Справа № 820/4306/14
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 р.Справа № 820/4306/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання
Городової А.О. Касян В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 09.04.2014р.
по справі № 820/4306/14

за позовом ОСОБА_1

до Державного реєстратора
Реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції

про скасування рішення, визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач),
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державного реєстратора Реєстраційної
служби Харківського міського
управління юстиції (далі - державний
реєстратор, відповідач), в якому просив
суд визнати дії відповідача
неправомірними, скасувати рішення
відповідача № 10448097 від 29.01.2014 р.,
зобов'язати відповідача здійснити
державну реєстрацію права власності на
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 09.04.2014 р. у
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з прийнятою постановою,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить постанову суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нову
постанову про задоволення позовних
вимог в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права.

В судовому засіданні представники
позивача повністю підтримали вимоги
апеляційної скарги та просили їх
задовольнити.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення вимог апеляційної
скарги та просив постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників
судового процесу, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 04.07.2001р.
позивачу належить недобудований
житловий будинок в АДРЕСА_1.

Згідно з рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 24.12.2013р. у
справі № 640/7187/13-ц визнано недійсним
договір купівлі-продажу домоволодіння
АДРЕСА_1 від 03.03.1999 р., вказане майно
витребувано від ОСОБА_2 та передано
позивачу.

25 січня 2014 року позивач звернувся до
реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції з заявою
про проведення державної реєстрації
права власності на зазначене вище
нерухоме майно.

29.01.2014 р. відповідачем прийнято рішення
№ 10448097, відповідно до якого позивачу
відмовлено у державній реєстрації
права власності.

Не погоджуючись з такими діями
відповідача та прийнятим рішенням,
ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним
позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем при прийнятті
оскаржуваного рішення правильно
застосовано норми чинного
законодавства при вірному
встановленні всіх дійсних обставин
справи.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на таке.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, Цивільним
кодексом України, Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-ІV
від 01.07.2004 року (далі - Закон №1952),
Постановою Кабінету Міністрів України
№703 від 22.06.2011 року "Про затвердження
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно"
(далі - Порядок №703).

Відповідно до ст. 182 Цивільного Кодексу
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обмеження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації. Державна реєстрація прав
на нерухомість і правочинів щодо
нерухомості є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Відмова в
державній реєстрації права на
нерухомість або правочинів щодо
нерухомості, ухилення від реєстрації,
відмова від надання інформації про
реєстрацію можуть бути оскаржені до
суду. Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Згідно із ст. 2 Закону № 1952 державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно (далі - державна реєстрація прав)
це офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно (далі - Державний
реєстр прав) це єдина державна
інформаційна система, що містить
відомості про права на нерухоме майно,
їх обтяження, а також про об'єкти та
суб'єктів цих прав.

Частинами 1, 3 статті 3 Закону № 1952
передбачено, що державна реєстрація
прав є обов'язковою. Інформація про
права на нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Права на нерухоме майно
та їх обтяження, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Пункт 1 ч.2 ст.9 Закону № 1952 передбачає
обов'язок державного реєстратора під
час розгляду заяви про реєстрацію
встановити відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями.

Згідно із ч.1 ст.15 Закону № 1952 державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку: 1)
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації.

В силу п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952 державний
реєстратор: приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Згідно з п. 16 Порядку №703, який визначає
процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, за результатами розгляду
заяви про державну реєстрацію та
документів, необхідних для її
проведення, державний реєстратор
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
рішення про відмову в такій реєстрації.

Пунктом 23 Порядку № 703 визначено, що
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені в Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Підстави для відмови в державній
реєстрації перелічені в статті 24
Закону № 1952-IV, якщо: 1) заявлене право,
обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
2) об'єкт нерухомого майна розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав; 3) із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа; 4)
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; 5) заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону: 5-1) заяву про державну
реєстрацію обтяжень речових прав на
нерухоме майно щодо попереднього
правонабувача подано після державної
реєстрації права власності на таке
майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву
про державну реєстрацію речових прав,
похідних від права власності, подано за
відсутності державної реєстрації
права власності, крім випадків,
установлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви
про державну реєстрацію права
власності на підприємство як єдиний
майновий комплекс, житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини), що
виникло на підставі документа, за яким
правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку; 5-4)
після завершення п'ятиденного строку з
дня отримання заявником письмового
повідомлення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав не
усунено обставин, що були підставою для
прийняття такого рішення; 5-5) заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень під час вчинення нотаріальної
дії з нерухомим майном, об'єктом
незавершеного будівництва подано не до
нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6)
заяву про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень в електронній формі подано
особою, яка не є державним кадастровим
реєстратором або державним виконавцем;
6) заявником подано ті самі документи,
на підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

Відмова в державній реєстрації прав
та їх обтяжень з підстав, не
передбачених цим Законом, заборонена
(ч. 4 ст. 24 Закону № 1952-IV).

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено при розгляді апеляційної
скарги, що ОСОБА_1 25.01.2014 р. звернувся до
Реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції із заявою
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень № 5125806 про реєстрацію права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

До вказаної заяви позивачем додано
рішення судової колегії судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 24.12.2013 по
справі № 640/7187/13-ц, відповідно до якого
витребувано домоволодіння АДРЕСА_1 від
ОСОБА_2 та передано ОСОБА_1.

Приймаючи рішення про відмову в
державній реєстрації права власності
позивача, відповідач виходив з того, що
відповідно до матеріалів облікової
справи № 5125806 державним реєстратором
було проведено консолідований пошук
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна за № 17024545. При цьому,
було встановлено, що право власності у
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно зареєстровано на ім'я ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу від
16.11.2010 р. № 3515, посвідченого приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, також у Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна міститься запис про
заборону на нерухоме майно - житловий
будинок АДРЕСА_1, реєстраційний номер
обтяження 11971325, зареєстрований 15.12.2011р.
на підставі договору іпотеки,
посвідченого приватним нотаріусом
ХМНО ОСОБА_4 від 15.12.2011р., р. № 4009.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" встановлено, що в державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, якщо заяву про
державну реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна.

Таким чином, державним реєстратором
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Харківського міського
управління юстиції правомірно
враховано, що заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень № 5125806
про реєстрацію права власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 подано 25.01.2014
р., тобто після проведення державної
реєстрації заборони на вказане
нерухоме майно, реєстраційний номер
обтяження 11971325, зареєстрований 15.12.2011 р.
на підставі зазначеного вище договору
іпотеки, що унеможливлює реєстрацію
права власності на майно, що
знаходиться в іпотеці.

Посилання позивача на те, що згідно з
рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 24.12.2013р. у
справі № 640/7187/13-ц вказане нерухоме
майно передано позивачу як належному
власнику заслуговує на увагу в тому
сенсі, що, враховуючи вказане судове
рішення, договір іпотеки від 15.12.2011 р. №
4009 було вчинено ОСОБА_2 без достатніх на
те підстав, проте автоматично
зазначене судове рішення не припиняє
дію договору іпотеки, оскільки він не
був предметом судового розгляду.

В ході розгляду зазначеної справи
представники позивача не заперечували
того факту, що вказаний договір іпотеки
позивачем не оскаржувався та недійсним
в судовому порядку не визнаний; позивач
не звертався до відповідача з вимогами
про скасування запису про заборону на
нерухоме майно - житловий будинок
АДРЕСА_1, реєстраційний номер обтяження
11971325, зареєстрований 15.12.2011р. на
підставі договору іпотеки.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції вважає, що в
даному випадку позовні вимоги позивача
є передчасними.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд
першої інстанції дійшов правомірного
висновку про те, що державним
реєстратором було законно та
обґрунтовано відмовлено в реєстрації
прав власності позивача на нерухоме
майно.

Також, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позовних вимог в
частині зобов'язання відповідача
здійснити державну реєстрацію права
власності на вищезазначений житловий
будинок, оскільки судом встановлені
обґрунтованість та законність рішення
про відмову в проведенні реєстраційних
дій.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зауважити на те, що згідно з
ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.4 ст.9 Закону України
№1952-ІV, державний реєстратор
самостійно приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації. Втручання будь-яких
органів, посадових і службових осіб,
громадян та їх об'єднань у діяльність
державного реєстратора, пов'язану з
проведенням державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Положення цієї статті передбачають
гарантії самостійності прийняття
рішень державним реєстратором, і таким
чином запроваджують основи для
персональної відповідальності
державного реєстратора за прийняття
рішення.

З огляду на наведену правову норму,
питання здійснення державної
реєстрації прав та їх обтяжень, у тому
числі припинення обтяжень, відноситься
до виключної компетенції державного
реєстратора як представника органу
виконавчої влади, системи органів
державної реєстрації прав.

Виходячи з вищезазначеного, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують з підстав,
наведених вище.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції підтверджує, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи, які мають значення для
вирішення спору, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, викладених у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим підстав для
її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1
205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 09.04.2014р.
по справі № 820/4306/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя П’янова Я.В.Судді
Зеленський В.В. Чалий І.С. Повний
текст ухвали виготовлений 17.06.2014 р.