Справа № 2а-1870/5409/11
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року
м. Київ К/9991/9339/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в м. Суми (далі
-ДПІ)

на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 21.09.2011

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.11.2011

у справі № 2а-1870/5409/11

за позовом приватного акціонерного
товариства «Центролит» (далі -
Товариство)

до ДПІ,

за участю третьої особи - товариства з
обмеженою відповідальністю «Галузеве
підприємство «Промсервіс» (далі - ТОВ
«Галузеве підприємство «Промсервіс»),

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду
касаційної скарги Вищий
адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до Сумського
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому просило скасувати
податкове повідомлення-рішення ДПІ від
13.07.2011 № 1/0/55937.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 21.09.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.11.2011,
позов задоволено.

Судові рішення по справі мотивованоі
тим, що Товариством дотримано
законодавчо встановлені умови
формування податкового кредиту, тоді
як податковою інспекцією не доведено
існування обставин, з якими чинне
законодавство пов'язує
необґрунтованість податкової вигоди.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів положенням чинного
законодавства та дійсним обставинам
справи, ДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувані судові акти
попередніх інстанцій та відмовити у
позові.

Товариством у відповідності зі статтею
216 Кодексу адміністративного
судочинства України подано
заперечення, в якому заявник зазначає
про правильність та обґрунтованість
оскаржуваних рішень та просить їх
залишити без змін, а скаргу - без
задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для її задоволення виходячи з
такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що ДПІ
було проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
Товариства з питань достовірності
визначення показників податкової
декларації з податку на додану
вартість за період з 01.02.2011 по 28.02.2011.

За наслідками цієї перевірки
податковим органом було складено акт
від 23.06.2011 №4724/2301/000217875/47 та прийнято
оспорюване податкове повідомлення
рішення, згідно з яким позивачеві
донараховано податкове зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 26668
грн. (у тому числі 26667 грн. за
основним платежем та 1 грн. за штрафними
санкціями).

Підставою для оспорюваного
донарахування стало незаконне, на
думку ДПІ, формування позивачем
податкового кредиту за операціями з
придбання природного газу та послуг з
їх транспортування у ТОВ «Галузеве
підприємство «Промсервіс» за
договором купівлі-продажу від 24.12.2009 №
121. На обґрунтування цього висновку
відповідач зазначає, що в рамках
проведення заходів з податкового
контролю було виявлено укладення
названим постачальником нікчемних
договорів без мети настання
відповідних ним правових наслідків,
які спрямовані на здійснення операцій
з надання податкової вигоди покупцям
переважно за допомогою
контрагентів-посередників, які не
виконують свої податкові зобов'язання.

Втім суди цілком об'єктивно відхилили
зазначені доводи податкового органу як
неспроможні.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) податковий кредит визначено
як суму, на яку платник податку на
додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

За змістом пункту 198.1 статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 цієї ж статті
Кодексу податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень
вбачається, що обов'язковою умовою
виникнення у платника права на
податковий кредит є реальне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг), а також оформлення зазначених
операцій необхідними документами
первинного обліку (зокрема,
податковими накладними), що містять
достовірні відомості про обсяг та
зміст господарської операції.

Необґрунтована ж податкова вигода
характеризується відсутністю
фактичного виконання господарських
операцій, здійсненням операцій без
ділової мети та обліком операцій
безвідносно до їх реального
економічного змісту, узгодженістю дій
покупця та постачальника для штучного
створення сприятливих наслідків у
податковому обліку платника.

Як встановили суди, фактичне виконання
операцій з поставки ТОВ «Галузеве
підприємство «Промсервіс» природного
газу позивачеві підтверджується
необхідними первинними документами
(договором купівлі-продажу від 24.12.2009
№121, податковими накладними, актами
приймання-передачі, платіжними
дорученнями). Транспортування
придбаного природного газу
газотранспортною мережею
здійснювалося на підставі договору від
30.12.2008 №7860/Т-2009, укладеного позивачем з
ВАТ по газопостачанню та газифікації
«Сумигаз», що підтверджується актом
приймання-передачі обсягів природного
газу, звітом про газоспоживання та
реєстром.

Наведені документи було об'єктивно
розцінено судами як належне
документальне підтвердження виконання
спірних операцій. Суди встановили, що
спірний контрагент має ліцензію на
постачання природного газу за
нерегульованим тарифом серії АВ №472066,
видану 19.11.2009.

Податковим органом не доведено факту
недостовірності відомостей у поданих
позивачем первинних документах.

Фактично в основу оспорюваного
донарахування ДПІ покладено аналіз
господарських правовідносин, що
склалися між ТОВ «Галузеве
підприємство «Промсервіс» та іншими
суб'єктами господарювання (товариством
з обмеженою відповідальністю «ГАЗТОРГ
Україна» та товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія
Укргазбуд»; однак при цьому податковим
органом не наведено жодних доводів та
не подано будь-яких доказів, які б
засвідчили існування зв'язку між
операціями спірного постачальника з
названими суб'єктами господарювання та
розглядуваними операціями з позивачем.

Самі по собі доводи щодо порушень,
допущених третіми особами не можуть
бути свідченням ані недобросовісності
позивача як платника податків, ані
підставою для висновку про
необґрунтованість податкової вигоди
Товариства.

Судами додатково встановлено, що ТОВ
«Галузеве підприємство «Промсервіс»
задекларувало податкові зобов'язання
по спірним операціям з позивачем, у
сумі 26666,67 грн. (декларація з податку на
додану вартість за лютий 2011 року,
подана 18.03.2011).

З урахуванням викладеного Вищий
адміністративний суд України
погоджується з висновком попередніх
судових інстанцій щодо
обґрунтованості позовних вимог.

Оскільки висновки судів відповідають
нормам чинного законодавства та
фактичним обставинам спору,
установленим на підставі повного та
об'єктивного дослідження доказів у
справі, то процесуальних підстав для
скасування оскаржуваних постанови та
ухвали судів першої та апеляційної
інстанцій зі спору не вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції в м. Суми відхилити, а
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 21.09.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.11.2011 у
справі № 2а-1870/5409/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько