Справа № 156/353/14-а
Суддя: Дильний Г. М.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 156/353/14-а
Номер провадження: 2-а/156/11/14
рядок статзвіту 2.19.6
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року
смт. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської
області в складі:

головуючого-судді Дильного Г.
М..

при секретареві с/з
Кирилюк Л. М.,

за участю: позивача
ОСОБА_3,

представника відповідача Тимощука
С.В.,

прокурора
Гуслєва В.Ю.,

представника третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору Волинської регіональної філії
Іваничівського районного відділу
«Центр ДЗК»

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Бужанківської
сільської ради, третіх осіб ОСОБА_7,
Волинської регіональної філії
Іваничівського районного відділу
«Центр ДЗК» в Іваничівському районі
про визнання бездіяльності сільської
ради неправомірною та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
Бужанківської сільської ради
Іваничівського району про визнання
бездіяльності сільської ради
неправомірної при вирішенні межового
спору із суміжним землевласником
ОСОБА_7 та зобов'язати Бужанківську
сільську раду рішення щодо вирішення
даного межового спору.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27
травня 2013 року згідно рішення
Бужанківської сільської ради за № 28/6
отримав дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у приватну власність для
ведення садівництва орієнтованою
площею 0,12 га в межах населеного пункту
с. Шахтарське по вул.. Дубинській,
оскільки вважав, що господарює на
спірній земельній ділянці на підставі
рішення Бужанківської сільської ради
від 25 вересня 1991 року.

Отримавши дане рішення звернувся до
Іваничівського районного відділу
Волинської регіональної філії «Центр
ДЗК» для оформлення відповідної
землевпорядної документації, що
необхідно для подальшої приватизації
його земельної ділянки. Працівниками
даної установи для виготовлення даного
проекту запропоновано було позивачу
підписати акт погодження меж із
суміжними землекористувачами
(землевласниками). Сусіди по межі
земельної ділянки акт підписали, однак
ОСОБА_7 у підписі відмовилась мотивуючи
тим, що хоче бачити заповіт на дану
земельну ділянку в її користь, хоча
межує з позивачем земельною ділянкою
площею 0,25 га з 2005 року. В зв'язку з чим 23
грудня 2013 року ОСОБА_3 звернувся із
завою до постійно діючої комісії з
питань земельних відносин при
Бужанківській сільській раді про
вирішення даного земельного спору.
Цього ж дня йому було надіслано
відповідь - акт узгоджувальної комісії
Бужанківської сільської ради за № 440, з
якої вбачається, що ОСОБА_7 не згідна
підписувати акт погодження меж,
оскільки на думку комісії таким чином
позивач намагається привласнити
приватизовану ділянку своєї дочки.

Разом з тим вважає, що власною, на даний
час спірною земельною ділянкою,
користується правомірно на підставі
рішень Бужанківської сільської ради, а
саме від 25 вересня 1991 року за № 7/2 та 16
листопада 2010 року за № 1/8.

А тому дії Бужанківської сільської
ради вважає бездіяльними та
неправомірними щодо вирішення
межового спору із суміжним
землевласником ОСОБА_7 та зобов'язати
відповідача надати рішення у вирішення
даного спору.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свої
позовні вимоги підтримав із підстав
зазначених у позовній заяві. Разом з
тим додатково пояснив, що ОСОБА_7
являється його дочкою, будучи в добрих
сімейних стосунках, він особисто
приймав участь в виготовленні
необхідних правовстановлюючих
документів на належну їй земельну
ділянку площею 0,25га під будівництво та
обслуговування господарських будівель
та споруд. Вказану спірну земельну
ділянку ОСОБА_7 приватизувала із
вільних земель комунальної власності
сільської ради та частини землі по його
дозволу, якою він користувався з 1991
року, на що був виданий у 2000 році
Державний акт ОСОБА_7 з винесенням меж в
натурі. В зв'язку із погіршенням
стосунків із дочкою вирішив
приватизувати спірну земельну ділянку,
однак дочка відмовилась підписати акт
як суміжний землекористувач
(землевласник). А тому вважає, що для
позитивного вирішення даного
земельного спору Бужанківськїй
сільській раді слід межі
приватизованої земельної ділянки
ОСОБА_7 своїм рішенням перенести на
вільну площу, що знаходиться у
комунальній власності сільської ради,
хоча дочка такої згоди і не дає , та
винести щодо меж між
землекористувачами власне рішення.

Представник відповідача Бужанківської
сільської ради позов не визнав із тих
підстав, що на підставі рішення
Бужанківської сільської ради від 23.06.1999
року № 5/2 ОСОБА_7 було передано у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,25 га на території с. Шахтарське
в зв'язку з чим було видано їй 13.07.2000
року Державний акт № 39 на право
приватної власності на земельну
ділянку. Встановлення її меж
проводилось з безпосередньою участю
позивача за рахунок земель комунальної
власності та частини земельної ділянки
ОСОБА_3, якою він користувався згідно
рішення Бужанківської сільської ради
від 25.09.1991 року.

Через погіршення родинних стосунків із
своєю дочкою позивач вирішив
приватизувати спірну земельну ділянку,
з чим звернувся до Бужанківської
сільської ради із заявою. 27.05.2013 року
Бужанківською сільською радою ОСОБА_3
було надано дозвіл на розроблення
проекту щодо відведення земельної
ділянки у приватну власність в с.
Шахтарське орієнтовною площею 0,12 га,
яка межує із суміжними
землекористувачами. При підготовці
необхідних правовстановлюючих
документів, один із суміжних
землевласників - його дочка ОСОБА_7
відмовилась підписати акт погодження
меж землевласності її батька,
мотивуючи тим, що в даному випадку
відбуватиметься незаконна
приватизація позивачем її
приватизованої земельної ділянки.

Розглядаючи скаргу позивача
узгоджувальною комісією було
рекомендовано йому звернутися до своєї
дочки, щодо добровільного врегулювання
даного спору. Разом з тим при
проведенні топографічної зйомки було
встановлено, що частина земельної
ділянки, якою користується ОСОБА_3 з 1991
року йому не належить, площа вільна для
утримання у власність становить 0,045 га,
що також підтверджено клопотанням в. о.
начальника Державної інспекції
сільського господарства у Волинській
області та вказано на порушення
земельного законодавства при
винесенні рішень Бужанківською
сільською радою, що стосуються
позивача. А тому за вказані недоліки
відповідальний працівник
Бужанківської сільської ради
притягнутий до дисциплінарної
відповідальності. Крім того, посилання
позивача на бездіяльність сільської
ради у вирішенні його спору є
безпідставним, оскільки жодне його
звернення до сільської ради не було
залишене поза увагою. Підстав для
зобов'язання ОСОБА_7 підписати акт про
погодження меж не має, а також
примусове перенесення меж земельної
ділянки без згоди ОСОБА_7 буде
незаконним, що потягне односторонню
зміну Державного акту на право
приватної власності на землю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору ОСОБА_7 в судове
засідання не з'явилася, хоча належним
чином була повідомлена про час та місце
розгляду справи.

Представник третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - начальник Іваничівського
районного виробничого відділу
Волинської регіональної філії «Центр
ДЗК» ОСОБА_5 з приводу заявленого
позову суду пояснив, що дійсно ОСОБА_7 у
2000 році видано Державний акт на право
приватної власності на землю для
ведення особистого підсобного
господарства розміром 0,25 га. Згідно
опису меж земельних ділянок
землекористувачів являлися землі
ОСОБА_1, ОСОБА_8 та Бужанківської
сільської ради. В кінці 2011 року ОСОБА_3
звернувся до «Центру ДЗК» для
виготовлення правовстановлюючих
документів по приватизації земельної
ділянки. При виїзді на місце позивач у
відсутність представників сільської
ради особисто вказав межі земельної
ділянки, яку він має на меті
приватизувати. Для цього йому був
виданий акт на погодження меж із
суміжними землекористувачами.
Оскільки ОСОБА_7 відмовилася від
підписання акту, то виник спір та поява
скарг і заяв з боку позивача в різні
інстанції. Перевіривши наявні
документи було виявлено, що позивач
вказав межі своєї земельної ділянки за
рахунок вже приватизованої ОСОБА_7
земельної ділянки. При проведенні
топографічної зйомки спірної
земельної ділянки було встановлено, що
на даній земельній ділянці є вільною
площа 0,045 га, яку можна отримати у
власність. А тому вимоги позивача до
Бужанківської сільської ради є
безпідставні.

Суд заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи приходить
до висновку, що в позові ОСОБА_3 слід
відмовити із наступних підстав. Так в
рішенні Бужанківської сільської ради
за № 7/2 від 25.09.1991 року вказано лише
рекомендувати ОСОБА_3 для ведення
особистого підсобного господарства в
розмірі 0,10 га. Разом з тим, на думку
суду, дане рішення носить
рекомендаційний характер і в ньому
діючому на цей час земельному
законодавстві не вказано чи
передається дана земельна ділянка у
володіння чи користування, що таким
чином не створює прав та обов'язків для
ОСОБА_3 як землевласника.

Згідно рішення Бужанківської
сільської ради за № 5/2 від 23.06.1999 року
ОСОБА_7 передано у приватну власність
земельну ділянку розміром 0,25 га для
ведення особистого підсобного
господарства та видано 13.07.2000 року їй
Державний акт на право приватної
власності на землю. В даному акті
вказані суміжні землекористувачі із
земельною ділянкою ОСОБА_7, проте
прізвища ОСОБА_3 як суміжного
землекористувача не значиться. Крім
цього, в судовому засіданні позивач
ствердив, що при оформленні даного акту
він приймав безпосередню участь та
вказував прізвища суміжних
користувачів земельних ділянок, а тому
до місця розташування та розміру
земельної ділянки своєї дочки
претензій не мав, а також розумів, що у
приватну власність передається та
земельна ділянка, якою він
користувався з 1991 року.

На підставі вищенаведеного суд
приходить до висновку, що рішення
Бужанківської сільської ради за № 23/6
від 27.05.2013 року про надання дозволу
ОСОБА_3 на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у приватну власність для
ведення садівництва орієнтованою
площею 0,12 га в с. Шахтарське по вул.
Дубинській за рахунок земельної
ділянки якою він користувався згідно
рішення Бужанківської сільської ради
№ 7/2 від 25.09.1991 року прийняте всупереч
ст. 118 Земельного кодексу України, а
саме при винесенні даного рішення не
було взято до уваги інформацію в. о.
начальника Державної інспекції
сільського господарства у Волинській
області від 20.09.2012 року про те, що в
натурі по місцевості площа земельної
ділянки, щодо якої ОСОБА_3 надано дозвіл
на розробку проекту землеустрою
становить лише 0,045 га, що додатково
стверджується і проведеною
топографічною зйомкою місцевості.

На думку суду, посилання позивача на
прискорений розгляду постійною
комісією з питань земельних відносин
не заслуговує уваги, оскільки
відповідь узгоджувальної комісії не
суперечить наявним обставинам справи.

А тому вимогу позивача про визнання в
діях Бужанківської сільської ради
бездіяльності та неправомірності суд
вважає безпідставною. Суд також не
вбачає підстав для зобов'язання
Бужанківською сільською радою у
примусовому вирішенні даного межового
спору із суміжним землевласником
ОСОБА_7, оскільки таким чином будуть
порушені її права на приватну
власність.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 163 КАС України,
ст. 118, 158-161 п. 1 п.7 п.13 Розділу Х
«Перехідних положень» Земельного
кодексу України та ст. 373, 378 ЦК України,
ст. 25, 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні»суд -

П О С Т А Н О В И В:

В адміністративному позові
ОСОБА_3 до Бужанківської сільської
ради, третіх осіб ОСОБА_7, Волинської
регіональної філії Іваничівського
районного відділу «Центр ДЗК» в
Іваничівському районі про визнання
бездіяльності сільської ради
неправомірною та зобов'язання вчинити
певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду
протягом 10 днів з дня отримання її
копії через Іваничівський районний суд
Волинської області. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя Г. М.
Дильного