Справа № 2а/0570/11187/12
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/71822/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Амєлін С.Є., Заїка М.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Донецького обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 12.09.2012 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 01.11.2012 у
справі за позовом Донецького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Експозит" про
стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року Донецьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося до суду з позовом
про стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Експозит"
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання у 2011 році
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у розмірі
13448,68 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 12.09.2012, яка
залишена без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 01.11.2012, у задоволенні позову
відмовлено.

З такими рішеннями судів не погодився
позивач, подав касаційну скаргу, в якій
посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить скасувати постановлені
судами рішення та ухвалити нове про
задоволення позову.

Заслухавши доповідача по справі та
перевіривши матеріали справи та
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних мотивів та
передбачених законом підстав.

Так, відповідно до частини 1 статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» для
підприємств, установ, організацій, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік.

Відповідно до частини 1 статті 20 цього
Закону підприємства, установи,
організації, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадянських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інвалідів і не
зайняте інвалідом.

В ході розгляду справи судами
встановлено, що Товариство з обмеженою
відповідальністю "Експозит" є
юридичною особою і використовує
найману працю.

Згідно звіту форми № 10-ПІ за 2011 рік,
поданого відповідачем,
середньооблікова чисельність
інвалідів - штатних працівників,
фактично працюючих на підприємстві,
становить 2 особи.

Кількість штатних
працівників-інвалідів, які повинні
працювати на робочих місцях у
відповідача, створених відповідно до
статті 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» становила 3 особи.

Впродовж 2011 року відповідач надавав до
належного районного центру зайнятості
звіти Форми 3-ПН про наявність
вакантних робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Фактів відмови у працевлаштуванні
інвалідів не зафіксовано.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції, з чим погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
впродовж 2011 року відповідач належним
чином інформував центр зайнятості про
наявність вільних робочих місць для
працевлаштування інвалідів на його
підприємстві та потребу направлення
йому інвалідів для працевлаштування, а
тому підстави стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені відсутні.

З такими висновками судів першої та
апеляційної інстанцій колегія суддів
погоджується і вважає, що вони
відповідають нормам матеріального і
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній
скарзі, висновки судів не спростовують
і є безпідставними, оскільки за змістом
статей 18 та 18-1 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатися пошуком
інвалідів для працевлаштування, а
відповідно до частини 5 статті 19 цього
Закону виконанням нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів
вважається саме їх працевлаштування, а
не лише створення відповідних робочих
місць.

В свою чергу,
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України від 25 червня 1991 року
«Про систему оподаткування», а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Разом з тим, відповідно до частини
першої статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинення ним
правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою зазначеної статті
передбачено, що учасник господарських
правовідносин несе відповідальність,
зокрема, за порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що він ужив усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судами
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено судові рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому касаційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Донецького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів залишити без задоволення, а
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 12.09.2012 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 01.11.2012 у
справі за позовом Донецького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Експозит" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
- без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Стародуб

Судді:
С.Є. Амєлін

М.М. Заїка