до
Державної податкової інспекції у
Черкаському районі Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Сільськогосподарське товаристве з
обмеженою відповідальністю «Степанки»
(далі - позивач або СТОВ «Степанки»)
звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Черкаському районі Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області (далі - відповідач, податковий
орган, ДПІ у Черкаському районі) про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 09.01.2014 року
№, №, №.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2014
року позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Черкаському районі Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області від 09.01.2014 року № та №
. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції,
вважаючи, що судом не правильно
застосовано норми матеріального права
та висновки суду не відповідають
чинному законодавству та дійсним
обставинам справи.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст.41, ч. 4 ст.196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст.200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанова
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції
та як свідчать матеріали справи,
відповідно до наказу ДПІ у Черкаському
районі від 07.11.2013року №228 «Про
проведення документальної планової
виїзної перевірки СТОВ «Степанки» та
направлень від 18.11.2013 року №35/23-25-03-043,
№36/23-25-03-043, №37/23-25-03-043, на підставі
пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.77.1, пп. 77.2 ст. 77, ч.2
пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, ч.1 п.82.1 ст.82 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI
посадовими особами відповідача
проведена планова виїзна перевірка
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2010 року по 30.06.2013року, про що
складено акт від 13.12.2013 року №
34/23-25-22-010/03793337.

Відповідачем у акті зроблено висновок
щодо порушення СТОВ «Степанки»:

1. вимог пп.127.1 ст. 127 та ст.168 ІV Розділу ПК
України, а саме: помилкове
перерахування податку з доходів
фізичних осіб від здавання в оренду
земельні частки (паї) на рахунок
податку з доходів фізичних осіб від
заробітної плати в сумі 34628, 80 грн.;

2. вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК
України, внаслідок встановлено
заниження податкового кредиту всього у
сумі 111 914 грн., в тому числі за березень
2011 року на суму 21 616 грн., за вересень 2011
року на суму 9 733 грн., жовтень 2011 року на
суму 20 566 грн., за листопад 2011 року на
суму 60 000 грн., завищено від'ємне
значення за лютий 2011 року на суму 42 960
грн.;

3. вимог п.240.1 ст.240, пп.242.1.1 п. 242.1 ст.242,
п.243.1 ст. 243 ПК України, СТОВ «Степанки»
не нараховано та не сплачено
екологічний податок за період з 01.01.2011
року по 05.04.2011 року в сумі 144 958, 52 грн., в
т.ч. за 3 квартал 2011 року в сумі 70 011,30
грн., за 4 квартал 2011 року в сумі 26 990,16
грн., за 2 квартал 2012 року в сумі 35 388, 36
грн., за 3 квартал 2012 року в сумі 12 568 грн.
70 коп.

Не погоджуючись із зазначеними
висновками позивач 19.12.2013року подав
заперечення до акту перевірки.
Відповідно до рішення відповідача
№6737/23-25-22-026 30.12.2013 року «Про розгляд
заперечення» висновки акту перевірки
залишено без змін.

09.01.2014 року відповідачем винесені
податкові повідомлення - рішення:

№, яким збільшено грошове
зобов'язання по податку на додану
вартість на суму 134 490,00 грн., із яких 111
914,00 грн., а 22 576 грн. штрафні (фінансові)
санкції;

№ , яким збільшено грошове
зобов'язання по надходженням від
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами на суму 181 198,16 грн., із яких 144
958,52 грн. основний платіж, а 36 239,64 грн.
штрафні (фінансові) санкції;

№ яким збільшено грошове
зобов'язання по податку з доходів
найманих працівників на суму 8 657, 20 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення №, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
СТОВ «Степанки» підтверджено
правомірність формування податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість за перевіряємий період.

Колегія суддів з такими висновками
суду першої інстанції погоджується з
огляду на таке.

Господарські операції позивача по
закупівлі у ТОВ «Сюіта» дизельного
пального та бензину підтверджуються
податковими накладними та видатковими
накладними за лютий 2011року, березень
2011року, вересень 2011року, жовтень
2011року, перевезення зазначених ТМЦ
підтверджується товарно-транспортними
накладними за лютий 2011року, березень
2011року, вересень 2011року, жовтень
2011року.

Господарські операції позивача по
закупівлі у ПП «Мар-98» аміачної селітри
підтверджуються податковими
накладними від 17.11.2011 року № 7, від 25.11.2011
року № 9, від 29.11.2011 року № 10,
видатковими накладними від 17.11.2011 року
№ ПП - 000034, від 25.11.2011 року № ПП - 000037, від
29.11.2011 року № ПП - 000038. Перевезення ТМЦ
підтверджується товарно-транспортними
накладними ААБ № 024752 від 17.11.2011 року,
ААБ № 024754 від 25.11.2011 року, ААБ № 024757 від
17.11.2011 року.

Розрахунки за аміачну селітру,
дизельне пальне та бензин проведені у
безготівковій формі, що
підтверджується виписками банку з
особового рахунку позивача.

