Справа № 826/2930/14
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/2930/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 травня 2014 року № 826/2930/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді головуючого Каракашьяна С.К., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА»

до: Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України

Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» звернулося до суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № 100260000/2013/200648/2 від 14.10.2013 року;

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем за результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, безпідставно застосовано шостий метод визначення митної вартості товарів замість заявленого позивачем основного методу - за ціною договору, внаслідок чого неправомірно прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. При цьому, позивач вважає, що надав митному органу всі необхідні документи для підтвердження заявленої ціни.

Представник Київської міжрегіональної митниці Міндоходів в судове засідання не прибув, через відділ документального обігу та контролю суду подав письмові заперечення проти позову, згідно з якими позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову з підстав наявності неповних відомостей та розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, а також у зв’язку з відмовою декларанта від подання додаткових документів, що стало підставою для коригування заявленої митної вартості ввезених товарів. У зв’язку з цим, відповідач вважає прийняте рішення обґрунтованим та винесеним відповідно до норм законодавства.

Водночас, представник Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві подав до суду заперечення, в яких позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, а також просив розглядати справу за його відсутності.

Враховуючи неявку представника відповідача 1, клопотання представника відповідача 2 та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, справа слухається в порядку письмового провадження відповідно до вимог частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що на підставі зовнішньоекономічного контракту від 13.07.2011р. № 13/07/2011, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (Покупець) та фірмою Guangdong Galanz Microwave Oven and Electrical Appliances Manufacturing co. Ltd. (Гуангдонг, Китай, Продавець), позивачем на митну територію України ввозився товар:

- D70H20L-DE (MG-2050M) у кількості 4015 шт., тип СВЧ - гриль, потужність мікрохвиль 700 Вт, потужність грилю 900 Вт, електронне керування, об'єм камери 20 л, внутрішнє покриття - емаль за ціною 32,50 доларів США за 1 шт.;

- D80D20EL-C8II1 (MG-2090D) у кількості 674 шт., тип СВЧ - гриль, потужність мікрохвиль 800 Вт, потужність грилю 1000 Вт, керування тактове, об'єм камери 20 л, внутрішнє покриття - нержавіюча сталь за ціною 41,80 доларів США за 1 шт.;

- Р70Н20АР-С7 (MG -2070D) у кількості 650 шт., тип СВЧ - соло, потужність мікрохвиль 700 Вт, потужність грилю 900 Вт, керування механічне, об'єм камери 20 л, внутрішнє покриття - емаль за ціною 38,40 доларів США за 1 шт.;

- P70H20AP-DF (MS-2010D) у кількості 600 шт., тип СВЧ - соло, потужність мікрохвиль 700 Вт, електронне керування, об'єм камери 20 л, внутрішнє покриття - емаль за ціною 34,90 доларів США за 1 шт.;

- D90D23ATL-G1 (MG-2950D) у кількості 400 шт., тип СВЧ - гриль, потужність мікрохвиль 900 Вт, потужність грилю 1000 Вт, електронне керування, об'єм камери 23 л, внутрішнє покриття - емаль за ціною 46,50 доларів США за 1 шт.;

- P7B17L-D-7 (MS-2009M) у кількості 1350 шт., тип СВЧ - соло, потужність мікрохвиль 700 Вт, керування механічне, об'єм камери 17 л, внутрішнє покриття - емаль за ціною 29,40 доларів США за 1 шт.

Митна вартість товару була заявлена декларантом шляхом подання декларації митної вартості №100260000/2013/113209 від 14.10.2013р., за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

Київською міжрегіональною митницею Міністерства доходів і зборів України в поданих до митного оформлення документах разом з митною декларацією від 11.10.13 №100260000/2013/113209 виявлено розбіжності, що унеможливлює перевірку числового значення заявленої митної вартості, у зв’язку з чим декларанту запропоновано надати протягом 10 календарних днів додаткові документи, а саме: каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.

Декларант, ознайомившись з вимогами митного органу, надав додаткові документи: прайс – лист.

У відповідності до рішення відповідачем було скореговано митну вартість товару, у зв’язку з чим, для випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов’язання, товариство додатково сплатило обов’язкові платежі.

Суд погоджується з правомірністю коригування відповідачем митної вартості ввезених позивачем товарів, що пояснюється наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, декларантом до митного оформлення товару, як доказ вартості транспортування вантажу, надано довідку щодо транспортних витрат від 10.10.2013 №105000, яка видана компанією «Ламан шіпінг едженсі», проте, як в міжнародній автомобільній накладній (CMR) перевізника зазначено ТОВ «Ламан транс-експрес», у зв’язку з чим суд погоджується з тим, що не можливо встановити реальну вартість перевезення, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України від 01.07.2004 №1955-IV «Про транспортно - експедиторську діяльність» підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо) видані суб’єктами господарювання, що залучались до виконання договору транспортного експедирування, або господарювання, що здійснила перевезення.

Отже, враховуючи наведене вище, та у відповідності до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, подані декларантом документи разом з митною декларацією не містять всіх відомостей щодо митної вартості товару, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ст. 49 МК України (далі – МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 54 Митного кодексу України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з частиною шостою вказаної правової норми, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі, зокрема, неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у частині другій статті 53 цього Кодексу) та неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Зазначені в оспорюваному рішенні розбіжності в документах, зокрема, відсутність доказів щодо вартості транспортування, на думку суду можуть вважатися відсутністю всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Згідно ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена, або підлягає сплаті за товари, тобто загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов’язаних із продавцем осіб для виконання зобов’язань продавця.

Отже, оскільки позивачем відповідачу станом на дату прийняття рішення про коригування митної вартості, документів які б спростували вказані розбіжності надано не було, відповідачем правомірно прийнято рішення про коригування митної вартості товарів.

Стосовно вимоги про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску товару, суд прийшов до висновку, що позов в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки, товар ввезений через митний кордон України, шляхом митного оформлення даного товару за скоригованою ціною. Таким чином, скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску товару, жодних правових наслідків для позивача не несе.

Стосовно вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача надмірно перерахованих до бюджету коштів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частинами 1- 3 статті 301 Митного кодексу України, повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України. У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов'язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до приписів пунктів 43.4 та 43.5 статті 43 Податкового кодексу України, платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку. (п. 43.4) Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові Державного казначейства України. На підставі отриманого висновку орган Державного казначейства України протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому Державним казначейством України. (п. 43.5 статті 43 Податкового кодексу України).

Отже, повернення мита, надміру сплаченого позивачем внаслідок винесення рішення про визначення митної вартості, має відбуватися у вищезазначеному порядку, у зв’язку з чим позовні вимоги про стягнення задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 124, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя С.К. Каракашьян