Справа № 2а-1740/10
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року
Справа № 9104/54259/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Ковелі Волинської області на
постанову Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 04 січня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Ковелі Волинської області про
визнання дії неправомірними та
зобов'язання здійснити нарахування та
виплату державної та додаткової
пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 15.12.2010 року звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в м. Ковелі Волинської області
в якому просив визнати дії відповідача
незаконними, зобов'язати останнього
здійснити перерахунок і виплату пенсії
відповідно до вимог ст. ст. 50, 51, 54, 67
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» починаючи з 25.10.2010 року в
розмірі 6 мінімальних розмірів пенсії
за віком, розрахованої виходячи зі
встановленого прожиткового мінімуму
для осіб, що втратили працездатність,
додаткової пенсії - 50% мінімальної
пенсії за віком, розрахованої виходячи
зі встановленого прожиткового
мінімуму для осіб, що втратили
працездатність, з урахуванням фактично
виплаченої суми.

Постановою Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 04 січня 2011 року (прийнятою в
порядку скороченого провадження),
позов задоволено, визнано
протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Ковелі
Волинської області, зобов'язано
відповідача починаючи з 25.10.2010 року
нараховувати та виплачувати позивачу
державну пенсію по інвалідності в
розмірі шести мінімальних пенсій за
віком та щомісячну додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком на
підставі ст.ст. 50, 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», які
обчислюються відповідно до абз. 1 ч. 1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування» з урахуванням виплачених
сум, постанову допущено до негайного
виконання.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в м. Ковелі
Волинської області оскаржило його в
апеляційному порядку, вважає, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
відповідно до ст. 49 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» пенсії для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою
встановлюється у вигляді державної та
додаткової за шкоду заподіяну здоров'ю.
Згідно ч. 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» розмір
державної пенсії для позивача не може
бути нижчим 6 мінімальних пенсій за
віком, а у відповідності до ч. 1 ст. 50
вище згаданого закону, щомісячна
додаткова пенсія має дорівнювати 50%
мінімальної пенсії за віком. Таким
чином, вихідним критерієм обрахунку
державної та додаткової пенсії
виступає мінімальна пенсія за віком.
Питання визначення мінімальної пенсії
за віком потребує законодавчого
врегулювання, оскільки відповідно до ч.
1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність
визначеного законом. Перешкодою для
застосування даної норми є положення ч.
3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування», яка зазначає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим законом,
оскільки позивач отримує пенсію не за
Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування», а на підставі Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
по відношенню до нього, не можуть бути
застосовані положення, що визначають
тотожність розміру мінімальної пенсії
за віком із розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Також апелянт зазначає, що відповідно
до положень ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» порядок
обчислення пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок Чорнобильської
катастрофи визначається Кабінетом
Міністрів України. Згідно постанови
Кабінету Міністрів України «Про
збільшення розмірів пенсій деяким
категоріям громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 27.12.2005 року № 1293, яка у п.2
передбачає, що мінімальний розмір
пенсії, для інвалідів з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС ІІІ групи становить
463 грн., відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України «Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян» від 28.05.2008 року №530
у п. 6 зазначено, що мінімальний розмір
пенсії для інвалідів щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою для учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1986 році по IIІ групі інвалідності
становить 870 грн.

Виходячи із вище наведенего просить
скасувати постанову суду першої
інстанції.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріли справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 належить до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС є інвалідом ІІІ
групи.

Розглядаючи спір судом першої
інстанції вірно зазначено, відповідно
до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» особам віднесеним до
категорії 1, осіб, які постраждали
внаслідок аварії на Чорнобильській
АЕС, інвалідам ІІІ групи призначається
державна пенсія по інвалідності в
розмірі шести мінімальних пенсій за
віком та щомісячна додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком.

В даній спірній ситуації суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
розмір мінімальної пенсії має
визначатися виключно Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» І цей розмір
визначений абз. 1 ч. 1 ст. 28 цього Закону -
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. Оскільки вказаний
розмір визначений законом, відповідач
не вправі був керуватися для його
визначення нормативно-правовими
актами з меншою, ніж закон, юридичною
силою, зокрема, постановами Кабінету
Міністрів. Положення ч. 3 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування»не є
перешкодою для застосування абзацу
першого частини першої цієї ж статті
для обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки законом не встановлено
іншого, ніж у вказаному абзаці, способу
такого обрахування.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що розмір
мінімальної пенсії за віком, а отже,
розмір належної позивачу до виплати
основної та додаткової пенсії ніяким
чином не міг і не може визначатися
нормативно-правовими актами Кабінету
Міністрів України, а лише законом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Таким чином
відповідач, відмовляючи позивачу в
перерахунку розміру пенсії, діяв
неправомірно і порушив право позивача
на отримання пенсії та додаткової
пенсії у належному розмірі. Відповідно
до ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до ст. 54 цього
Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій,
та розмір щомісячної компенсації
сім'ям за втрату годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Враховуючи викладене суд першої
інстанції правильно вважав, що
відповідач зобов'язаний здійснити
перерахунок позивачу основної
державної пенсії відповідно до вимог ч.
4 ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно
до вимог ч.1 ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» із
застосуванням ст. 28 ч.1 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», ч. 3 ст. 4 Закону
України «Про прожитковий мінімум» та
ст. 52 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» і цей
перерахунок має бути здійснений
починаючи з 25.10.2010 року з врахуванням
виплачених сум.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 КАС України
негайно виконуються постанови суду про
присудження виплат пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів - у межах суми
стягнення за один місяць.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції правильно по суті
вирішив розглядуваний спір, однак із
помилковим застосуванням норм
процесуального права, через що
оскаржувану постанову в частині
звернення до виконання слід змінити.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст.197, п. 2 ч. 1
ст. 198, ст. 200, ст. 201, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ковелі
Волинської області - задовольнити
частково. Постанову Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 04 січня 2011 року у справі №
2а-92/11 в частині допущення до негайного
виконання змінити. Допустити зазначену
постанову до негайного виконання - у
межах суми стягнення за один місяць.

В решті постанову Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 04 січня 2011 року у справі №
2а-92/11 залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин