Справа № 2а-4588/09/0470
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року
м. Київ К/800/14255/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства "Нікопольський завод
феросплавів" на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 16 травня 2011
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27 лютого 2013 року у справі №
2а-4588/09/0470 за позовом Публічного
акціонерного товариства
"Нікопольський завод феросплавів" до
Дніпропетровської митниці, Головного
управління Державного казначейства
України в Дніпропетровській області,
за участю прокуратури
Дніпропетровської області про
скасування рішення та стягнення
коштів,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2009 року Публічне акціонерне
товариство "Нікопольський завод
феросплавів" (далі-ВАТ "Нікопольський
завод феросплавів", Товариство)
звернулося до суду з позовом до
Криворізької митниці
(правонаступником якої є
Дніпропетровська митниця), Головного
управління Державного казначейства
України в Дніпропетровській області, в
якому просило визнати протиправними та
скасувати рішення Криворізької
митниці від 02.04.2008 року про визначення
митної вартості товарів (здійснення
митної оцінки) та стягнути з Державного
бюджету України на користь позивача
суму надмірно сплачених податків і
зборів по вантажно-митним деклараціям
на загальну суму 4 126 312, 29грн., а також
стягнути з Державного бюджету України
на користь позивача судовий збір в
розмірі 1 700, 00грн.

З урахуванням зміни позовних вимог (Т.1,
а.с.147) позивач просив визнати
протиправними та скасувати рішення
Криворізької митниці №МВ093 від 02.04.2008
року про визначення митної вартості
товарів (здійснення митної оцінки) та
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
від 04.04.2008 року №113020000/8/000725, винесену
Криворізькою митницею; стягнути з
Державного бюджету України на користь
позивача суму надмірно сплаченого мита
у розмірі 357776,39грн., а також стягнути з
Державного бюджету України на користь
позивача судовий збір в розмірі 1 700,
00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на протиправність дій
митниці щодо самостійного визначення
митної вартості за 2-м методом та
необґрунтованим витребуванням у
позивача додаткових документів щодо
підтвердження митної вартості товару.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
16.05.2011 року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 27 лютого 2013
року, у задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі. Суд не знайшов порушень
митного законодавства в діях
відповідача, зазначивши, що
Криворізька митниця діяла правомірно,
відповідно до вимог ст. 266, 268 Митного
кодексу України.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, Товариство
звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати та ухвалити нову постанову
про задоволення позову.

Дніпропетровська митниця та Головне
управлінням Державної казначейської
служби України у Дніпропетровській
області надали письмові заперечення на
касаційну скаргу позивача, за змістом
яких проти вимог останнього
заперечують з мотивів їх
необґрунтованості та просять, вказану
касаційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 16 травня 2011
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27 лютого 2013 року без змін.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 03.12.2007 року між ВАТ
"Нікопольський завод феросплавів" і
фірмою «EMPIRE CHEMICAL LLC» США був укладений
контракт купівлі-продажу № 031207N, за
умовами якого фірма «EMPIRE CHEMICAL LLC»
повинна поставити на користь
Товариства продукцію у відповідності
до умов специфікації до вищевказаного
контракту.

Згідно умов специфікації №1 до
вказаного контракту фірма «EMPIRE CHEMICAL LLC»
та Товариство домовились про поставку
на адресу останнього марганцевої руди
дрібної фракції (вміст марганцю не
менше 28%).

15.03.2008 року при митному оформленні
товару позивачем до Криворізької
митниці подана вантажна митна
декларація (ВМД) №113020000/8/002309. Разом з
ВМД позивачем до митного органу була
подана декларація митної вартості
(ДМВ), якій митним органом був
присвоєний реєстраційний №113020000/8/002309,
що відповідає номеру ВМД.

У ВМД і ДМВ позивачем була заявлена
митна вартість товарів у розмірі 20 857, 50
USD, яка була визначена за основним
методом визначення митної вартості
товарів за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються, (метод визначення
митної вартості №1).

