Справа № П/811/496/14
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2014 рокусправа № П/811/496/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів:
Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 03
березня 2014 року у справі №П/811/496/14 за
позовом фізичної особи - підприємства
ОСОБА_1 до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом, в якому
просила визнати протиправними та
скасувати рішення Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
від 31.01.2014 року № про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску, яким
донараховано суму єдиного внеску в
сумі 28823,73 грн. та податкове
повідомлення - рішення від 07.02.2014 року
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 16047,24 грн..

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 року позов задоволено частково, а
саме: визнано протиправним та
скасовано податкове повідомлення -
рішення Кіровоградської ОДПІ ГУ
Міндоходів від 07.02.2014 р. №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з ПДФО в частині визнання основного
платежу в сумі 9672,11 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціям в сумі 2299,98 грн.;
визнано протиправним та скасовано
рішення Кіровоградської ОДПІ ГУ
Міндоходів від 31.01.2014 р. № про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску в частині донарахування 21176,73
грн. єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та 1774,66 грн.
штрафних санкцій.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, неповне з'ясування обставин
справи, просила скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
постанову про задоволення позовних
вимог у повному обсязі. Апеляційна
скарга обґрунтована тим, що суд першої
інстанції дійшов необґрунтованого
висновку щодо безпідставності
віднесення позивачем до складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходу, витрати, які понесені позивачем
на придбання консультативних послуг та
рекламних послуг, а також витрати
пов'язані з наданням адвокатських
послуг.

Відповідач своїм процесуальним правом
щодо оскарження рішення суду, в частині
задоволених позовних вимог, не
скористався.

Перевіривши, в межах доводів
апеляційної скарги, законність та
обґрунтованість судового рішення,
оцінивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи із
наступного.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалам справи, що посадовими
особами Кіровоградської ОДПІ
проведено документальну планову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з01.10.2010 року по 31.12.2012 року, та
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01ю2011 року по 31.12.2012 року, за
результатами якої складено акт
№000003/11-28-17-03/НОМЕР_1 від 25.01.2014р.

В Акті перевірки зроблено
висновок про порушення ФОП вимог:

- ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» № 13 - 92 від 26.12.1992 року та п.138.4
ст. 138, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України ФОП ОСОБА_1 завищено
суму загального оподатковуваного
доходу на 151441,90 грн., в тому числі за 4
квартал 2010 року на 52485,00 грн., за 2012 рік
на 98956,90 грн., занижено загальний
оподатковуваний дохід за 2011 рік на 29440,48
грн. та завищено задекларовані витрати
на 208216,28 грн., в тому числі за 4 квартал
2010 року на 55633,96 грн., за 2011 рік на 13560,38
грн., за 2012 рік на 139021,94 грн., перевіркою
донараховано податок на доходи з
фізичних осіб в сумі 12932,26 грн., в тому
числі за 4 квартал 2010 року на 472,36 грн., за
2011 рік на 6450,12 грн., за 2012 рік на 6009,78 грн.

- п. 2 частини 1 ст. 7 Закону України від 08
липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» (із
змінами та доповненнями) - визначено
суму податкового зобов'язання з
єдиного внеску в загальній сумі 28823,73
грн., в тому числі за 2011 рік на 14921,25 грн.,
за 2012 рік на 13902,48 грн.

На підставі акта перевірки ДПІ
прийнято податкові
повідомлення-рішення:

№ від 31.01.2014 р. про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, яким донараховано суму єдиного
внеску в сумі 28823,73 грн.;

№ від 07.02.2014 р., яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб в
сумі 16047,24 грн.

Правомірність та обґрунтованість
вказаних податкових рішень є предметом
спору, який передано вирішення суду.

Переглядаючи рішення суду першої
інстанції, на предмет його законності
та обґрунтованості, колегія суддів
враховує, що відповідачем вказане
рішення, в частині задоволених
позовних вимог, не оскаржується, а
позивачем оскаржено рішення, в частині
відмови у задоволенні позову. При
цьому, оскаржуючи судове рішення та
прохаючи прийняти нове рішення про
задоволення позову у повному обсязі,
позивач посилається лише на
неправомірність, на його думку,
висновків суду першої інстанції щодо
безпідставності віднесення позивачем
до складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходу,
витрати, які понесені позивачем на
придбання консультативних послуг та
рекламних послуг, а також витрати
пов'язані з наданням адвокатських
послуг. Тобто, вказує на необхідність
задоволення заявлених вимог, які
стосуються оскарження податкового
повідомлення-рішення від 07.02.2014 року
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб. В той же час,
апеляційна скарга не містить жодних
доводів щодо незаконності рішення суду
першої інстанції, в частині відмови у
задоволенні заявлених вимог щодо
скасування у повному обсязі
податкового повідомлення-рішення від
31.01.2014 року № про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску, яким
донараховано суму єдиного внеску.

Встановивши такі обставини справи та
враховуючи вимоги ч.1 ст.195 КАС України,
колегія суддів вважає за необхідне
переглянути рішення суду першої
інстанції в тій частині, яка оскаржена
позивачем та в межах доводів, які
наведені в апеляційній скарзі.