Отримані ТМЦ (аміачна селітра, дизельне
паливо та бензин) від ТОВ «Сюіта» та ПП
«Мар-98», СТОВ «Степанки» використано у
власній господарській діяльності, що
відображено в бухгалтерському обліку у
відповідний звітний період та
підтверджується звітами про рух
матеріальних цінностей по рахунку 20/3
за лютий, березень, вересень, жовтень,
листопад 2011 року.

За нормами ст. 198 Податкового кодексу
України, податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
нарахованих платником податку
протягом такого звітного періоду в
зв'язку придбанням або виготовленням
товарів та послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку, право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платник податку, реєстр яких веде
центральний податковий орган, при
цьому будь-якій особі, яка реєструється
як платник податку на додану вартість,
присвоюється індивідуальний
податковий номер, який
використовується для справляння цього
податку.

У період здійснення господарських
операцій позивача з контрагентами, ТОВ
«Сюіта» та ПП «Мар-98» знаходились на
обліку у державному податковому
органі, були включені до єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
включені до реєстру платників податку
на додану вартість.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Крім цього, пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого), у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У листі Вищого адміністративного суду
України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 року «Щодо
однакового застосування
адміністративними судами окремих
приписів Податкового кодексу України
та Кодексу адміністративного
судочинства України» зазначено, що для
висновків про наявність порушень
податкового законодавства в діях
платника податків в обов'язковому
порядку необхідно з'ясувати можливу
обізнаність такого платника щодо
дефектів у правовому статусі його
контрагентів (відсутність реєстрації
їх як платників податку на додану
вартість, відсутність у відповідних
посадових осіб чи інших представників
контрагента повноважень на складання
первинних, розрахункових документів,
податкових накладних тощо). Відповідні
обставини можуть бути з'ясовані,
зокрема, з використанням даних Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а також
офіційно оприлюднених даних щодо
анульованих свідоцтв платника податку
на додану вартість.

Відповідно до ст. 47 ПК України
відповідальність за неподання,
порушення порядку заповнення
документів податкової звітності,
порушення строків їх подання
контролюючим органом, недостовірність
інформації, наведеної у зазначених
документах несуть юридичні особи,
постійні представництва нерезидентів,
які відповідно до Кодексу визначені
платниками податків, а також їх
посадові особи. Отже, платник податку
несе самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податків і не може автоматично
поширюватись на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі
обґрунтовуючи правомірність
винесеного ним рішення наголошує на
тому, що ним встановлено відсутність
факту придбання позивачем товарів у
його контрагентів. Зокрема наголошує,
що підтвердженням такого факту
придбання товарів повинна слугувати
наявність товарно-транспортних
накладних, щодо здійснення вантажних
перевезень.

Колегія суддів звертає увагу, що в
матеріалах справи присутні
товарно-транспортні накладні виписані
ТОВ «Сюіта» та ПП «Мар-98», які були
досліджені судом першої інстанції, що
спростовує твердження відповідача, про
відсутність факту здійснення
придбання позивачем
матеріально-товарних цінностей.

Крім того, судом першої інстанції
зроблено висновок про те, податкове
повідомлення - рішення №
підлягає скасуванню, оскільки доводи
відповідача щодо правомірності
визначення сум екологічного податку є
необґрунтованими.

Колегія суддів з таким висновком суду
першої інстанції погоджується з огляду
на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачу виданий дозвіл № на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами від 26.09.2013року №-1 з
терміном дії до 27.09.2018 року.

Відповідно до пп.14.1.230 п.14.1 ст.14 ПК
України зазначено, що у якості
стаціонарного джерела забруднення
визначає - підприємство, цех, агрегат,
установка або інший нерухомий об'єкт,
що зберігає свої просторові координати
протягом певного часу і здійснює
викиди забруднюючих речовин в
атмосферу та/або скиди забруднюючих
речовин у водні об'єкти.

Підпунктом 240.1.1 п.240.1 ст.240 ПК України
визначено, що платниками податку є
суб'єкти господарювання, юридичні
особи, що не провадять господарську
(підприємницьку) діяльність, бюджетні
установи, громадські та інші
підприємства, установи та організації,
постійні представництва нерезидентів,
включаючи тих, які виконують агентські
(представницькі) функції стосовно
таких нерезидентів або їх засновників,
під час провадження діяльності яких на
території України і в межах її
континентального шельфу та виключної
(морської) економічної зони
здійснюються викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами забруднення.

Об'єктом та базою оподаткування є
обсяги та види забруднюючих речовин,
які викидаються в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами (пп.242.1.1 п.242.1
ст. 242 ПК України).

Пункт 243.1 ст.243 ПК України визначає
ставки податку за викиди в атмосферне
повітря окремих забруднюючих речовин
стаціонарними джерелами забруднення.

Відповідач вважає, що позивач
придбаваючи та використовуючи, як
органічне добриво пташиний послід
повинен сплачувати екологічний
податок.

Проте, як правильно зауважено судом
першої інстанції, відповідачем не
надано суду обґрунтування, яким чином
пташиний послід відноситься до
стаціонарних джерел викидів
визначених пп.14.1.230 п.14.1 ст.14 ПК України.

