Справа № К/9991/94746/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/94746/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Творче об'єднання
"Соняшник" до Територіальної державної
інспекції праці у Харківській області,
начальника відділу контролю за
додержанням законодавства про працю
державного інспектора праці ОСОБА_4 про
визнання дій протиправними, за
касаційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю "Творче
об'єднання "Соняшник" на постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2011 року,-

у с т а н о в и л а :

У лютому 2011 року Товариства з обмеженою
відповідальністю "Творче об'єднання
"Соняшник" (далі - Товариство) звернувся
із зазначеним позовом до
Територіальної державної інспекції
праці у Харківській області (далі -
інспекція праці), начальника відділу
контролю за додержанням законодавства
про працю державного інспектора праці
ОСОБА_4 (далі - інспектор праці) про
визнання дій протиправними. В
обґрунтування позову позивач
посилався на те, що за результатами
позапланової (первинної) перевірки
дотримання законодавства про працю від
13 січня 2011 року інспектором праці було
скала дано акт, яким виявлено низку
порушень Товариством законодавства
про працю. Внаслідок чого винесено
відповідний припис та складено
протокол про адміністративне
правопорушення.

Вважаючи спірну перевірку
протиправною і такою, що порушує вимоги
Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» від 5 квітня
2007 року № 877-V (далі Закон № 877-V), позивач
просив про задоволення позову.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 18 червня 2011
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Оскаржуваною постановою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2011 року постанову суду
першої інстанції у частині відмовлених
позовних вимог про визнання
протиправним дій інспектора праці щодо
продовження строку проведення спірної
перевірки Товариства, скасовано і в цій
частині позов задоволено. В решті
постанову залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить його
рішення змінити, задовольнивши позовні
вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Згідно з частиною 3 статті 211
Кодексу адміністративного судочинства
України підставами касаційного
оскарження є порушення судом норм
матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи
вбачається, що оскаржувані судові
рішення ухвалені з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
підстави для їх скасування відсутні.

Частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визначається, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Спірні правовідносини сторін
регулюються вже наведеним Законом
№ 877-V, Положенням про
державний департамент нагляду за
додержанням законодавства про працю,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 18 січня 2003 року №
50 (далі Положення), Порядком проведення
перевірки стану одержання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, що проводиться
посадовими особами Державного
департаменту нагляду за додержанням
законодавства про працю та його
територіальних органів, затвердженого
Міністерством праці та соціальної
політики України від 21 березня 2003 року
№ 72 (далі - Порядок № 72, чинного на час
спірного періоду) та Конвенцією
Міжнародної організації праці,
ратифікованої Законом України № 81 «Про
ратифікацію Конвенції міжнародних
організації праці № 81 1947 року про
інспекцію праці у промисловості і
торгівлі» від 8 вересня 2004 року № 1985
(далі Конвенція).

Задовольняючи частково
позовні вимоги, апеляційний суд, на
підставі наявних у справі даних
встановив і правильно виходив з того,
що спірна перевірка проведена
інспектором праці у спосіб та в межах
повноважень, що передбачені чинним
законодавством, як того вимагає стаття
19 Конституції України.

При цьому, правильним є висновок про те,
що за наслідками проведеної перевірки
дотримання законодавства про працю,
встановлений факт порушення трудового
законодавства у частині виплати
заробітної плати з порушенням статей 96,
115 Кодексу законів про працю України.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів про те, що перевірка
дотримання законодавства про працю
інспектором праці проведена в порядку
та спосіб, що передбачені Положенням та
Порядком. Окрім того, колегія суддів
зазначає, що така перевірка
узгоджується із вимогами наведених
Конвенції та Закону № 877-V.

Судами обґрунтовано встановлено,
що інспектор праці перед початком
спірної перевірки пред'явив усі
дозвільні документи для її проведення,
після чого був допущений до здійснення
такої Товариством.

Колегія суддів не приймає до
уваги доводи позивача про те, що
документи, надані відповідачем не
відповідали вимогам статті 7 Закону №
877-V, оскільки дана обставина могла
слугувати підставою для недопуску у
проведенні спірної перевірки у
розумінні положень Закону № 877-V.

За приписами положень Закону № 877-V
суб'єкт господарювання має право не
допускати посадових осіб органу
державного нагляду (контролю) до
здійснення заходу, якщо вони не
пред'явили документів, передбачених
цією статтею.

Проте правом, щодо недопуску до
проведення зазначеної перевірки,
позивач не скористався, чим фактично
визнав наявність відповідних
документів для її проведення, а тому
такі доводи є необґрунтованими.

Також, суд правильно дійшов висновку
про те, що неповідомлення заздалегідь
Товариство про проведення даної
перевірки не є підставою для визнання
її незаконною у розумінні положень
чинного законодавства.

Так, згідно пункту 2.3. Порядку № 72
інспектор праці має право
безперешкодно в будь-який час без
попереднього повідомлення відвідувати
для перевірки додержання
законодавства про працю та про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування: підприємства,
робочі органи виконавчих дирекцій
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
виробничих приміщень суб'єктів
підприємницької діяльності - фізичних
осіб, які використовують найману працю.

Згідно з пунктом першим абзацу 6
Положення, посадові особи
Держнаглядпраці (головні державні
інспектори праці, їх заступники,
державні інспектори раці) мають право
безперешкодно в будь-який час без
попереднього інформування з
пред'явленням службового посвідчення
відвідувати для перевірки додержання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування адміністративні
і виробничі приміщення роботодавців,
робочі органи виконавчих дирекцій
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Зміст статті 12 Конвенції
визначає, що інспектори праці,
забезпечені відповідними документами,
що засвідчують їхні повноваження,
мають низку прав: a) безперешкодно, без
попереднього повідомлення і в будь-яку

годину доби проходити на будь-яке
підприємство, яке підлягає інспекції;
б) проходити у денний час до будь-яких
приміщень, які вони мають достатні
підстави вважати такими, що підлягають
інспекції; тощо.

Тобто, під час проведення
перевірок дотримання законодавства
про працю суб'єкт владних повноважень -
інспектор праці має обов'язок надати
(пред'явити) відповідні документи, що
засвідчують його повноваження. При
цьому, повідомляти підприємство про
проведення такої перевірки
заздалегідь інспектор праці, згідно
положень Закону, не зобов'язаний, а лише
наділений альтернативним правом за
певних обставин.

При цьому колегія суддів вважає
безпідставними посилання позивача на
недотримання Закону № 877-V у частині
того, що безперешкодне проведення
перевірок дотримання законодавства
про працю, в тому числі без
повідомлення про проведення такої,
може застосовуватись в розумінні
Конвенції, якщо не суперечить Закону №
877-V. Оскільки згідно вимог частини 6
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо міжнародним
договором, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України,
встановлені інші правила, ніж ті, що
встановлені законом, то застосовується
правила міжнародного договору.

Отже слід дійти висновку, що
положення Конвенції мають пріоритет у
наведеній частині перед Законом № 877-V.

Таким чином, апеляційний суд дійшов
обґрунтованого висновку про відмову в
позові у оскаржуваній позивачем
частині позовних вимог, його рішення
відповідає дійсним обставинам справи
та нормам матеріального і
процесуального права, доводи
касаційної скарги висновків суду не
спростовують, а тому підстав для
скасування судового рішення колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Творче
об'єднання "Соняшник" відхилити, а
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало