Справа № 805/6048/14
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 р.
Справа № 805/6048/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі судді Голубової Л.Б.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні Донецького
окружного адміністративного суду
адміністративну справу

за позовом Костянтинівського
міського центру зайнятості - робочого
органу

виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного

соціального страхування
України на випадок безробіття

до ОСОБА_1

про стягнення незаконно
отриманого матеріального забезпечення
по

безробіттю в розмірі 6437,52
гривень

Костянтинівський міський центр
зайнятості - робочий орган виконавчої
дирекції Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття (далі -
позивач, Центр зайнятості) звернувся до
Донецького окружного
адміністративного суду із позовом до
ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про
стягнення незаконно отриманого
матеріального забезпечення по
безробіттю в розмірі 6437,52 гривень.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував
тим, що на порушення положень статті 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», відповідачем не було
надано відомостей про обставини, що
впливають на умови виплати їй
забезпечення та надання соціальних
послуг. У період перебування на обліку
в Центрі зайнятості відповідач
виконувала роботу у ТОВ «МІКО-ФУД» за
договором цивільно-правового
характеру та отримувала винагороду. За
період з 23.07.2013 року по 19.01.2014 року
Центром зайнятості відповідачу була
нарахована та виплачена допомога по
безробіттю в розмірі 6437,52 гривень.
19.03.2014 року відповідачу була направлена
претензія про добровільне повернення
незаконно отриманого матеріального
забезпечення. Проте відповідачем не
було здійснено дій, направлених на
погашення наявної суми заборгованості,
з огляду на що позивач звернувся до
суду з вимогами щодо стягнення
зазначеної суми.

Через канцелярію суду представник
позивача надав клопотання від 17
березня 2014 року, в якому просив
розглянути справу в письмовому
провадженні.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся судом
належним чином, причин неявки суду не
повідомив. Заяв про відкладення
розгляду справи або про розгляд справи
за його відсутності суду не надав.

З урахуванням викладеного суд дійшов
висновку про можливість розгляду
справи в письмовому провадженні у
відповідності до приписів ч. 6 ст. 128 КАС
України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15 травня 2013 року звернулась до
Костянтинівського міського центру
зайнятості з заявою про надання
статусу безробітного (а.с. 5) та 22 травня
2013 року із заявою про призначення
виплати допомоги по безробіттю (а.с. 6, 7).

Відповідачу з 15 травня 2013 року надано
статус безробітного та з 22 травня 2013
року призначено виплату допомоги по
безробіттю, 20 січня 2014 року відповідач
був знятий з обліку відповідно до абз. 15
пп. 1 п. 37 «Порядку реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу, і
безробітних» - у зв'язку з досягненням
пенсійного віку, на підтвердження в
матеріалах справи містяться копії
персональної картки та витягу із
наказів про прийняті рішення по особі:
ОСОБА_1 (а.с. 15, 16).

У заяві про надання статусу
безробітного (а.с. 6) ОСОБА_1 зазначила,
зокрема, що трудовою діяльністю не
займається, не уклав договір
цивільно-правового характеру, а також
зазначила, що у разі неповідомлення про
отримання будь-якого доходу в період
знаходження на обліку в службі
зайнятості зобов'язується добровільно
повернути зайво виплачене їй
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття.

В результаті розслідування позивачем
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
безробітним відповідно до Закону
України «Про зайнятість населення» та
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» при звірянні даних з
Державною податковою адміністрацію
України встановлено, що ОСОБА_1
надавала послуги в ТОВ «МІКО-ФУД» з 23
липня 2013 року по 31 грудня 2013 року згідно
договору № 638/п13 від 23 липня 2013 року та
актів виконаних робіт, про що складено
акт № 99 від 24 лютого 2014 року (а.с. 8-9).

Про вказані обставини, що впливають на
умови виплати допомоги по безробіттю,
відповідач Центр зайнятості не
повідомляла.

За період з 23 липня 2013 року по 19 січня 2014
року Центром зайнятості відповідачу
безпідставно виплачено матеріальне
забезпечення по безробіттю в розмірі
6437,52 гривень, що підтверджується
додатком до ПК про прийняття рішення
щодо нарахувань та виконані платежі
(а.с. 14).

18 березня 2014 року на підстав наказу № 77
від 17 березня 2014 року про повернення
коштів (а.с. 13) позивачем складена
претензія № 01/1127 з пропозицією
добровільного повернення незаконно
отриманого нею забезпечення по
безробіттю в розмірі 6437,52 гривень (а.с.
14), яка надіслана на адресу відповідача
поштою рекомендованим листом з
повідомленням про вручення, але була
повернута поштою у зв'язку із
закінченням терміну зберігання (а.с.
10-11). Однак, зазначена сума не була
повернута з боку відповідача.

При вирішенні даного позову суд
керується Законами України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 02 березня 2000 року №
1533-ІІІ, «Про зайнятість населення» від 1
березня 1991 року №803-XII та «Про
зайнятість населення» від 05 липня 2012
року № 5067-VI із змінами і доповненнями.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про зайнятість населення» від 1
березня 1991 року №803-XII безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Статтею 1 Закону України «Про
зайнятість населення» визначено, що
зайнятість - це діяльність громадян,
пов'язана із задоволенням особистих та
суспільних потреб і така, що, як
правило, приносить їм доход у грошовій
або іншій формі.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про зайнятість населення» від 05 липня
2012 року № 5067-VI безробітний - особа віком
від 15 до 70 років, яка через відсутність
роботи не має заробітку або інших
передбачених законодавством доходів
як джерела існування, готова та здатна
приступити до роботи.

Частина 2 статті 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» покладає на застрахованих
осіб, зареєстрованих в установленому
порядку як безробітні, обов'язок
своєчасно подавати відомості про
обставини, що впливають на умови
виплати їм забезпечення та надання
соціальних послуг.

Статтею 1 Закону України «Про
зайнятість населення» визначено, що
зайнятість - не заборонена
законодавством діяльність осіб,
пов'язана із задоволенням їх особистих
та суспільних потреб з метою одержання
доходу (заробітної плати) у грошовій
або іншій формі, а також діяльність
членів однієї сім'ї, які здійснюють
господарську діяльність або працюють у
суб'єктів господарювання, заснованих
на їх власності, у тому числі
безоплатно.

Відповідач своєчасно не повідомив
Костянтинівський міський центр
зайнятості про те, що знаходився у
цивільно-правових відносинах з ТОВ
«МІКО-ФУД» з 23 липня 2013 року по 31 грудня
2013 року та отримав виплати. Внаслідок
цього їй було безпідставно сплачено
матеріальне забезпечення по
безробіттю з 23 липня 2013 року по 19 січня
2014 року в розмірі 6437,52 гривень, що
підтверджується додатком до ПК про
прийняття рішення щодо нарахувань та
виконані платежі (а.с. 14).

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» виплата допомоги
по безробіттю припиняється у разі,
зокрема, працевлаштування
безробітного; призначення виплати на
підставі документів, що містять
неправдиві відомості.

Частиною 3 статті 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» передбачено, що сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Згідно з підпунктом 1 пункту 5.5 розділу 5
Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20 листопада 2000 р. № 307 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 14 грудня 2000 р. за №
915/5136, виплата допомоги по безробіттю
припиняється у разі працевлаштування
безробітного, зайняття
підприємницькою або іншою діяльністю,
пов'язаною з одержанням доходу
безпосередньо від цієї діяльності,
виконання робіт (послуг) за
цивільно-правовими угодами (з дня
працевлаштування, державної
реєстрації як суб'єкта підприємницької
або іншої діяльності, виконання робіт
(послуг) за цивільно-правовими угодами).

Як визначено пунктом 6.14 розділу 6
вказаного Порядку, якщо під час
одержання допомоги по безробіттю
безробітний своєчасно не подав
відомості про обставини, що впливають
на умови її виплати, у тому числі
встановлені під час розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин. Якщо
безробітний відмовився добровільно
повернути зазначені кошти, то питання
щодо їх повернення вирішується у
судовому порядку.

На момент розгляду справи незаконно
отримане матеріальне забезпечення по
безробіттю в розмірі 6437,52 гривень не
була повернута відповідачем.

Статтею 39 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» визначено, що спори, що
виникають із правовідносин за цим
Законом, вирішуються в судовому
порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до частини 4 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах, в яких позивачем є
суб'єкт владних повноважень, а
відповідачем - фізична чи юридична
особа, судові витрати, здійснені
позивачем, з відповідача не стягуються.

З огляду на зазначене та керуючись
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», та на підставі статей 2-15,
17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107,
121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Костянтинівського
міського центру зайнятості - робочого
органу виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття до ОСОБА_1 про
стягнення незаконно отриманого
матеріального забезпечення по
безробіттю в розмірі 6437,52 гривень -
задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (85113, АДРЕСА_1, ІПН
НОМЕР_1) на користь Костянтинівського
міського центру зайнятості - робочого
органу виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття незаконно отримане
матеріальне забезпечення по
безробіттю в розмірі 6437 (шість тисяч
чотириста тридцять сім) гривень 52
копійки.

Постанова прийнята в нарадчій кімнаті
19 червня 2014 року.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Голубова Л.Б.