Відповідно до п.250.12 ст.250 ПК України
органи державної податкової служби
залучають за попереднім погодженням
працівників органу виконавчої влади
Автономної Республіки Крим з питань
охорони навколишнього природного
середовища та центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику із здійснення державного
нагляду (контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
для перевірки правильності визначення
платниками податку фактичних обсягів
викидів стаціонарними джерелами
забруднення, скидів та розміщення
відходів.

Відповідачем фахівці у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
для перевірки правильності визначення
позивачем податку фактичних обсягів
викидів стаціонарними джерелами
забруднення не залучалися.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі
зазначає, що відповідно до
класифікатора відходів ДК 005-96,
затвердженого наказом Держстандарту
України від 29.02.1996 року №89, гній та
пташиний послід включено до групи
відходів -01, класифікаційне
угрупування - 012, коди:0121.2.6.03
«екскременти, сечовина та гній
(включено струхлявіле сіно та солома)
від худоби та 0124.2.6.03 «Послід пташиний».
Що є беззаперечною підставою для
нарахування екологічного податку.

Разом з тим, колегія суддів зазначає що
правильність визначення платниками
податку фактичних обсягів викидів
стаціонарними джерелами забруднення,
скидів та розміщення відходів, в межах
спірних правовідносин впливає на
правильність визначення, обчислення
відповідного податку. Тобто, питання
полягає у тому, що податковий орган є
контролюючим органом в сфері
справляння екологічного податку, але ж
законодавством чітко визначено, що для
правильності визначення, повноти
сплати збору, останній повинен
залучати для цього відповідні органи
влади. Зазначені вимоги законодавства
є абсолютними та обов'язковими для
податкового органу в межах спірних
правовідносин.

Водночас як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з акту
перевірки, що податковим органом
визначення розміру податкових
зобов'язань, збору, здійснене
самостійно без залучення до перевірки
відповідних органів влади.

Відтак колегія суддів вважає, що
допущення порушення з боку відповідача
порядку здійснення контролю за
повнотою сплати збору, виявлення
правильності визначення позивачем
збору не надає підстав для визнання
спірного податкового
повідомлення-рішення вважати таким, що
прийняте на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законами. Зокрема, відповідачем
порушена обов'язкова умова, при
здійсненні такої перевірки щодо
залучення відповідного органу влади з
питань охорони навколишнього
природного середовища, залучення
якого, в даному випадку є обов'язковим,
та положення п. 250.12 ст. 250 ПК України
носять у даному випадку імперативний
характер для податкового органу.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
те, що не підлягають задоволенню
позовні вимоги позивача в частині
скасування податкового повідомлення -
рішення №.

Зокрема, як вбачається із акту
перевірки, позивачем помилково було
перераховано податок з доходів
фізичних осіб від здавання в оренду
земельної частки (паю) на рахунок
податку з доходів фізичних осіб від
заробітної плати в сумі 34 628 грн. 00 коп.,
чим порушено ст. 168 ПК України, в зв'язку
з чим відповідачем застосовано штрафну
санкцію відповідно до ст.127 ПК України
за порушення правил нарахування,
утримання та сплати (перерахування)
податків.

Відповідно до п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК
України податковий агент, який
нараховує (виплачує, надає)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, зобов'язаний
утримувати податок із суми такого
доходу за його рахунок, використовуючи
ставку податку, визначену в статті 167
цього Кодексу.

Податок, утриманий з доходів
резидентів та нерезидентів,
зараховується до бюджету згідно з
Бюджетним кодексом України (п.п.168.4.1
п.168.4 ст.168 ПК України). Такий порядок
застосовується всіма юридичними
особами, у тому числі такими, що мають
філії, відділення, інші відокремлені
підрозділи, що розташовані на
території іншої територіальної
громади, ніж така юридична особа, а
також відокремленими підрозділами,
яким в установленому порядку надано
повноваження щодо нарахування,
утримання і сплати (перерахування) до
бюджету податку (п.п.168.4.2 п.168.4 ст.168 ПК
України).

Підпунктом 54.3.5 п.54.3 ст.54 ПК України
визначено, що контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо дані
перевірок щодо утримання податків у
джерела виплати, в тому числі
податкового агента, свідчать про
порушення правил нарахування,
утримання та сплати до відповідних
бюджетів податків і зборів,
передбачених цим Кодексом, у тому числі
податку на доходи фізичних осіб таким
податковим агентом.

Відповідно до п.127.1 ст.127 ПК України не
нарахування, неутримання та/або
несплата (неперерахування) податків
платником податків, у тому числі
податковим агентом, до або під час
виплати доходу на користь іншого
платника податків тягнуть за собою
накладення штрафу в розмірі 25
відсотків суми податку, що підлягає
нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

З огляду на зазначене, доводи
апеляційної скарги спростовуються
встановленими судом першої інстанції
обставинами, наявними в матеріалах
справи доказами та нормами права,
зазначеними в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення суду.

За таких обставин, оскільки суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та постановив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
судова колегія залишає його без змін.

Керуючись ст.ст.41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Черкаському
районі Головного управління
Міндоходів у Черкаській області
залишити без задоволення, а постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя
Федотов І.В.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Епель О.В.