Так, згідно з Актом перевірки, ДПІ
зазначає про завищення позивачем
витрат у 2011 році у розмірі 10800,0грн. на
отримання консультативних та
інформаційних послуг.

Суд першої інстанції, вказуючи на
правомірність висновків ДПІ, в цій
частині, вказав на те, що витрати на
отримання консультативних та
інформаційних послуг не підтвердженні
первинними документами.

Статтею 177 Податкового кодексу України
від 2 грудня 2010 року №2755-УІ із змінами
та доповненнями (далі ПКУ) визначено, що
об'єктом оподаткування є чистий
оподаткований дохід, тобто різниця між
загальним оподаткованим доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця.

До переліку витрат фізичної
особи-підприємця, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом ІІІ ПКУ.

Статтею 138 Податкового кодексу України
встановлено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті, та інших
витрат.

В свою чергу витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до п. 138.2 ст.138 Податкового
кодексу України встановлено, що
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

З огляду на вказані норми права,
позивач мала можливість відобразити у
складі витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманнях доходів,
витрати на отримання консультативних
та інформаційних послуг, що
безпосередньо пов'язані з
господарською діяльністю та
отриманням доходу, але за умови, якщо
такі витрати підтверджені належним
чином оформленими документами.

Згідно із ст..1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.2 ст.9 названого Закону,
первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції, правильність її оформлення;
посада осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, вказаною нормою матеріального
права визначено обов'язкові реквізити,
які повинен містити у собі первинний
документ та лише за наявності яких,
такий документ можливо визнати
первинним, що підтверджує здійснення
господарської операції.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що 25.06.2011р. між позивачем
(Замовник) та СПД ОСОБА_2 (Виконавець)
укладено договір про надання послуг
№01/06. Предметом договору є надання
консультативних послуг по обробленню
даних із застосуванням програмного
забезпечення, а також інформативні
послуги в мережі Інтернет,
консультації по веденню
бухгалтерського обліку та звітності із
застосуванням програми "
1с-бухгалтерія" та реклама харчової
сировини (а.с.149).

На підтвердження виконання договору
позивачем надано акти здачі-прийняття
послуг №5 за листопад 2011 р., №4 за
жовтень 2011р., №3 за вересень 2011 р., №2 за
серпень 2011 р., №1 за липень 2011 р.
(а.с.120-124), в яких зазначено зміст
господарської операції як
"консультативні послуги" та
"інформативні послуги".

Оскільки, у наданих актах міститься
узагальнена інформація, як то
"консультативні та інформативні
послуги, що не дозволяє ідентифікувати
дані назви із господарськими
операціями по наданню консультацій
саме щодо ведення 1с-бухгалтерів та
послуг з надання реклами харчової
сировини, яку реалізовує позивач, то
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
надані документи не можливо визнати
первинними, оскільки вони не
розкривають змісту господарських
операцій та не визначають їх обсяг,
тобто вказані документи не містять
обов'язкових реквізитів, які визначені
законом для первинного документу.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо правомірності
висновків ДПІ про завищення позивачем
витрат у розмірі 10800грн.

Перевіркою також встановлено, що ФОП
ОСОБА_1 до складу задекларованих витрат
за 2012 рік віднесено вартість послуг по
наданню правової допомоги в сумі 15200,00
грн.

Погоджуючись з висновком ДПІ щодо
завищення позивачем витрат на вказану
суму, суд першої інстанції вказав на не
підтвердження пов'язаності даних
витрат із господарською діяльністю з
огляду на ненадання належним чином
оформлених первинних документів.

Так, згідно угоди про надання правової
допомоги №49 від 10 січня 2012 р., укладеної
між позивачем та адвокатом ОСОБА_3,
остання бере на себе обов'язок надавати
правову інформацію, консультації і
роз'яснення з правових питань, що
стосуються здійснення підприємницької
діяльності тощо (а.с.131).

На перевірку надано звіт про надання
правової допомоги на суму 15200 грн.
(а.с.132). який описаний в акті перевірки,
та який не відповідає вимогам 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
оскільки не містить переліку наданих
послуг, не містить дати його складання,
а отже, не може мати силу первинного
документа.

До матеріалів справи позивач долучив
акт про надання правової допомоги,
підписаний адвокатом ОСОБА_3 (а.с.191),
який обґрунтовано не прийнято судом
першої інстанції, оскільки, як звіт про
надання правової допомоги так і акт про
надання правової допомоги не містить
дати його укладання, не містять
посилання на період за який були надані
дані послуги, що унеможливлює
встановити податковий період в якому
були такі витрати були понесені
позивачем.

З огляду на встановлені обставини
справи, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що позивачем не
підтверджено належним чином
оформленими первинними документами
правомірність віднесення до складу
витрат витрати по наданню правової
допомоги.

Оскільки, апеляційна скарга не містить
будь-яких інших доводів, ніж ті, які
зазначено вище та яким судом
апеляційної інстанції надано оцінку,
то підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду
першої інстанції у суду не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1
ч.1 ст.198, ст..ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 року у справі №П/811/496/14 - без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з часу
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку, передбаченому
ст..212 КАС України.

(Ухвалу виготовлено у повному обсязі
28.05.2014 р.)

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк