Справа № 826/4912/14
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2014-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 травня 2014 року № 826/4912/14

Окружний адміністративний суд м.Києва
у складі головуючого судді Клименчук
Н.М., суддів Костенка Д.А., Шрамко Ю.Т.
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Кременчуцького міськрайонного
центру зайнятості до 1. Державної
Реєстраційної служби України
2.Реєстраційна служба Кременчуцього
міського управління юстиції
Полтавської областіпро визнання
незаконним та скасування рішення від
23.12.2013

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернувся Кременчуцький
міськрайонний центр зайнятості (надалі
- позивач) з позовом до Державної
Реєстраційної служби України (надалі -
відповідач -1), Реєстраційна служба
Кременчуцього міського управління
юстиції Полтавської області (надалі -
відповідач -2), в якому просить визнати
неправомірними та незаконними дії
державного реєстратора Коротюк Т.В. з
винесення рішення №9363198 від 23.12.2013,
зобов'язати зареєструвати право
власності( з урахуванням поданої зави
про зміну позовних вимог).

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 16.04.2014 відкрито
провадження в адміністративній справі,
адміністративну справу №826/4921/14
призначено до судового розгляду на
19.05.2014.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги повністю
підтримали та просили їх задовольнити.
Позивач вважає, що рішення №9363198 від
23.12.2013 є незаконним, а тому просить суд
зобов'язати здійснити державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно - гараж.

Відповідач 1 та представник
відповідача 2 проти задоволення
адміністративного позову заперечували
зазначивши, що рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, прийняте державним
реєстратором прав на нерухоме майно -
Коротюк Т.В. від 23.12.2013 прийнято
обґрунтовано на законних підставах,
так як подані документи не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Відповідно до вимог частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з
урахуванням вимог ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд дійшов висновку про
доцільність розгляду справи у
письмовому провадженні на підставі
наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення їх представників, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Полтавської
області в справі №18/2569/12 за позовом
Кременчуцького міськрайонного центру
зайнятості до Виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради
Полтавської області за участю 3-ої
особи Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Полтавській області прийнято рішення
від 19.02.2012 про визнання права власності
на самочинно збудоване нерухоме майно:
гараж площею 32 кв.м літер за планом «М»
у м. Кременчуці по проїзду
Арсенальному,1.

Представник в особі Тарана Олександра
Олександровича, Кременчуцького
міськрайонного центру зайнятості
звернувся 26.07.2013 до реєстраційної
служби Кременчуцького міського
управління юстиції Полтавської
області з заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо
права власності). Заява зареєстрована
26.07.2013 у базі даних про реєстрацію заяв
та запитів Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно за реєстровим
№2199073.

Одночасно з поданням заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, позивачем були подані
наступні документи: квитанція №240430001
від 04.07.2013, копія паспорту та
реєстраційного номеру облікової
картки платника податку Тарана О.О.,
оригінал довіреності від 04.07. 2013 на
уповноваження Тарана О.О., рішення
Господарського суду Полтавської
області від 12.02.2012 по справі №18/2569/12 з
відміткою про набрання рішенням
законної сили, ухвала Господарського
суду Полтавської області від 04.03.2013 по
справі №18/2569/12, технічний паспорт від
03.06.2009, виданий Кременчуцьким бюро
технічної інвентаризації, копія
виписки АВ№835765 з єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, копія довідки
АВ№597707 з єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України,
копія положення Кременчуцького
міськрайонного центру зайнятості від
01.02.2011.

Однак, під час розгляду заяви про
державну реєстрацію права власності та
доданих до неї документів на нерухоме
майно державної власності, гараж, що
знаходиться за адресою: проїзд
Арсенальний, 1, м.Кременчук, Полтавська
область відповідачем 2, встановлено
відсутність у повному обсязі
документі, необхідних для проведення
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, визначених Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 №703 (далі - Порядок), який діяв
на момент відмови, а саме: документ, що
посвідчує речове право на земельну
ділянку, документ, що відповідно до
вимог законодавства засвідчує
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництва об'єкта.

З урахуванням зазначених обставин
державним реєстратором прав на
нерухоме майно прийнято рішення №5318683
від 27.08.2013 про зупинення розгляду заяви
та роз'яснено, що у разі подання у
встановленому законодавством порядку
необхідних документів розгляд заяви
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень буде відновлено.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем подано документ, що
посвідчує речове право на земельну
ділянку, а саме: державний акт на право
постійного користування земельною
ділянкою ЯЯ №223558. Документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництва об'єкта не був
поданий.

Державним реєстратором прав на
нерухоме майно, Корюк Т.В., 23.12.2013
прийнято Рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №9363198 (далі - Рішення №9363198).

Вказаним рішенням, Кременчуцькому
міськрайонному центру зайнятості
відмовлено в державній реєстрації
права власності на гараж, що
розташований за адресою:Полтавська
область, м.Кременчук, проїзд
Арсенальний,1.

Відмову в державній реєстрації права
власності, державний реєстратор прав
на нерухоме майно мотивував тим, що
подані для проведення державної
реєстрації прав документи не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Спірні правовідносини врегульовано
нормами Конституції України,
Цивільного кодексу України, Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень від 01.07 2004 №1952-IV (далі - Закон №
1952-IV), Порядку «державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06. 2011 № 703 (далі -
Порядок № 703).

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України..

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації врегульовано
нормами Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», який спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 2
Закону № 1952-IV державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація прав) - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно (далі - Державний реєстр
прав) - єдина державна інформаційна
система, що містить відомості про права
на нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону №1952-IV державна
реєстрація прав є обов'язковою.
Інформація про права на нерухоме майно
та їх обтяження підлягає внесенню до
Державного реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV).

У відповідності до ст.5 Закону № 1952-IV у
Державному реєстрі прав реєструються
речові права та їх обтяження на
земельні ділянки, а також на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення, а саме: підприємства як
єдині майнові комплекси, житлові
будинки, будівлі, споруди (їх окремі
частини), квартири, житлові та
нежитлові приміщення.

Якщо законодавством передбачено
прийняття в експлуатацію об'єкта
нерухомого майна, державна реєстрація
прав на такий об'єкт проводиться після
прийняття його в експлуатацію в
установленому законодавством порядку.

Орган державної реєстрації прав
проводить державну реєстрацію прав та
їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV).

Відповідно до ч. 1 ст.15 Закону №1952-IV
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених ст.18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Приписами ч. 2 ст.15 Закону № 1952-IV
визначено, що орган державної
реєстрації прав, державні реєстратори
зобов'язані надати до відома заявників
інформацію про необхідний перелік
документів для здійснення державної
реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з ч.4 ст.15 Закону № 1952-IV державній
реєстрації підлягають виключно
заявлені права та їх обтяження за умови
їх відповідності законодавству і
поданим документам.

У відповідності до ч.7 ст.15 Закону № 1952-IV
розгляд заяви про державну реєстрацію
обтяжень і прийняття рішення про таку
реєстрацію, відмову у державній
реєстрації обтяжень або її зупинення
проводиться в день надходження заяви
та документів, необхідних для
державної реєстрації обтяжень.

Абзацом першим ч.3 ст.16 Закону №1952-IV
визначено, що разом із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень у паперовій формі подаються
оригінали документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, їх копії, засвідчені в
установленому порядку.

Відповідно до ч.7 ст.16 Закону №1952-IV
державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом.

Документи, що встановлюють виникнення,
перехід, припинення прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і подаються для
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Згідно з п.1 ч.1 ст.18 Закону № 1952-IV
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, що підтверджує
виникнення права власності при
здійсненні державної реєстрації прав
на нерухоме майно, видається фізичним
та юридичним особам на новозбудовані,
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.24 Закону №
1952-IV у державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - державна
реєстрація прав), перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедуру
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна, визначає Порядок №
703.

Державна реєстрація прав на об'єкт
незавершеного будівництва та їх
обтяжень в установлених законом
випадках проводиться відповідно до
вимог та з урахуванням особливостей,
визначених цим Порядком.

В п. 16 Порядку №703 визначено, що за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Згідно з п.23 Порядку №703 державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

З аналізу зазначених вище норм Закону
№ 1952-IV та Порядку №703 вбачається, що
лише Законом №1952-IV визначені підстави
відмови в державній реєстрації прав та
їх обтяжень, про що безпосередньо
зазначено і в п.23 Порядку №703.

Перелік підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» є
вичерпним, розширеному тлумаченню не
підлягає.

За наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

В ході дослідження матеріалів справи
судом встановлено, що 26.07.2013
представник позивача звернувся до
Реєстраційної служби Кременчуцького
міського управління юстиції
Полтавської області з заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, яку зареєстровано за
реєстраційним номером №2199073.

Як вбачається з матеріалів справи,
подана заява про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень не відповідає
вимогам до заповнення заяв у сфері
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
встановлених Наказом Міністерства
юстиції України «Про впорядкування
відносин, пов'язаних із державною
реєстрацією речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» № 595/5 від 17.04.2012.

Як встановлено судом документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництва об'єкта не був
поданий, що стало підставою для
винесення рішення №9363198 від 23.12.2013 про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень

Відповідно до п.10 Порядку «Питання
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів», затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№461 від 13.04.2011 у разі коли на самочинно
збудоване нерухоме майно визнано право
власності за рішенням суду, воно
приймається в експлуатацію згідно
вказаного Порядку.

Виходячи з аналізу встановлених
фактів, суд зазначає, що відповідно до
п.1 ч.2 ст.9 Закону №1952-IV державний
реєстратор прав на нерухоме майно (далі
- державний реєстратор) встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства та
відповідно до п. 4 ч.1 ст.24 Закону
відмовляє у державній реєстрації прав,
якщо подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Зважаючи на зазначене, суд вважає, що
оскаржуване рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, прийняте 23.12.2013 державним
реєстратором прав на нерухоме майно -
Корюк Т.В. за №9363198, прийнято
обґрунтовано, на законних підставах,
так як подані документи не
відповідають вимогам, встановленим
Законом №1952-IV та не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують, а
саме документ, що засвідчує прийняття в
експлуатацію об'єкта закінченого
будівництва.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що вимога позивача про
скасування Рішення №9363198 є
необґрунтованою, а тому в її
задоволенні має бути відмолено.

Також суд вважає, що вимога позивача
про визнання протиправною
бездіяльності відповідача 1 в частині
відмови в державній реєстрації права
власності на нежитлове приміщення, не
підлягає до задоволення, оскільки,
виходячи з визначення поняття
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, де бездіяльність - це
пасивна поведінка суб'єкта владних
повноважень, яка може мати вплив на
реалізацію прав, свобод, інтересів
фізичної чи юридичної особи (наприклад,
неприйняття рішення за заявою особи,
ненадання допомоги працівниками
міліції, неоприлюднення
нормативно-правового акта тощо),
прийняття державним реєстратором прав
на нерухоме майно рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень є конкретною дією, що є
відмінним від бездіяльності.

Позовні вимоги позивача щодо
зобов'язання відповідачів прийняти
рішення про державну реєстрацію права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно: нежитлове приміщення -
гараж площею 32 кв.м. літера за планом
«М», розміщений за адресою: м.Кременчук,
проїзд Арсенальний, 1, та внести
відповідний запис до Державного
реєстру прав, є похідними вимогами від
вимоги про скасування Рішення №9363198,
які до задоволення також не підлягають.

Виходячи із викладеного, суд приходить
до переконання про відмову в
задоволенні позовних вимог про
зобов'язання відповідачів вчинити
певні дії.

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого: суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на
підставі пояснень сторін, третіх осіб
та їхніх представників, показань
свідків, письмових і речових доказів,
висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати
надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи
позивача були спростовані.

Натомість, відповідачами доведено
правомірність своїх рішення та дій.

Враховуючи вищезазначене, суд
всебічно, повно та об'єктивно, за
правилами, встановленими ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників сторін по справі, вважає,
що позовні вимоги є необґрунтованими.

Приймаючи до уваги викладене вище,
керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст.
158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного
позову Кременчуцькому міськрайонному
центру зайнятості відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.М.Клименчук

Судді
Д.А. Костенко

Ю.Т. Шрамко