Справа № 817/1375/14
Суддя: Зозуля Д. П.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1375/14

11 червня 2014 року 10год. 25хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Зозулі
Д. П. за участю секретаря судового
засідання Минько Н.З. та сторін і інших
осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не з'явився,

відповідача: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_1

до Відділу державної виконавчої
служби Острозького районного
управління юстиції про визнання
протиправною та скасування постанови,
скасування акту опису та арешту майна ,
-ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) звернулася до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Острозького районного управління
юстиції (далі - ВДВС Острозького РУЮ)
про визнання протиправною та
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження №36618807 від
20.02.2013 року та скасування акту опису та
арешту майна від 01.03.2013 року.

Позивач та його представник в судове
засідання не прибули, представник
позивача подав клопотання про розгляд
справи без його участі (а.с.101).

Відповідач в судове засідання не
прибув. На адресу суду надійшла заява
про розгляд справи за його відсутності
(а.с.71) та письмові заперечення на
позовну заяву (а.с.72-74).

Судом не визнавалася обов'язковою
участь сторін в судовому засіданні.
Відтак, суд вважає за можливе
розглянути справу без участі сторін на
підставі наявних в матеріалах справи
доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
та у відповідності до вимог ч.1 ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

В обґрунтування позову представником
позивача зазначено, що 10.11.2011 року
нотаріусом було вчинено виконавчий
напис про звернення стягнення з ОСОБА_1
на користь банку ПАТ «БМ Банк»
земельної ділянки за заборгованістю,
яка виникла з 01.03.2011 року по 10.11.2011 року.
Отже, на думку позивача, строком
закінчення пред'явлення цього
виконавчого напису до виконання є
10.11.2012 року. Стверджував, що заява про
відкриття виконавчого провадження ПАТ
«БМ Банк» була подана 14.02.2013 року, тобто
з пропуском встановленого Законом
України «Про виконавче провадження» та
Законом України «Про нотаріат» строку
пред'явлення виконавчого напису до
виконання. Наголошував, що матеріали
виконавчого провадження не містять
доказів звернення даного банку до суду
для поновлення строку пред'явлення
виконавчого документу для виконання та
поновлення судом такого строку. З таких
підстав вважає постанову про відкриття
виконавчого провадження протиправною
та такою, що підлягає скасуванню, а
виконавче провадження - закриттю. А
тому акт опису й арешту майна від 01.03.2013
року також підлягає скасуванню. За
таких обставин просив позов
задовольнити повністю.

В обґрунтування заперечень відповідач
зазначив, що оскаржувана постанова є
законною, та такою, що ґрунтується на
вимогах чинного законодавства, а тому
не підлягає скасуванню. В
обґрунтування своїх заперечень на
адміністративний позов, уповноважений
представник пояснив, що вперше
виконавчий напис ВРН № 951526 від 10.11.2011
року, виданий приватним нотаріусом про
звернення стягнення на нерухоме майно
ОСОБА_1, надійшов на виконання у ВДВС
Острозького РУЮ 15.11.2011 року, у зв'язку з
чим цього ж дня відповідачем було
винесено постанову про відкриття
виконавче провадження. Однак, оскільки
стягувач не виявив бажання залишити
майно боржника, не реалізоване під час
виконання рішення, то 25.10.2012 року
відповідачем було прийнято постанову
про повернення виконавчого документа
стягувачу. Зазначив, що після
переривання строку пред'явлення
виконавчого документа до виконання
перебіг строку поновлюється, а час, що
минув до переривання строку, до нового
строку не зараховується. Також
зазначив, що у разі повернення
виконавчого документа стягувачу у
зв'язку з неможливістю в повному обсязі
або частково виконати рішення строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання після переривання
встановлюється з дня його повернення. З
таких підстав просив в задоволенні
позову відмовити повністю.

Дослідивши у відкритому судовому
засіданні подані письмові докази,
оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити повністю, з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що 19.02.2008 року між
ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є
ПАТ «БМ Банк» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір №10//180208, за умовами
якого банк надав позивачу кредитні
кошти у розмірі 6150 доларів США з
розрахунку 14% річних (а.с.5-7).

Цього ж дня в забезпечення виконання
зобов'язання за вказаним кредитним
договором між ПАТ «БМ Банк» та
позивачем було укладено договір
іпотеки №10/3/180208/1, згідно з умовами
якого Іпотекодавець (ОСОБА_1) передав в
іпотеку Іпотекодержателю (ТОВ «БМ
Банк») земельну ділянку площею 0,1000 га,
що знаходиться в АДРЕСА_1 Рівненської
області, призначену для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд (а.с.8-9).

Матеріали справи свідчать, що 10.11.2011
року приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 було вчинено виконавчий
напис № ВРН951526 про звернення стягнення
на нерухоме майно, а саме: земельну
ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться в
АДРЕСА_1, призначену для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
кадастровий номер 56 109 000 00:02:002:0006, що
належить на праві власності ОСОБА_1, на
користь ПАТ «БМ Банк» (а.с.10-11).

18.02.2013 року на адресу ВДВС Острозького
РУЮ надійшла заява ПАТ «БМ Банк» №14 від
14.02.2013 року про відкриття виконавчого
провадження за вказаним виконавчим
написом (а.с.82).

У зв'язку з чим 20.02.2013 року старшим
державним виконавцем Воронецькою К.О.
прийнято постанову про відкриття
виконавчого провадження (а.с.87-88), яка
27.02.2013 року була направлена сторонам
виконавчого провадження, про свідчить
супровідний лист №10-01-28/1161/4 (а.с.86).

01.03.2013 року державним виконавцем
проведено опис та арешт нерухомого
майна, а саме: земельну ділянку площею
0,1000 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_1 та є
предметом, на який необхідно звернути
стягнення (а.с.90-95).

Надаючи правову оцінку постанові про
відкриття виконавчого провадження №
36618807 від 20.02.2013 року та акту опису та
арешту майна від 01.03.2013 року, суд
виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України від 21.04.1999 №
606-ХІV "Про виконавче провадження" (далі -
Закон України № 606).

Відповідно до статті 2 Закону № 606
примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно з ст.17 Закону України № 606
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.
Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами,
і накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті;2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних,
кримінальних справах та справах про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5)посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій;

6)постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом;

7)постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної
влади, якщо їх виконання за законом
покладено на державну виконавчу
службу;

9)рішення Європейського суду з прав
людини з урахуванням особливостей,
передбачених Законом України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини".

В силу вимог частини 1 ст.19 Закону
України № 606 державний виконавець
відкриває виконавче провадження на
підставі виконавчого документа,
зазначеного в статті 17 цього Закону:

1) за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення;

2) за заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист
надійшов від суду на підставі ухвали
про надання дозволу на примусове
виконання рішення іноземного суду в
порядку, встановленому законом;

4) в інших передбачених законом
випадках.

Так, у ч. 2 цієї статті зазначається, що у
заяві про відкриття виконавчого
провадження стягувач вправі зазначити
відомості, що ідентифікують боржника
чи можуть сприяти примусовому
виконанню рішення (рахунок боржника,
місце роботи чи отримання ним інших
доходів, місцезнаходження його майна
тощо), а також шляхи отримання ним
коштів, стягнутих з боржника.

Як вбачається з матеріалів справи,
15.11.2011 року відповідачем було відкрито
виконавче провадження з виконання
виконавчого напису ВРН № 951526, виданого
10.11.2011 року приватним нотаріусом про
звернення стягнення на нерухоме майно,
що підтверджується копією постанови
про відкриття виконавчого провадження
ВП №29853873 від 15.11.2011 року (а.с.75).

Однак ВДВС Острозького РУЮ
встановлено, що стягувач (ПАТ «БМ Банк»)
не виявив бажання залишити майно
боржника (ОСОБА_1), не реалізоване під
час виконання рішення. У зв'язку з чим
25.10.2012 року відповідачем постановлено
повернути стягувачу виконавчий
документ, а саме: виконавчий напис ВРН
№ 951526 від 10.11.2011 року, що
підтверджується постановою про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 25.10.2012 року (а.с.78).

Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону України №
606 виконавчі документи можуть бути
пред'явлені до виконання в такі строки:
1) посвідчення комісій по трудових
спорах, постанови судів у справах про
адміністративні правопорушення та
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення, -
протягом трьох місяців; 2) інші
виконавчі документи - протягом року,
якщо інше не передбачено законом.

Суд звертає увагу, що в силу вимог ст. 23
цього Закону строки пред'явлення
виконавчого документа до виконання
перериваються:

1) пред'явленням виконавчого документа
до виконання;

2) частковим виконанням рішення
боржником;

3) наданням судом, який видав виконавчий
документ, відстрочки або розстрочки
виконання рішення.

Після переривання строку пред'явлення
виконавчого документа до виконання
перебіг строку поновлюється. Час, що
минув до переривання строку, до нового
строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого
документа стягувачу у зв'язку з
неможливістю в повному обсязі або
частково виконати рішення строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання після переривання
встановлюється з дня його повернення, а
в разі повернення виконавчого
документа у зв'язку із встановленою
законом забороною щодо звернення
стягнення на майно чи кошти боржника, а
також проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, - з моменту
закінчення дії відповідної заборони.

Таким чином, оскільки 15.11.2011 року
стягувач пред'явив виконавчий напис
ВРН № 951526, виданий 10.11.2011 року, до
виконання, то строк пред'явлення даного
виконавчого документа до виконання в
силу вимог п.1 ч.1 ст.23 Закону України №
606 перервався.

