Справа № 805/4444/14
Суддя: Нікулін О.А.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Голубова Л.Б.
Суддя-доповідач - Нікулін О.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
справа №805/4444/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Нікуліна О.А.

суддів: Лях
О.П., Жаботинської С.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
місті Дружківці Донецької області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 24 квітня 2014
року у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України у м. Дружківці
Донецької області до Відділу державної
виконавчої служби Дружківського
міського управління юстиції про
визнання бездіяльності при виконанні
вимоги про сплату боргу № 677 від 04 липня
2013 року про стягнення боргу в сумі 4572,42
гривень з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 неправомірною, зобов'язання
вжити заходи щодо отримання інформації
про розрахункові рахунки, відкриті в
банківських установах для звернення
стягнення на кошти боржника та про
місце проживання, перебування боржника
для встановлення майна, на яке можливо
звернути стягнення , -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 24 квітня 2014
року у задоволенні позову Управління
Пенсійного фонду України в м. Дружківці
Донецької області до Відділу державної
виконавчої служби Дружківського
міського управління юстиції про
визнання бездіяльності при виконанні
вимоги про сплату боргу № 677 від 04 липня
2013 року про стягнення боргу в сумі 4572,42
гривень з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 неправомірною, зобов'язання
вжити заходи щодо отримання інформації
про розрахункові рахунки, відкриті в
банківських установах для звернення
стягнення на кошти боржника та про
місце проживання, перебування боржника
для встановлення майна, на яке можливо
звернути стягнення було відмовлено.

З постановою суду першої інстанції не
погодився Позивач та звернувся з
апеляційною скаргою на неї, в якій
зазначено, що суд першої інстанції
порушив норми матеріального та
процесуального права внаслідок чого
неправильно вирішив справу, вважає, що
постанова підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини між
сторонами по справі, застосував
відповідні норми матеріального та
процесуального права та виходив з
наступного.

Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Дружківці до Відділу державної
виконавчої служби Дружківського
міського управління юстиції було
направлено на виконання супровідним
листом від 09 вересня 2013 року вимогу про
стягнення боргу з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 від 04 липня 2013 року №
Ф-677 на суму боргу з єдиного соціального
внеску в розмірі 4572,42 гривень (а.с. 5-6).

Постановою від 11 вересня 2013 року
відкрито виконавче провадження ВП №
36959662 щодо стягнення з ОСОБА_2 4572,42
гривень на підставі вимоги позивача №
Ф-677 від 04 липня 2013 року (а.с. 4).

Згідно з протоколом ознайомлення зі
станом реалізації виконавчого
провадження 25 березня 2014 року позивач
ознайомився з матеріалами виконавчого
провадження з виконання вимоги № 853 про
стягнення боргу з ОСОБА_2 в сумі 4572,42
гривень (а.с 5).

Як зазначено позивачем у позові та
протоколі ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження від 25 березня
2014 року відділом державної виконавчої
служби Дружківського міського
управління юстиції відсутні дії з
примусового виконання зазначеної
вимоги.

Спірним питанням цієї справи є
встановлення наявності бездіяльності
відділу державної виконавчої служби
Дружківського міського управління
юстиції при здійсненні виконавчого
провадження з примусового виконання
вимоги управління Пенсійного фонду
України в м. Дружківці від 04 липня 2013
року № Ф-677.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
виконавче провадження" від 21.04.1999 року
№ 606-ХІУ у редакції яка діє з 01 січня 2011
року примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно з вимогами ст. 11 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець, зокрема,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 20 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавчі
дії провадяться державним виконавцем
за місцем проживання, перебування,
роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

Державний виконавець вправі провадити
виконавчі дії щодо виявлення та
звернення стягнення на кошти, які
перебувають на рахунках та вкладах
боржника у банках чи інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитарних установах на території,
на яку поширюється юрисдикція України.

Згідно пункту 1.5. Інструкції про
порядок проведення виконавчих дій,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України № 74/5 від 25 грудня 1999
року (далі за текстом Інструкції),
заходами примусового виконання рішень
є:

- звернення стягнення на інші види
майна боржника;

- звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника;

- вилучення в боржника й передача
стягувачеві певних предметів,
зазначених у рішенні;

- відібрання дитини;

- інші заходи, передбачені
рішенням.

Відповідно до пунктів 5.1.1, 5.1.3 та 5.1.4
Інструкції про порядок проведення
виконавчих дій та статті 52 Закону
України "Про виконавче провадження"
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його виявленні (шляхом
надіслання запитів до органів
державної податкової інспекції,
банків, дорожньої автомобільної
інспекції, бюро технічної
інвентаризації, нотаріату тощо), описі,
арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

За наявності даних про кошти та інші
цінності боржника, що знаходяться на
рахунках і вкладах та на зберіганні в
банках чи інших кредитних установах, на
них накладається арешт, про що
виноситься постанова державного
виконавця.

У разі відсутності в боржника коштів та
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення
звертається на належне боржникові інше
майно.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірах і обсягах,
потрібних для виконання за виконавчими
документами, з урахуванням витрат на
виконання та стягнення виконавчого
збору. Якщо боржник володіє майном
спільно з іншими особами, то стягнення
звертається на його частку, що
визначається судом за поданням
державного виконавця.

Стягнення може бути звернено на майно
боржника, яке належить йому на праві
приватної власності.

Відповідно до пункту 5.6.1 Інструкції
арешт майна полягає у проведенні його
опису, оголошенні заборони
розпоряджатися ним, а в разі потреби - в
обмеженні права користування майном
або його вилученні в боржника та
передачі на зберігання іншим особам.
Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем, у
тому числі, шляхом: винесення постанови
про арешт коштів та інших цінностей
боржника, що знаходяться на рахунках і
вкладах чи на зберіганні в банках або
інших фінансових установах; винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження; проведення опису майна
боржника і накладення на нього арешту.

Згідно із частиною 2 статті 30 Закону
України "Про виконавче провадження",
державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк. Строк здійснення
виконавчого провадження не включає час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження на період проведення
експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника. Строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа.

Відповідно до наявних в матеріалах
справи документів, постановою від 11
вересня 2013 року (а.с.4) відкрито
виконавче провадження з виконання
вимоги позивача від 04 липня 2013 року №
Ф-677. Отже, строк виконання цього
виконавчого документу збігає 11 березня
2014 року.

Як вбачається за наявних в матеріалах
справи документів, протягом здійснення
відповідачем виконавчих дій з
примусового виконання вимоги про
сплату боргу відповідачем було
надіслано наступні запити.

21 листопада 2013 року спрямовано запит до
органу доходів і зборів стосовно
наявних рахунків та наявності доходів
боржника (а.с. 24).

22 листопада 2013 року відповідно
відповіді ДПІ у м. Дружківці
встановлено відсутність отримання
доходів, нарахованого податковим
агентом (а.с. 25).

06 січня 2014 року відповідачем
направлений повторний запит до органу
доходів і зборів стосовно наявних
рахунків та наявності доходів боржника
(а.с. 23).

08 січня 2014 року відповідачем
спрямовано запит до Держземагенства м.
Дружківки для встановлення наявності
земельних ділянок у боржника, однак
відповідь на запит не надана, що не
спростовується у протоколі
ознайомлення зі станом реалізації
виконавчого провадження (а.с.8).

06 січня 2014 року державним виконавцем
винесено постанову про арешт майна
боржника та спрямовано її до
реєстраційної служби Дружківського
міського управління юстиції та ВРЕР
ДАІ (а.с. 21).

22 березня 2014 року згідно відповіді ВРЕР
ДАІ автомототранспорт за боржником не
зареєстрований (а.с. 22).

15 квітня 2014 року згідно довідки з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, Державного реєстру іпотек,
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна встановлено,
що за боржником зареєстрований будинок
загальною площею 48,3 кв.м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, однак
який знаходиться в іпотеці з 02 лютого
2007 року згідно іпотечного договору
(а.с.19-20). Тобто, у банку право на
стягнення предмету іпотеки виникло
раніше, ніж у позивача.

Відповідач зазначає, що у зв'язку з тим,
що позивачем у заяві про примусове
виконання вимоги та у вимозі зазначено
невірну адресу боржника, а саме:
АДРЕСА_1 боржник не мав змоги отримати
постанову про відкриття виконавчого
провадження та виконати її у
добровільному порядку.

За приписами статті 18 Закону України
"Про виконавче провадження" у
виконавчому документі зазначаються,
зокрема місце проживання чи
перебування фізичних осіб. Отже, вимоги
позивача щодо зобов'язання відповідача
вжити заходи щодо отримання інформації
про місце проживання, перебування
боржника є необґрунтованими, оскільки
ці данні про боржника повинен був
вказати позивач у вимозі, яка є
виконавчим документом.

Позивач вважає бездіяльністю не
отримання від органу доходів і зборів
відповіді про наявні рахунки, але Закон
України "Про виконавче провадження" та
Інструкція про проведення виконавчих
дій, затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України № 74/5 від 25 грудня 1999
року зобов'язує державного виконавця
лише вчинити запити до певних
державних органів з метою встановлення
майнового стану боржника, що двічі було
здійснено державним виконавцем.

Наявними в матеріалах справи
документами не підтверджуються
висновки позивача про те, що
відповідачем не було вчинено жодних
дій з примусового виконання
виконавчого документу про стягнення з
ОСОБА_2 4572,42 гривень на користь
управління Пенсійного фонду України в
м. Дружківці протягом встановленого
Законом шестимісячного терміну.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дотримався норм матеріального та
процесуального права під час вирішення
справи, тобто відсутні підстави для
скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст. 198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України,суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в місті
Дружківці Донецької області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 24 квітня 2014
року - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 24 квітня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь в справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Колегія суддів
О.А.Нікулін

О.П.Лях

С.В.Жаботинська