Справа № 2а-1923/10/1570
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/58340/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Одеського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 06 грудня 2010
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12 жовтня 2011
року у справі за позовом Одеського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
сількогосподарського закритого
акціонерного товариства "Агрофірма ім.
С. Лазо" про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2010 року Одеське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось до суду з позовом
про стягнення з сількогосподарського
закритого акціонерного товариства
"Агрофірма ім. С. Лазо"
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 13970,58 грн. та пеню за порушення
встановлених законодавством термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій у розмірі 1709,99 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 06 грудня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12 жовтня 2011
року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, Луганське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернулось з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, 05 лютого 2009 року
сільськогосподарське закрите
акціонерне товариство «Агрофірма ім. С.
Лазо» надало до Одеського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2008 рік
зі списком працюючих інвалідів-штатних
працівників, які були зайняті на
підприємстві у 2008 році, з якого
вбачається, що середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу СЗАТ «Агрофірма ім.
С. Лазо» за 2008 рік склала 272 особи.

Відповідно Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» норматив робочих місць,
призначених для працевлаштування
інвалідів, складає 4 % від
середньооблікової кількості штатних
працівників облікового складу за 2008 р.,
тобто СЗАТ «Агрофірма ім. С. Лазо»у 2008 р.
мало створити 11 робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а
середньооблікова кількість штатних
працівників підприємства за звітний
рік, яким відповідно до чинного
законодавства встановлена
інвалідність, складає 9 осіб.

Відповідачем було створено дев'ять
робочих місць для працевлаштування
інвалідів та здійснені відповідні
заходи по виконанню нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
а саме: відповідач протягом
січня-грудня 2008-2009рр. шляхом надання
статистичної звітності за формою № 3-ПН
«Звіт про наявність вакансій» з
відображеною інформацією для
інвалідів сповіщало Тарутинський
районний центр зайнятості та Одеське
обласне відділення ФСЗІ про наявність
створених вакантних місць для
працевлаштування інвалідів.

На підставі даних «Звіту про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2008 рік» Одеським обласним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів складено розрахунок суми
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів, за 2008
рік у розмірі 13970,58 грн., яку відповідач
повинен був сплатити у строк до 15
квітня на рахунок Державного
казначейства в Одеській області.

Станом на 15.02.2010 року відповідач, крім
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для інвалідів у розмірі 13970,58 грн., у
зв'язку з їх несплатою у термін,
встановлений законодавством, повинен
сплатити й пеню, яка нарахована
виходячи з 120 % річних облікової ставки
Національного банку України,
нарахованої на повну суму недоїмки за
весь її строк. З урахуванням того, що
відсоток ставки НБУ з 16.04.2009р. по 15.02.2010р.
становить 12,0 , сума пені за 306 днів (з
16.04.2009р. по 15.02.2010р.) становить 1709,99 грн.
Таким чином загальна сума, яка підлягає
стягненню складає 15680,57 грн.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи
в задоволенні позовних вимог прийшли
до висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, оскільки
обов'язок підприємства щодо створення
робочих місць інвалідів, не
супроводжується його обов'язком
самостійно підбирати інвалідів на
створені робочі місця.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з такими висновками судів
попередніх інстанцій, з огляду на
наступне.

Частиною 1 ст. 18. Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» встановлено, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Пунктом 4 Положення "Про Фонд
соціального захисту інвалідів",
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26 вересня 2002 р. N
1434, передбачено, що Фонд, відповідно до
покладених на нього завдань, здійснює
контроль за виконанням підприємствами
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів та сплатою
ними адміністративно-господарських
санкцій і пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Ст. 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» передбачено, що для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій,
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, встановлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Про зайнятість та працевлаштування
інвалідів роботодавець повідомляє
територіальне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (далі -
відділення Фонду) шляхом подання не
пізніше 1 березня, наступного після
звітного періоду статистичної
звітності передбаченої Наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 10 лютого 2007 року
№42.

Як встановлено судами та підтверджено
матеріалами справи, середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу СЗАТ «Агрофірма ім.
С. Лазо» склала 272 особи.

Пунктом 4 ст. 20 Закону України "Про
зайнятість населення" встановлено
зобов'язання підприємств, установ і
організацій незалежно від форми
власності щомісяця подавати місцевим
центрам зайнятості за їх
місцезнаходженням адміністративні
дані у повному обсязі про наявність
вільних робочих місць (вакансій), у тому
числі призначених для
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до п.4 Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 31 січня 2007 р. N 70,
інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 19.12.2005
року № 420 затверджена та погодженна з
Держкомстатом України форма звітності
№ 3-ПН "Звіт про наявність вакансій"
(місячна). Зазначена форма
використовується для інформування
населення про наявність вакансій,
сприяння працевлаштуванню громадян,
зареєстрованих у центрах зайнятості як
такі, що шукають роботу, для підбору
персоналу на замовлення роботодавців,
для оцінки поточної потреби в кадрах та
організації професійної підготовки
населення відповідно до потреб ринку
праці.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з листа Тарутинського районного
центру зайнятості №1621/03/05 від 18.08.2010р.
відповідач протягом січня-грудня
2008-2009рр. шляхом надання звітів за
формою № 3-ПН сповіщало центр
зайнятості та Одеське обласне
відділення ФСЗІ про наявність
створених вакантних місць для
працевлаштування інвалідів. Доказів
щодо направлення органами державної
влади на підприємство інвалідів для
працевлаштування, а також доказів
відмови в працевлаштуванні інвалідів
до відповідачем не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідачем
було вжито всіх передбачених
законодавством заходів для
забезпечення нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів, а тому
підстави для застосування до нього
штрафних санкцій відсутні. Доводи
касаційної скарги висновків суду не
спростовують. За таких обставин
підстав для задоволення касаційної
скарги судова колегія не вбачає.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Одеського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів залишити без задоволення, а
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 06 грудня 2010
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12 жовтня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: