Справа № 474/173/14
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 474/173/14

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції:
Фасій В.В. Судова колегія Одеського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Вербицької Н.В. та
Градовського Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Врадіївського районного суду
Миколаївської області від 21 лютого 2014
року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Управління
соціального захисту населення
Врадіївської районної державної
адміністрації Миколаївської області
та Врадіївської районної державної
адміністрації Миколаївської області
про визнання незаконним рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулись до суду з позовом до
Управління соціального захисту
населення Врадіївської районної
державної адміністрації Миколаївської
області (далі УСЗН) та Врадіївської
районної державної адміністрації
Миколаївської області (далі РДА) про
визнання незаконним рішення УСЗН щодо
припинення виплати
батькам-вихователям допомоги на
вихованця дитячого будинку сімейного
типу ОСОБА_3, а також з вимогою визнати
право батьків-вихователів на
самостійне здійснення витрат
необхідних для задоволення потреб
підопічного за рахунок державної
допомоги.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалось, що спірне рішення є
незаконним, оскільки питання утримання
вихованця ОСОБА_3 дитячого будинку
сімейного типу в центрі
соціально-психологічної реабілітації
виключна прерогатива батьків
вихователів, які самостійно повинні
здійснювати витрати, необхідні для
задоволення потреб підопічного, за
рахунок призначеної державної
допомоги.

Постановою Врадіївського районного
суду Миколаївської області від 21
лютого 2014 року позов задоволено
частково. Суд визнав незаконним
рішення УСЗН щодо припинення
нарахування та виплати грошового
забезпечення ОСОБА_1, як
батьку-вихователю та зобов'язав УСЗН
здійснити нарахування та виплату йому
грошового забезпечення як
батьку-вихователю в період з 01 грудня
2013 року і станом на 21 лютого 2014 року. В
частині задоволення вимог щодо
визнання незаконним рішення УСЗН про
припинення виплати державної
соціальної допомоги на
дитину-вихованця ОСОБА_3 незаконними
було відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
зазначається, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
21 квітня 2011 року ОСОБА_3 надано статус
дитини-сироти розпорядженням №141-р від
21 квітня 2011 року.

Розпорядженням РДА №310-р від 25 липня 2012
року створено дитячий будинок
сімейного типу на базі родини
позивачів з влаштуванням на виховання
та спільне проживання дітей-сиріт, в
тому числі і ОСОБА_3.

01 серпня 2012 року між РДА та
батьками-вихователями (позивачі)
укладена угода про організацію
діяльності дитячого будинку сімейного
типу, якою визначені права та обов'язки
сторін, яка є додатком до розпорядження
№310-р від 25 липня 2012 року.

13 листопада 2013 року комісією з питань
захисту прав дитини при РДА прийнято
рішення про поміщення ОСОБА_3 до
Миколаївського центру
соціально-психологічної реабілітації
дітей, для надання
соціально-психологічної та
реабілітаційної допомоги (витяг з
протоколу №10 від 13 листопада 2013 року),
лист №520 від 25 листопада 2013 року.

ОСОБА_3 з 22 листопада 2013 року перебував
в Миколаївському центрі
соціально-психологічної реабілітації
дітей на повному державному
забезпеченні.

В січні 2014 року УСЗН на звернення
позивачів роз'яснено про припинення з 01
грудня 2013 року виплат державної
соціальної допомоги на
дитину-вихованця ОСОБА_3 та грошового
забезпечення батьку-вихователю, а
також зазначено, що УСЗН має намір
провести донарахування грошового
забезпечення батьку-вихователю.

Припинення виплат державної
соціальної допомоги на
дитину-вихованця ОСОБА_3 і стало
підставою для звернення
батьків-вихователів з позовом до суду.

Вирішуючи справу та частково
задовольняючи вимоги, суд першої
інстанції виходив, зокрема, з того, що
оскільки дитина-вихованець не виведена
із дитячого будинку сімейного типу,
грошове забезпечення батьку вихованцю
має бути нараховане. Крім того, судом
зазначено, що відповідачем не було
доведено правомірність дій щодо
припинення нарахування та виплати
грошового забезпечення
батьку-вихователю, порядком №81 не
передбачено припинення виплати
забезпечення з підстав перебування
дитини-вихованця окремо від сім'ї в
іншій місцевості, тому припинення
нарахування та виплати грошового
забезпечення батьку-вихователю є
протиправним. Також, суд вважав, що
вимоги про визнання незаконним рішення
відповідача щодо припинення виплати
державної соціальної допомоги на
дитину-вихованця незаконними та про
визнання права батьків вихователів на
самостійне здійснення витрат
необхідних для задоволення потреб
підопічного за рахунок призначеної
державної допомоги, пенсій, аліментів,
доходів від майна підопічного є
необґрунтованими.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п.1 Порядку призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми, затвердженого Постановою КМУ
від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі Порядок)
цей Порядок визначає умови призначення
і виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми, передбачених Законом України
"Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Згідно до п.25 Порядку відповідно до
статті 16 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" допомога на
дітей, над якими встановлено опіку чи
піклування, призначається особам,
визначеним в установленому порядку
опікунами чи піклувальниками дітей,
які внаслідок смерті батьків,
позбавлення їх батьківських прав,
хвороби батьків чи з інших причин
залишилися без батьківського
піклування та відповідно до
законодавства набули статусу
дитини-сироти, дитини, позбавленої
батьківського піклування.

Пунктом 29 Порядку встановлено, що
допомога на дітей, над якими
встановлено опіку чи піклування,
призначається з місяця, в якому була
подана заява з усіма необхідними
документами, та виплачується щомісяця
до моменту досягнення дитиною
18-річного віку включно.

Відповідно до п.30 Порядку підставою для
припинення виплати допомоги на дітей,
над якими встановлено опіку чи
піклування, є:

- звільнення від виконання обов'язків
опікуна чи піклувальника;

- працевлаштування або взяття шлюбу
дитиною до досягнення нею 18-річного
віку;

- усиновлення дитини, передача дитини
батькам досягнення дитиною 18-річного
віку;

- надання неповнолітній особі повної
цивільної дієздатності, якщо вона
записана матір'ю або батьком дитини.

Приймаючи рішення про припинення
виплати державної соціальної допомоги
на дитину-вихованця ОСОБА_3, УСЗН
виходило з того, що вказана дитина
перебуває в центрі
соціально-психологічної реабілітації
дітей на повному державному утриманні.

Разом з тим, наведеними положеннями п.30
Порядку встановлено вичерпний перелік
підстав для припинення виплати
допомоги на дітей, серед якого така
підстава припинення виплати як
перебування дитини на повному
державному утриманні - відсутня.

Отже, враховуючи, що чинним
законодавством не передбачено
припинення виплати
батькам-вихователям вже призначеної
державної соціальної допомоги на
дитину-вихованця у зв'язку з
знаходженням такої дитини на
тимчасовому повному державному
утриманні, колегія суддів приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення
УСЗН щодо припинення виплати
батькам-вихователям допомоги на
вихованця дитячого будинку сімейного
типу ОСОБА_3 - є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

В той же час, приймаючи оскаржувану
постанову та зобов'язуючи УСЗН
здійснити нарахування та виплату
ОСОБА_1 грошового забезпечення, як
батьку-вихователю в період з 01 грудня
2013 року і станом на 21 лютого 2014 року, суд
першої інстанції фактично вийшов за
межі позовних вимог, оскільки такі
вимоги позивачем не заявлялися.

Разом з тим, з матеріалів справи не
вбачається порушення відповідачами
права ОСОБА_1 на отримання грошового
забезпечення як батьку-вихователю,
оскільки, дійсно, з 01 грудня 2013 року
відповідачем було припинено
нарахування та виплату грошового
забезпечення батьку-вихователю ОСОБА_1,
проте, у січні 2014 року йому було
проведено донарахування такого
грошового забезпечення за грудень 2013
року та січень 2014 року, що також
підтверджується довідкою УСЗН від 14
лютого 2014 року за №435, зокрема, про
сплату грошового забезпечення
батьку-вихователю за вказані періоди у
розмірі 4501,00 грн. на місяць з
урахуванням знаходження на утриманні
п'яти дітей (ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5,
ОСОБА_3 та ОСОБА_3).

Тому, з урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку про
необґрунтованість виходу суду першої
інстанції за межі позовних вимог в
порядку ст.11 КАС України в зв'язку з
відсутністю порушеного права ОСОБА_1 на
отримання грошового забезпечення як
батьку-вихователю в період з 01 грудня
2013 року і станом на 21 лютого 2014 року.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання права батьків-вихователів на
самостійне здійснення витрат
необхідних для задоволення потреб
підопічного за рахунок державної
допомоги колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ч.1 ст.203 КАС України
постанова або ухвала суду першої
інстанції скасовується в апеляційному
порядку і позовна заява залишається
без розгляду або провадження у справі
закривається з підстав, встановлених
відповідно статтями 155 і 157 цього
Кодексу.

Згідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд
закриває провадження у справі якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до суду з вимогами,
зокрема, про визнання його певного
права.

Разом з тим, відповідно до п.1, 2 ст.17 КАС
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори.

Однак, вказані позовні вимоги про
визнання права батьків-вихователів на
самостійне здійснення витрат
необхідних для задоволення потреб
підопічного за рахунок державної
допомоги не мають характеру
публічно-правового спору в розумінні
КАС України та не повинні розглядатись
судами адміністративної юрисдикції,
натомість можуть бути заявлені в
порядку цивільного судочинства.

Враховуючи все вищевикладене колегія
суддів вважає необхідним закрити
провадження в частині позовних вимог
про визнання права батьків-вихователів
на самостійне здійснення витрат
необхідних для задоволення потреб
підопічного за рахунок державної
допомоги.

Враховуючи, що судом першої інстанції
при вирішенні справи порушені норми
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, колегія суддів,
керуючись п.4 ч.1 ст.202 КАС України вважає
необхідним скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти по справі
нову, якою позовні вимоги задовольнити
частково.

Керуючись ст.ст. 153, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Врадіївського районного
суду Миколаївської області від 21
лютого 2014 року - скасувати та прийняти
нову постанову, якою позовні вимоги
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Управління
соціального захисту населення
Врадіївської районної державної
адміністрації Миколаївської області
та Врадіївської районної державної
адміністрації Миколаївської області
про визнання незаконним рішення -
задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення Управління
соціального захисту населення
Врадіївської районної державної
адміністрації Миколаївської області
щодо припинення виплати
батькам-вихователям допомоги на
вихованця дитячого будинку сімейного
типу ОСОБА_3.

Провадження в адміністративній справі
№474/173/14-а за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
Управління соціального захисту
населення Врадіївської районної
державної адміністрації Миколаївської
області та Врадіївської районної
державної адміністрації Миколаївської
області в частині позовних вимог про
визнання права батьків-вихователів на
самостійне здійснення витрат
необхідних для задоволення потреб
підопічного за рахунок державної
допомоги - закрити.

Постанова апеляційного суду є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: А.Г. Федусик Суддя:
Суддя: Н.В. Вербицька Ю.М. Градовський