З поверненням відповідачем 25.10.2012 року
вказаного виконавчого напису
стягувачу у зв'язку з неможливістю в
повному обсязі або частково виконати
рішення встановився новий строк
пред'явлення цього виконавчого
документа до виконання після
переривання - з дня його повернення,
тобто з 25.10.2012 року.

Частиною 1 ст. 25 Закону України № 606
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Вимоги до
виконавчого документа встановлює ст.18
цього Закону.

Згідно з ч.1 ст. 26 цього Закону державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;

2)неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого
видано виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання;

4)пред'явлення виконавчого документа до
органу державної виконавчої служби не
за місцем або не за підвідомчістю
виконання рішення;

5)якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення;

6)невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів;

8) наявності інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження.

За наведених обставин, стягувач - ПАТ
«БМ Банк», подавши заяву вх. 18.02.2013 року
до ВДВС Острозького РУЮ про відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
написом ВРН № 951526 від 10.11.2011 року, на
переконання суду, діяв в межах строку,
встановленого чинним законодавством
для пред'явлення виконавчого документа
до виконання, а тому правових підстав
для відмови у відкритті виконавчого
провадження у відповідача не було.

Більше того, державний виконавець,
відповідно до норм ст.25 Закону України
№ 606 зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. З цього слідує, що
відповідачем в межах норм чинного
законодавства прийнято постанову про
відкриття виконавчого провадження №
36618807 від 20.02.2013 року.

Разом з тим, що стосується посилання
позивача на скасування акту опису та
арешту майна від 01.03.2013 року по
виконавчому написі ВРН № 951526 від 10.11.2011
року, то суд зазначає слідуюче.

Частиною 3 ст. 19 Закону України № 606
встановлено, що у заяві про відкриття
виконавчого провадження щодо
виконання рішення про майнове
стягнення стягувач має право просити
державного виконавця накласти арешт на
майно та кошти боржника та оголосити
заборону на його відчуження.

Керуючись цією нормою, стягувач - ПАТ
«БМ Банк» у своїй заяві (вх. 18.02.2013 року)
до ВДВС Острозького РУЮ просив,
одночасно з відкриттям виконавчого
провадження за виконавчим написом ВРН
№ 951526 від 10.11.2011 року, накласти арешт на
предмет іпотеки та оголосити заборону
про його відчуження.

Відповідно до ч.1, 2 ст.57 Закону України
№ 606, арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Згідно із ч.5 ст.57 цього Закону про
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту державний
виконавець складає акт опису та арешту
майна боржника. Під час проведення
опису та арешту майна боржника
державний виконавець має право
оголосити заборону розпоряджатися ним,
а в разі потреби - обмежити права
користування майном, здійснити
опечатування або вилучити його у
боржника та передати на зберігання
іншим особам, про що зазначається в
акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк
обмеження встановлюються державним
виконавцем у кожному конкретному
випадку з урахуванням властивостей
майна, його значення для власника чи
володільця, необхідності використання
та інших обставин.

З акту опису та арешту майна від 01.03.2013
року, слідує, що державним виконавцем
звернено стягнення на нерухоме майно, а
саме: земельну ділянку площею 0,1000 га, що
знаходиться в АДРЕСА_1, що належить на
праві власності ОСОБА_1 Крім того, як
вбачається з матеріалів справи на
описане майно встановлено обмеження
права користування ним: заборонено
відчужувати.

Держаним виконавцем застосовано арешт
майна боржника для забезпечення
реального виконання рішення, шляхом
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту. Таким
чином, суд зазначає, що даний акт
прийнятий на підставі і в порядку
передбаченому Законом України № 606, а
тому правові підстави для його
скасування також відсутні.

В силу вимог ч.3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім того, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, а суд згідно
ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень надав суду достатні
беззаперечні докази в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і довів правомірність
прийнятої ним постанови про відкриття
виконавчого провадження ВП №36618807 від
20.02.2013 року та акту опису та арешту
майна по виконавчому написі ВРН № 951526
від 10.11.2011 року. Натомість факт
наявності у позивача порушеного права
не знайшов свого підтвердження в ході
судового розгляду.

При зазначених обставинах, вимоги
позивача необґрунтовані, безпідставні
і такі, що суперечать чинному
законодавству та фактичним обставинам
справи, а тому в задоволенні позову
слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. Оскільки суб'єктами
владних повноважень не надано суду
жодного доказу щодо понесення витрат
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, то
судові витрати із позивача не
присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу
державної виконавчої служби
Острозького районного управління
юстиції про визнання протиправною та
скасування постанови, скасування акту
опису та арешту майна відмовити
повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Зозуля Д. П.