02.04.2008р. між Митницею та позивачем
згідно ст.ст. 266, 267 Митного кодексу
України та п.п. 10, 11 постанови КМ України
№ 1766 від 20.12.2006 року була проведена
процедура консультацій, шляхом
зазначення переліку необхідних
додаткових документів на зворотній
стороні запиту № 2309 від 01.04.2008 року (а.с.
206, т.1), з метою обґрунтованого вибору
підстав для визначення митної
вартості, про що свідчить відповідний
запис в.о. начальника бюро декларування
ВАТ "Нікопольський завод феросплавів"
Толкачова С.В. із зазначенням дати,
прізвища та поставлення підпису.

У зв'язку з відмовою позивача у наданні
митному органу документів, які б
підтверджували зазначену позивачем
митну вартість товару, що отримано ним
на підставі контракту № 031207N, митним
органом прийнято рішенням № МВ093 від
02.04.2008р., яким митну вартість цього
товару, яка не відповідає заявленій
позивачем ціні (ціна договору щодо
товарів, які імпортуються), визначено з
використанням методу № 2 (за ціною
договору щодо ідентичних товарів).

04.04.2008р. митницею прийнято картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України №113020000/2008/000725.

Як вказує позивач, для уникнення
простою товарів та пов'язаних і цим
негативних фінансових наслідків для
господарської діяльності
підприємства, протягом квітня 2008 року
він був вимушений надати митниці ВМД
разом з ДМВ, в яких митна вартість була
визначена за другим методом визначення
митної вартості відповідно до рішення
Криворізької митниці № МВ093 від 02.04.2008
року. При цьому, позивачем були
сплачені митні збори (обов'язкові
платежі), виходячи з митної вартості,
визначеної митним органом та
зазначеної у новій ВМД.

Позивач вважає, що ним була правильно
визначена митна вартість товару за
ціною до договору, а тому повинна
застосовуватись митна вартість,
заявлена декларантом, а сума надмірно
сплачених позивачем податків і зборів
(обов'язкових платежів) підлягає
поверненню позивачу. У зв'язку з цим
позивач і звернувся в суд з даним
позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що оскільки
ВАТ "Нікопольський завод феросплавів"
відмовилося надати додаткові
документи для підтвердження митної
вартості товарів, то митний орган
відповідно до митного законодавства
обґрунтовано прийняв картку відмови та
визначив митну вартість товару за
ціною договору щодо ідентичних
товарів.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Відповідно до частини першої статті 265
Митного кодексу України від 17.11.2002р.
(далі - МК України) митний орган, що
здійснює контроль за правильністю
митної оцінки товарів з урахуванням
положень цього Кодексу, має право
приймати рішення про правильність
заявленої декларантом митної вартості
товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути
визначено за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною в кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари було продано в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митну вартість
товарів не може бути визначено шляхом
застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також Порядку
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 9 квітня 2008 року
№ 339, та Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня 2006
року № 1766, дає підстави вважати, що
митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості.

За таких обставин Митниця має
повноваження витребовувати додаткові
документи для перевірки правильності
зазначеної митної вартості товару в
разі наявності підстав для сумніву в
правильності митної оцінки товару, що
переміщується через митний кордон
України.

Так, між Митницею та позивачем була
проведена процедура консультацій,
шляхом зазначення переліку необхідних
додаткових документів на зворотній
стороні запиту № 2309 від 01.04.2008 року
(а.с.206, т.1), з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості, про що свідчить відповідний
запис в.о. начальника бюро декларування
ВАТ "Нікопольський завод феросплавів"
Толкачова С.В. із зазначенням дати,
прізвища та поставлення підпису.

Водночас, у зв'язку з відмовою позивача
у наданні митному органу документів,
митним органом обґрунтовано прийнято
рішенням № МВ093 від 02.04.2008р., яким митну
вартість цього товару визначено з
використанням методу № 2 (за ціною
договору щодо ідентичних товарів), та
зазначено причини неможливості
застосування основного методу за ціною
договору.

Отже, оскільки ВАТ "Нікопольський завод
феросплавів" відмовилося надати
додаткові документи для її
підтвердження, то митний орган
відповідно до митного законодавства
обґрунтовано прийняв картку відмови та
визначив митну вартість товару за
ціною договору щодо ідентичних
товарів.

Аналогічна правова позиція була
висловлена також Верховним Судом
України у постанові від 26 червня 2012
року (справа № 21-209а12)

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Нікопольський завод феросплавів"
відхилити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
травня 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 27 лютого 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша