Справа № 2-а-9694/09/0570
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. м. Київ
К-8079/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час та місце
судового засідання повідомлені
належним чином, - розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Петровському районі м. Донецька на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 29.07.2009 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28.01.2010 у
справі № 2а-9694/09/0570 за позовом
Відкритого акціонерного товариства
"Донецький завод мостових конструкцій"
до Державної податкової інспекції у
Петровському районі м. Донецька про
визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2009 року Товариством до суду
заявлений позов про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції від 29.05.2009 №
/0 та № /0, якими позивачеві
донараховано податкові зобов'язання (з
урахуванням фінансових санкцій) з
податку на додану вартість (ділі - ПДВ) у
розмірі 5 827 500,00 грн. та з податку на
прибуток у розмірі 7 284 374,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за
наявності укладеного довгострокового
договору щодо дольової участі у
будівництві об'єкту дольової власності
та відповідно до вимог пп. 7.10 ст. 7
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" та пп. 7.3.7 ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" позивачем було обрано
особливий порядок оподаткування
результатів діяльності, що
здійснюється за довгостроковим
договором.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволені.

Рішення суду першої інстанції, з думкою
якого погодився апеляційний суд,
вмотивоване тим, що укладений договір
щодо дольової участі у будівництві
об'єкту дольової власності між
позивачем та його контрагентами
відповідає ознакам довгострокового
договору (контракту), а отже, позивачем
відповідно до пп. 7.10 ст.7 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" та пп. 7.3.7 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" правомірно було застосовано
особливий порядок оподаткування
результатів діяльності.

Не погодившись із судовими рішеннями,
Державна податкова інспекція подала
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким позовну
заяву Товариства залишити без
розгляду.

При цьому державний податковий орган
посилається на неправильне
застосування судом приписів Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" та Закону України "Про
податок на додану вартість", оскільки
єдиним підтвердженням того, що
підприємством обрано саме особливий
порядок оподаткування результатів
діяльності, що здійснюється за
довгостроковим договором згідно пп. 7.10
ст.7 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", на думку
відповідача, є складання розрахунку,
який міститься у додатку К 2 до
декларації, який підприємство не
складало. Однак суд при вирішенні
справи обмежився лише наявністю у
позивача договору та розпорядчого
документу керівника підприємства. На
думку скаржника, його позиція щодо
обов'язку позивача оподаткувати
отримані аванси у межах договору щодо
дольової участі у будівництві об'єкту
дольової власності за правилом першої
події підтверджує також відсутністю у
позивача ліцензії на здійснення
будівельних робіт на момент отримання
попередньої оплати за здійснення
будівельних робіт, а тому
донарахування податкових зобов'язань
та застосування до нього санкцій є
правомірним. Також, на думку скаржника,
наявні у матеріалах справи докази,
надані позивачем, є неналежними в силу
ст. 79 Кодексу адміністративного
судочинства України, оскільки
засвідчені позивачем, а не судом. Крім
того, представником позивача (в.о.
директора - ОСОБА_1), яким підписано
заяву, не додано належним чином
оформленого документу про свої
повноваження, що в силу ст. 155 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для залишення позовної
заяви без розгляду, та у порушення ст. 106
Кодексу не вказано свого засобу
зв'язку. Держана податкова інспекція
також звертає увагу на те, що суд вийшов
за межі позовних вимог, оскільки у
позовній заяві позивач просив суд
визнати недійсними податкові
повідомлення - рішення, а суд,
задовольняючи позовні вимоги,
оспорювані позивачем податкові
повідомлення - рішення визнав
протиправними.

У поданих запереченнях на скаргу
позивач просить у задоволенні скарги
відмовити через її необґрунтованість.

Переглянувши матеріали справи і
касаційну скаргу, заслухавши доповідь
судді, Вищий адміністративний суд
України зазначає наступне.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 30.05.2007 між
Товариством та ВАТ "Донецькметалпром"
та ЗАТ "Донецький завод алюмінієвих
профілів" укладено договір про дольову
участь у будівництві об'єкту дольової
власності № 3005 з терміном виконання до
31.12.2009. За цим договором позивач є
генеральним підрядником та
зобов'язаний виконувати будівельно -
монтажні роботи з побудови складу
готової продукції для алюмінієвих
профілів. На виконання умов договору
позивач від ЗАТ "Донецький завод
алюмінієвих профілів" 15.08.2007 отримав
авансовий платіж у розмірі 17 482 500,00 грн.,
але через відсутність ліцензії на
будівельну діяльність до 01.10.2007 до
робіт не приступав. Керуючись пп. 7.10.1
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", позивачем було
обрано особливий порядок
оподаткування результатів діяльності,
що здійснюється за довгостроковим
договором (контрактом), про що
керівником Товариства було видано
наказ від 01.06.2007 № 65к, та у
відповідності до пп. 7.3.7 п. 7.3 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" за 11 місяців 2008 року та 2008 рік,
коли було здійснено збільшення
валового доходу, задекларовано
податкові зобов'язання з ПДВ по
отриманим авансам.

Проте, за наслідками проведеної
позапланової виїзної перевірки
Товариства, проведеної за період з
01.01.2005 по 30.09.2007 на підставі наказу від
17.04.2009 № 129 про проведення службового
розслідування стосовно посадових осіб,
які здійснювали перевірку у січні 2008
року, та результати якої вкладені у
акті від 19.05.2009, працівники де
державного податкового орану дійшли
висновку про порушення позивачем пп.
7.3.1, пп. 7.3.7 п. 7.3 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" та пп. 11.3.1 п.
11.3 ст. 11 та пп. 7.3.7 ст. 7 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" через те, що позивачем не
задекларовано податкові зобов'язання
за правилом першої події.

На підставі акту перевірки від 19.05.2009
відповідачем ухвалено оскаржувані
податкові повідомлення-рішення.

Відповідно до пп. 7.10.1 п. 7.10 ст. 7 Закону
України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про
оподаткування прибутку підприємств"
платник податку може вибрати особливий
порядок оподаткування результатів
діяльності, що здійснюється за
довгостроковим договором (контрактом).

Підпунктом 7.10.2 цього Закону визначено,
що під терміном "довгостроковий
договір (контракт)" слід розуміти
будь-який договір на виготовлення,
будівництво, установку або монтаж
матеріальних цінностей, що входитимуть
до складу основних фондів замовника
або складових частин таких основних
фондів, а також на створення
матеріальних активів, пов'язаних з
таким виготовленням, будівництвом,
установкою або монтажем (послуг типу
"інженіринг", науково-дослідних i
дослідно-конструкторських робіт та
розробок), за умови, що такий контракт
не планується завершити раніше ніж
через 9 місяців з моменту здійснення
перших витрат або отримання авансу
(передоплати).

Під терміном "основні фонди" відповідно
до пп. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 зазначеного Закону
слід розуміти матеріальні цінності, що
використовуються в господарській
діяльності платника податку протягом
періоду, який перевищує 365 календарних
днів з дати введення в експлуатацію
таких матеріальних цінностей, та
вартість яких поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним
зносом.

Аналіз положення п. 7.10 ст. 7 та ст. 8
Закону № 334/94-ВР, свідчить на користь
того, що ані факт неподання платником
податку додатку К 2 до декларації, ані
факт відсутність ліцензії чи іншого
дозвільного документу не є підставою
для визнання договору таким, що не
підпадає під визначення
довгострокового.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що договір від
30.05.2007 № 3005 передбачає будівництво
основних фондів замовника. Завершення
договору відповідно до його умов
планується 31.12.2009. Виконання позивачем
будівельних робіт за договором № 3005
почалось у жовтні 2007 року після
отримання відповідної ліцензії від
01.10.2007 АВ № 360707.

При цьому судами цілком обґрунтовано
відхилено посилання відповідача на
відсутність у позивача ліцензії до
01.10.2007 з посиланням на відсутність у
контролюючого органу повноважень
перевіряти наявність чи відсутність
ліцензії на певний вид господарської
діяльності.

Юридична відповідальність має
здійснюватися на принципі законності,
який полягає у тому, що така
відповідальність настає за діяння,
передбачені законом, та застосовується
у спосіб, визначений законом.

Відповідальність за порушення
законодавства у сфері ліцензування
встановлена ст. 22 Закону України від
01.06.2000 № 1775-III "Про ліцензування певних
видів господарської діяльності", яка, у
випадку здійснення суб'єктом
господарювання діяльності, що потребує
ліцензії, за відсутності такої
ліцензії, застосовується
уповноваженим органом, до якого
Державна податкова інспекція у даному
випадку не відноситься.

Наведені обставини справи свідчать про
обґрунтованість висновків суду першої
інстанції, з думкою якого погодився
апеляційний суд, що договір № 3005
відповідає ознакам довгострокового, а
отже, норми п. 7.10 Закону № 334/94-ВР
позивачем до оподаткування
результатів діяльності в межа цього
договору було застосовано правомірно,
як і положення пп. 7.3.7 Закону України
від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на
додану вартість", згідно яких датою
виникнення податкових зобов'язань
виконавця з контрактів, визначених як
довгострокові згідно із Законом
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", є дата збільшення
валового доходу виконавця
довгострокового контракту.

Щодо порушень судами норм
процесуального права, на які вказує
відповідачу у касаційній скарзі, то
аналіз ст. 11, ст. 79, ст. 138 Кодексу
адміністративного судочинства
України, та той факт, що вилучення
оригіналу документа може призвести до
порушення прав та інтересів особи -
власника документа, внаслідок чого
сторони подають копії, свідчить на
користь того, що суд з власної
ініціативи або за клопотанням осіб, які
беруть участь у справі, може вимагати
подання оригіналу, який підлягає
огляду в судовому засіданні з
наступним дорученням до справи копії
цього документа лише завіреної судом.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач у ході судових засідань не
наполягав на дослідженні оригіналів
документів, а у суду під час
дослідження доказів не виникло
сумнівів щодо справжності наданих
позивачем копій.

Посилання відповідача на підписання
позову неповноважною особою є
безпідставним, які і зміна
формулювання способу захисту
заявленого позивачем.

Так, за правилами Кодексу
адміністративного судочинства України
у тих випадках, коли предметом спору є
індивідуальний акт, дія або
бездіяльність позовною вимогою за
правилами Кодексу адміністративного
судочинства України має бути визнання
такого акта, дії чи бездіяльності
протиправними, а в разі оскарження
нормативно-правового акта-визнання
його нечинним. При цьому вимога про
визнання недійсним (протиправним,
незаконним, неправомірним, скасування)
індивідуальних актів не містять різних
способів захисту, а є одним і тим же
способом, сформульованим у різних
словесних формах.

З огляду на викладене та враховуючи
межі перегляду справи судом касаційної
інстанції, визначені у ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які не дозволяють суду
касаційної інстанції здійснювати
переоцінку досліджених та оцінених
судами попередніх інстанцій доказів,
суд касаційної інстанції вважає за
правильне касаційну скаргу залишити
без задоволення, а оскаржувані судові
рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Петровському районі м.
Донецька залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 29.07.2009 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28.01.2010 у
справі № 2а-9694/09/0570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко