Справа № 560/1936/13-а
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року м. Київ
К/800/16361/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Олендер І.Я. , Пасічник С.С. ,
провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Рівне на постанову
Дубровицького районного суду
Рівненської області від 14.01.2013р. та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2014р. у
справі за позовом ОСОБА_2 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Рівне про зобов'язання
вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Рівне з вимогами про
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Дубровицького районного
суду Рівненської області від 14.01.2013р.
позовні вимоги задоволено. Визнано
неправомірними дії Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Рівне по
припиненню з 01.08.2013р. щомісячної
страхової виплати ОСОБА_2 як особі, яка
має на неї право у разі смерті
потерпілого відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності".
Визнано неправомірною та скасовано
постанову Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Рівне від
18.09.2013р. №1716/1177.3/1177.3/808 "Про припинення
щомісячної страхової виплати особі,
яка має на неї право у разі смерті
потерпілого". Зобов'язано Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Рівне
відновити з 01.08.2013р. та проводити надалі
щомісячну страхову виплату ОСОБА_2 як
особі, яка має на неї право у разі
смерті потерпілого відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2014р.
апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті Рівне
залишено без задоволення, а постанову
Дубровицького районного суду
Рівненської області від 14.01.2013р.
змінено шляхом зобов'язання Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Рівне
відновити ОСОБА_2 з 01.08.2013р. та проводити
щомісячну страхову виплату особі, яка
має на неї право у разі смерті
потерпілого відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності". В
решті постанову суду першої інстанції
залишено без змін.

Змінюючи постанову суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив з
того, що відповідно до ст.ст. 2, 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в порядку адміністративного
судочинства захисту підлягають лише
порушені права, а не ті, які можуть бути
порушені в майбутньому.

У касаційній скарзі представник
відповідача, посилаючись на порушення
норм матеріального і процесуального
права, допущених судами, просить судові
рішення скасувати і ухвалити нове про
відмову у задоволенні позову. Вказує на
те, що судами невірно застосовано чинне
законодавство про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення касаційної
скарги з урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 07.08.2007р. в результаті
нещасного випадку на виробництві був
смертельно травмований син позивача.
ОСОБА_2 на час нещасного випадку на
виробництві з сином, внаслідок чого
сталась його смерть, була інвалідом 3
групи, тобто непрацездатною особою, яка
не перебувала на утриманні померлого,
але мала на це право.

Постановою Відділення виконавчої
дирекції Фонду ССНВ в м. Рівне від
14.04.2008р. №1716/1177/1177/296 батькам померлого
відповідно до ст. 33 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" було призначено
щомісячні страхові виплати, починаючи
з 07.08.2007р.

Постановою відділення виконавчої
дирекції Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України в м.
Рівне від 18.09.2013р. №1716/1177.3/1177.3/808
постановлено припинити виплату ОСОБА_2
щомісячну грошову суму в розмірі 230,79
грн. у зв'язку з відсутністю підстав для
призначення страхових виплат.

Порядок призначення, перерахування та
проведення страхових виплат
врегульований Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та Порядком
призначення, перерахування та
проведення страхових виплат,
затвердженого Постановою правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України №24
від 27.04.2007р.

Страхування від нещасного випадку є
самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Статтею 33 Закону визначено, що у разі
смерті потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з п.п. "д" п. 1 ч. 1 ст. 21 цього
Закону) мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також
дитина померлого, яка народилася
протягом не більш як десятимісячного
строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16
до 18 років, які не працюють, або старші
за цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки,
які досягли 60 років, якщо вони не
працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких
померлий виплачував або був
зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Пенсія у разі смерті годувальника
призначається і виплачується згідно із
законодавством.

Саме з підстав передбачених п. 5 ч. 2 ст. 33
Закону (що батьки померлого
відносяться до непрацездатних осіб,
які не перебували на утриманні
померлого, але мають на це право)
позивачці призначено щомісячні
страхові виплати, починаючи з 07.08.2007р.
постановою Відділення виконавчої
дирекції Фонду ССНВ в м. Рівне
№1716/1177/1177/296 від 14.04.2008р.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України.

Зі змісту п. 1.12. Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат вбачається, що страхова виплата
може бути припинена у випадках,
передбачених ст. 38 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Відповідно до ст.38 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" страхові виплати і
надання соціальних послуг може бути
припинено:

1) на весь час проживання потерпілого за
кордоном, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого
потерпілий перебуває на державному
утриманні, за умови, що частка виплати,
яка перевищує вартість такого
утримання, надається особам, які
перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з'ясувалося, що виплати
призначено на підставі документів, які
містять неправдиві відомості. Сума
витрат на страхові виплати, отримані
застрахованим, стягується в судовому
порядку;

4) якщо страховий випадок настав
внаслідок навмисного наміру
заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від
медичної чи професійної реабілітації
або не виконує правил, пов'язаних з
установленням чи переглядом обставин
страхового випадку, або порушує
правила поведінки та встановлений для
нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених
законодавством.

Приймаючи постанову про припинення
виплат особі, яка має на неї право,
відповідач не зазначив конкретної
підстави, передбаченої ст. 38 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", за
наявності якої позивачу припинено
соціальну виплату.

Разом з тим судом апеляційної
інстанції обґрунтовано змінено
рішення суду першої інстанції,
оскільки страхова виплата є
періодичним платежем, виплата якої, за
загальним правилом, не обмежена у часі.
У разі відсутності спору про право
особи на отримання страхової виплати
або встановлення такого права в
судовому порядку немає підстав
обмежувати орган, відповідальний за
здійснення їх перерахунку та виплат,
певним часовим проміжком, крім
випадків, передбачених законом, або
посилатися на можливе порушення у
майбутньому.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що
відповідач діяв в порушення вимог
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Рівне відхилити, а
постанову Дубровицького районного
суду Рівненської області від 14.01.2013р. та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2014р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає, крім випадків, встановлених
статтями 235-237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
Кочан В.М.

судді

Олендер І.Я.

Пасічник С.С.