Справа № 2а-1617/11/0308
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 травня 2014 року Справа №
9104/107825/11Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Луцьку на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 09 березня 2011 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
про визнання неправомірними дії та
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату державної та додаткової
пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 18.01.2010 року звернулася в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в м. Луцьку в якому просила
визнати дії відповідача незаконними,
зобов'язати останнього провести
перерахунок та виплатити перераховану
пенсію за періоди з 01.07.2010 року по 31.12.2010
року, зобов'язати виплатити
передбачену законом доплату до пенсії
як дитині війни за період з 01.07.2010 року
по 31.12.2010 року.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 09 березня
2011 року (прийнятою в порядку
скороченого провадження), позов
задоволено, визнано неправомірними дії
відповідача, зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
провести перерахунок та виплату
призначеної пенсії позивачу основного
розміру пенсії в розмірі шести
мінімальних пенсій за віком згідно ст.
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком згідно ст.
50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 01.07.2010 року по
31.12.2010 року, зобов'язано нарахувати та
виплатити підвищення до пенсії як
дитині війни за період з 01.07.2010 року по
31.12.2010 року включно в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком на
підставі положень ст. 28 Закону України
«Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування».

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
оскаржило його в апеляційному порядк.

В апеляційній скарзі зазначає, що
згідно зі ст. 54 Закону «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку із
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи можуть
призначатися за бажанням громадянина
із заробітку одержаного за роботу в
зоні відчуження в 1986-1990 р.р., у розмірі
відшкодування фактичних збитків, який
визначається згідно із законодавством.
В усіх випадках розмір пенсії для
інвалідів по 3 групі інвалідності, щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 6 мінімальних пенсій за
віком. Ст. 58 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік»
затверджений прожитковий мінімум для
осіб, які втратили працездатність.
Частиною 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»передбачено, що
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб , які втратили
працездатність , визначеного законом.
При цьому, ч. 3 ст. 28 вказаного Закону
встановлено, що мінімальний розмір
пенсії за віком, визначений цією
статтею, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.

Судом не було враховано те, що позивач
отримує пенсію на підставі ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
і відповідно до положень ч.5 ст. 54 цього
Закону порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п. 28 Розділу II Закону
України « Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
передбачалося внесення змін до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Але рішенням Конституційного Суду
України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року
положення п.28 Розділу II
вищезазначеного Закону визнано
неконституційним. Рішення про
відновлення дії вищезгаданого
законодавчого акту України у редакції,
чинній до внесення змін до нього,
Верховною Радою України не приймалося.
Внаслідок цього порядок обчислення
пенсій та/або підвищень до них,
передбачених Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» залишився
неврегульований.

Згідно Листа Пенсійного фонду України
від 03.07.08 р №11319/09-01 у 2008 році порядок
обчислення пенсій та підвищень,
передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
здійснюється відповідно до Постанови
Кабінету України від 28.05.2008 року №530
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян» де в п. 6
встановлено, що для інших інвалідів,
щодо яких встановлено причинний
зв'язок інвалідності з Чорнобильською
катастрофою по 3 групі інвалідності не
може бути нижче 530 грн., а п.4 цієї ж
постанови передбачено, що щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю відповідно до Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» інвалідам
3 групи виплачується у розмірі 15 %
прожиткового мінімуму.

Відповідно до п. п.2 п. 1 Постанови
Кабінету Міністрів України від 16 липня
2008 року №654 «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян»
починаючи з 1 липня 2008 року пенсії для
учасників ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС у 1987-1990 роках по 3 групі
інвалідності не повинні бути нижчими 760
грн. Тому апелянт вважає, що пенсія
позивачу виплачується відповідно до
чинного законодавства.

Виходячи із вище зазначеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних міркувань.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 є
дитиною війни та особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи категорії 1, є інвалідом ІІІ
групи внаслідок захворювання, яке
пов'язане з аварією на Чорнобильській
АЕС.

Розмір основної пенсії особам
віднесеним до категорії 1, інвалідам
ІІІ групи ст. 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визначено
у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком,
згідно ст. 50 даного закону особам,
віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
інвалідам IIІ групи у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п.п.12, п.п.15 п.28 розділу II
«Внесення змін до деяких законодавчих
актів України Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 20
грудня 2007 року, який набрав чинності 01
січня 2008 року, текст ст. ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
було викладено у новій редакції. Проте
рішенням Конституційного Суду України
№10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано
таким, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними)
положення п. 28 розділу ІІ «Внесення
змін до деяких законодавчих актів
України» Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України». Положення п. 28
вказаного закону, які визнані
неконституційними, втратили чинність з
дня ухвалення Конституційним Судом
вказаного рішення, у якому було вказано
на преюдиційність при розгляді судами
загальної юрисдикції позовів у зв'язку
з правовідносинами, що виникли
внаслідок дії неконституційного акта.

Відповідач виплачував позивачу
основну державну та додаткову пенсію в
менших розмірах, керуючись постановою
Кабінету Міністрів України від 16 липня
2008 року №654 «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян».

Виходячи з принципу пріоритетності
законів над підзаконними актами при
визначенні позивачу розмірів основної
державної та додаткової пенсії,
застосуванню підлягають ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не згадана вище
постанова уряду, оскільки остання
істотно звужує обсяг раніше
встановлених законом прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», в разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорії, та
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, яка виплачується
замість пенсії, підвищується на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
розмір якої визначається прожитковим
мінімумом для осіб, які втратили
працездатність, що урегульовано ч. 1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Як визначено ст. 3 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» державні соціальні гарантії
дітям війни, встановлені цим Законом,
не можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами.

Оскільки Законом України «Про
Державний бюджет на 2010 рік» дію ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» не зупинено. Відповідно до
Закону України «Про Державний бюджет
на 2010 рік» розміри державних
соціальних гарантій на 2010 рік, що
визначаються залежно від прожиткового
мінімуму, встановлюються відповідними
законами України, цим Законом, та
нормативно-правовими актами Кабінету
Міністрів України. Отже достатніх
правових підстав чи застережень щодо
неможливості підвищення пенсії
позивачу у передбаченому ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» розмірі колегія суддів не
вбачає.

Суд першої інстанції правильно вважав,
що позивач має право на проведення
перерахунку та виплати підвищення до
пенсії відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» та на проведення перерахунку та
виплату державної та додаткової
пенсії, відповідно до ст. ст. 50 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак, розглядаючи спір, суд першої
інстанції не застосував вимоги ч. 2 ст. 99
КАС України згідно якої для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод чи інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який обчисляється з дня коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів, а згідно ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Враховуючи вище викладене, приймаючи
до уваги дату звернення позивача до
суду із розглядуваним позовом (18.01.2011
року), відсутність поважних причин для
поновлення строку, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги в частині з 01.07.2010 року
по 17.07.2010 року включно слід залишити без
розгляду.

Стосовно решти позовних вимог, то
колегія суддів вважає, що такі
підлягають задоволенню за період з
18.07.2010 року по 31.12.2010 року.

З врахуванням вище наведеного судова
колегія вважає, що доводи апеляційної
скарги являються суттєвими і складають
підстави для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм процесуального права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, а також має місце
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст.197, п. 3 ч. 1
ст. 198, ст. 202, ст. 203 ст.205, ст.207, ст. 254 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
задовольнити частково, скасувати
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 09 березня
2011 року у справі № 2а-1768/11.

Прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьку щодо
невиплати ОСОБА_1 додаткової пенсії
згідно ст. 50 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», державної пенсії згідно
ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», підвищення до пенсії
згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
неправомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьку здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_1,
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком згідно ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
державної пенсії в розмірі не менше 6
мінімальних пенсій за віком згідно ст.
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 18 липня 2010 року по 31 грудня 2010
року з врахуванням ст. 28 Закону України
«Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування» та виплачених
сум.

Позовні вимоги за період з 01.07.2010 року
по 17.07.2010 року включно залишити без
розгляду.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин