Справа № 645/1146/14-а (2-а/645/41/14)
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. м.
Київ К/800/19032/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Фрунзенському районі міста
Харкова до Фрунзенського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції про скасування постанови про
накладення штрафу, провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
Фрунзенському районі міста Харкова на
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року та ухвалу Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 13 лютого
2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 року позивач - УПФ України в
Фрунзенському районі міста Харкова
звернувся до суду першої інстанції з
позовом, в якому просив скасувати
постанову відповідача - Фрунзенського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції від 05.02.2014 року про накладення
штрафу у розмірі 680 гривень за
невиконання без поважних причин
рішення суду по виконавчому
провадженню ВП №27006893.

Ухвалою Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 13 лютого 2014 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року, позовну заяву повернуто
позивачу.

Суди попередніх інстанцій мотивували
свої рішення тим, що даний
адміністративний позов предметно не
підсудний Фрунзенському районному
суду м. Харкова, а підсудний
Харківському окружному
адміністративному суду.

У поданій касаційній скарзі позивач
заявив вимоги про скасування рішень
судів попередніх інстанцій, як таких,
що постановлені із порушенням норм
процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що
даний спір предметно підсудний
Фрунзенському районному суду м.
Харкова, оскільки виконавчий документ
у виконавчому провадженні ВП №27006893 був
виданий саме вказаним судом.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, відповідно до пункту
першого частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Перевіривши правильність застосування
судом апеляційної інстанції норм
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що зазначена
касаційна скарга підлягає задоволенню,
виходячи з наступних мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору в даній справі є
постанова відповідача про накладення
штрафу у виконавчому провадженні, щодо
виконання ухваленої відповідно до
вимог п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України постанови
суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Пунктом 13 частини третьої статті 11
цього Закону передбачено, що державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право
накладати стягнення у вигляді штрафу
на фізичних, юридичних та посадових
осіб у випадках, передбачених законом.

Такі випадки передбачені, зокрема,
статтею 75 цього Закону, яка регулює
загальні умови виконання рішень, за
якими боржник зобов'язаний особисто
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення.

Саме у порядку цієї статті
здійснюється примусове виконання
рішень, ухвалених у справах,
передбачених пунктом 4 частини першої
статті 18 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідно до частин першої, другої
статті 75 Закону України «Про виконавче
провадження» після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Аналіз цих законодавчих положень
дозволяє дійти висновку, що рішення про
застосування штрафу державний
виконавець приймає у процесі
здійснення виконавчого провадження,
тобто під час примусового виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб).

Пунктом 5 частини першої статті 18
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що
адміністративні справи з приводу
рішень, дій чи бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання ними рішень
судів у справах, передбачених пунктами
1- 4 частини першої цієї статті, підсудні
місцевим загальним судам як
адміністративним судам.

Аналогічне положення містить частина
шоста статті 181 цього Кодексу.

Таким чином, справи про оскарження
постанов державного виконавця про
накладення штрафу за невиконання
рішень, ухвалених у справах, що
визначені у пункті 4 частини першої
статті 18 Кодексу адміністративного
судочинства України, предметно
підсудні місцевим загальним судам як
адміністративним судам як справи з
приводу рішень державного виконавця
щодо виконання судових рішень,
ухвалених цими судами.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів вважає помилковим висновок
судів попередніх інстанцій, що даний
адміністративний позов предметно не
підсудний Фрунзенському районному
суду м. Харкова, а підсудний
Харківському окружному
адміністративному суду відповідно до
ч. 2 ст. 18 КАС України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій і направити
справу на новий розгляд або для
продовження розгляду.

Колегія суддів приходить до висновку,
що з оскаржуваних рішень судів
попередніх інстанцій вбачається, що
при їх ухвалені, суди допустили
порушення норм процесуального права,
які призвели до постановлення
незаконних ухвал, що перешкоджають
подальшому провадженню у справі, а тому
підлягають скасуванню з направленням
справи на продовження розгляду до суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 227, 231, 254
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну Управління Пенсійного фонду
України в Фрунзенському районі міста
Харкова задовольнити, а ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року та ухвалу Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 13 лютого
2014 року у справі № 645/1146/14 - скасувати,
справу направити до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
І.Я. Олендер

В.І. Бутенко

Т.О. Лиска