Справа № 813/4252/14
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі
справа №813/4252/14
Суддя Львівського окружного
адміністративного суду Гулик А.Г.,
перевіривши матеріали позовної заяви
ОСОБА_1 до Львівської митниці
Міндоходів про визнання
неправомірними дій, зобов'язання
вчинити дії, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Львівської митниці Міндоходів, в якому
просить суд визнати протиправними дії
Львівської митниці Міндоходів щодо
недопущення позивача до роботи,
виконання своїх посадових обов'язків
за наявності судових рішень про
визнання незаконними і скасування
наказів про припинення перебування на
державній службі в митних органах та
про оголошення наказу Державної митної
служби України про припинення
перебування на державній службі в
митних органах; зобов'язати Львівську
митницю Міндоходів допустити позивача
до роботи та виконання своїх
обов'язків; стягнути з Львівської
митниці Міндоходів на користь ОСОБА_1
неотриману середню заробітну плату за
час затримки виконання рішення суду
про скасування наказу про припинення
перебування на державній службі в
митних органах з 12.12.2012 р. по 03.12.2013 р.;
стягнути з відповідача моральну шкоду
справі; встановити Львівській митниці
Міндоходів строк для виконання
судового рішення.
З позовної заяви вбачається, що
постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 05.11.2008 року
у справі №2а-1775/08, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду та ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 10.10.2012 р., позовні вимоги ОСОБА_1 до
Львівської митниці та Державної митної
служби України задоволено, визнано
незаконним та скасовано наказ
Державної митної служби України №1301-к
від 22.07.2008 р. в частині припинення
перебування на державній службі в
митних органах згідно з п. 6 ст. 30 Закону
України "Про державну службу" ОСОБА_1,
в.о. провідного інспектора відділу
боротьби з порушенням митного
законодавства служби митної варти та
організації боротьби з порушеннями
митного законодавства.
Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 14.09.2009 р. у
справі №2а-4537/09/1370, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02.03.2010 р. та
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 09.04.2013 р., адміністративний
позов прокурора Львівської області до
Львівської митниці про визнання
протиправним і скасування наказу
задоволено повністю, визнано
протиправним і скасовано наказ №306-к
від 28.04.2009 року про оголошення наказу
Державної митної служби України.
Зі змісту позовних вимог випливає, що
позивач просить суд визнати
протиправною бездіяльність
відповідача по виконанню постанов
Львівського окружного
адміністративного суду від 05.11.2008 року
у справі №2а-1775/08 та від 14.09.2009 р. у
справі №2а-4537/09/1370, зобов'язати
відповідача виконати вказані судові
рішення та стягнути з нього
компенсацію за час затримки виконання
судових рішень і моральну шкоду,
встановити відповідачу строк для
виконання вказаних судових рішень.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження

Право на компенсацію заробітку,
втраченого за час виконання судового
рішення про поновлення на роботі
встановлено статтею 236 Кодексу законів
про працю України, відповідно до якої у
разі затримки власником або
уповноваженим ним органом виконання
рішення органу, який розглядав
трудовий спір про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, цей орган виносить ухвалу
про виплату йому середнього заробітку
або різниці в заробітку за час
затримки.

Наведена норма матеріального закону
встановлює порядок звернення до суду
загальної юрисдикції, який розглядав
трудовий спір в порядку цивільного
судочинства, і вирішення питання про
стягнення середнього заробітку за час
затримки в поновленні працівника на
роботі.

Процедуру реалізації зазначеного
права у рамках адміністративного
судочинства встановлено статтею 267 КАС
України, зокрема частиною дев'ятою
зазначеної статті (в редакції чинній на
час виникнення спору), особа-позивач, на
користь якої ухвалено постанову суду,
має право подати до суду першої
інстанції заяву про визнання
протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, що вчинені суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або на
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду.

Таку заяву може бути подано протягом
десяти днів з дня, коли позивач
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи
інтересів, але не пізніше дня
завершення строку пред'явлення до
виконання виконавчого листа, виданого
за відповідною судовою постановою.

Заява підлягає розгляду та вирішенню у
судовому засіданні із повідомленням
осіб, які беруть участь у справі,
протягом десяти днів з дня її
отримання. Неприбуття у судове
засідання осіб, які були належним чином
повідомлені, не перешкоджає розгляду
такої заяви.

За наслідками розгляду такої заяви, як
зазначено у частині 10 статті 267 КАС
України, судом виноситься постанова,
яка може бути оскаржена лише в
апеляційному порядку.

Отже, вимоги про стягнення середнього
заробітку за час затримки виконання
постанови суду в адміністративній
справі розглядаються в порядку,
передбаченому ст.267 КАС України.

Як вбачається зі змісту позовних вимог,
вони пов'язані з виконанням судових
рішень в адміністративних справах та
не можуть розглядатись в порядку
адміністративного судочинства як
новий публічно-правовий спір. Суд
звертає увагу на те, що в позовній заяві
позивач посилається на норму ст.267 КАС
України, проте звертається до суду з
новим позовом, а не з заявою про
визнання протиправною бездіяльності
по виконанню судового рішення, яке
набрало законної сили.

Суд також зазначає, що виконання
рішення суду є невід'ємною складовою
права на справедливий суд,
гарантованого ст. 6 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод. Тому питання виконання
судового акта завжди розглядається
Європейським судом з прав людини в
аспекті захисту права людини на
справедливий суд. У цьому контексті
вартими уваги видаються правові
позиції, висловлені у рішеннях
Європейського суду з прав людини, який
вважає, що правовідносини сторін, що
виникають під час та у зв'язку із
виконанням постанови суду, є частиною
судового провадження. Європейський Суд
з прав людини неодноразово звертав
увагу, що судове та виконавче
провадження є першою та другою
стадіями у загальному провадженні
(рішення у справі "Скордіно проти
Італії" (Scordino v. Italy) (N 1) [ВП], №36813/97, п. 197).
Таким чином, виконання рішення не
відокремлюється від судового розгляду
і провадження повинно розглядатися
загалом (рішення у справі "Сіка проти
Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від
13 червня 2006 року, пп. 18 рішення
"Ліпісвіцька проти України" N11944/05 від 12
травня 2011 року).

Таким чином, оскільки позивач
звернувся до суду з позовною вимогою,
як з новим публічно-правовим спором, а
не із заявою в порядку здійснення
контролю за виконанням судових рішень
в адміністративних справах, як це
передбачено ст.267 КАС України, то
позивач обрав неналежний
процесуальний спосіб захисту своїх
прав. Вказана позиція суду
узгоджується з правовою позицією
Вищого адміністративного суду України,
висловленою в ухвалах від 05.06.2014 р. у
справі №К/800/64523/13, від 19.06.2013 р.
№К19991/92667/11, від 10.10.2012 р. №К9991/31548/12.

Щодо позовної вимоги позивача про
зобов'язання відповідача подати звіт
про виконання судових рішень суд
зазначає таке.

Згідно з ч.1 ст.267 КАС України суд, який
ухвалив судове рішення в
адміністративній справі, має право
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Цій нормі кореспондують положення абз.7
п.4 ч.1 ст.163, абз.5 п. 4 ч.1 ст. 207 КАС України,
згідно з якими у резолютивній частині
постанови суду першої чи апеляційної
зазначається встановлений судом строк
для подання суб'єктом владних
повноважень - відповідачем до суду
першої інстанції звіт про виконання
постанови, якщо вона вимагає вчинення
певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за
виконанням рішення суб'єктом владних
повноважень - відповідачем у справі суд
першої чи апеляційної інстанції може
під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом
першої інстанції шляхом зобов'язання
надати звіт про виконання судового
рішення, розгляду поданого звіту на
виконання постанови суду першої,
апеляційної чи касаційної інстанцій, а
в разі неподання такого звіту -
встановленням нового строку для
подання звіту та накладенням штрафу.

У разі звернення позивача із заявою про
зобов'язання відповідача подати звіт
про виконання судового рішення після
прийняття постанови у справі суд
ухвалою відмовляє у задоволенні такої
заяви.

Вказана позиція суду узгоджується з
роз'ясненнями Вищого
адміністративного суду України,
висловленими в інформаційному листі
від 09.01.2013р. № 28/12/13-13.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 109 КАС України
відмовляє у відкритті провадження в
адміністративній справі, якщо позовну
заяву не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства

Таким чином, суд дійшов висновку, що
вказана справа не підлягає розгляду в
порядку адміністративного судочинства
як новий публічно-правовий спір.
Водночас, роз'яснює позивачу, що той
вправі звернутися з заявою про
визнання протиправною бездіяльності
Львівської митниці по виконанню
судових рішень, що набрали законної
сили, в порядку адміністративного
судочинства із врахуванням положень
ст.267 КАС України.

Керуючись п.1.ч.1 ст.109, ст.ст. 160, 165
Кодексу адміністративного судочинства
України, суддя, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у
справі за позовною заявою ОСОБА_1 до
Львівської митниці Міндоходів про
стягнення про визнання неправомірними
дій, зобов'язання вчинити дії,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Повторне звернення тієї ж особи до
адміністративного суду з таким самим
адміністративним позовом, щодо якого
постановлено ухвалу про відмову у
відкритті провадження, не
допускається.

Копію ухвали про відмову у відкритті
провадження в адміністративній справі
невідкладно надіслати особі, яка
подала позовну заяву, разом із позовною
заявою та усіма доданими до неї
матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга на ухвалу суду подається
протягом п'яти днів з дня проголошення
ухвали. У разі якщо ухвалу було
проголошено згідно з частиною третьою
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України або без виклику
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого
Кодексом адміністративного
судочинства України, якщо таку скаргу
не було подано.

Суддя
А.Г.Гулик