Справа № 804/6011/14
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
10 червня 2014 р. Справа № 804/6011/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіКоренева А.О. при
секретаріЛитвин Ю. Ю. за участю:
представника позивача - представника
відповідача Єпіфанової Ю.О., Савенко
О.О. Чохелі Т.Р., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську в приміщенні
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду
адміністративну справу за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Сталь» до Державної
податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
рішення від 31.12.13 №, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ «Сталь», звернувся до суду
з позовом до ДПІ у Красногвардійському
районі м. Дніпропетровська ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 31.12.13 №,
яким позивачу визначена сума грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 111 841,25 грн. На
обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що спірне
податкове повідомлення-рішення
прийняте на підставі необґрунтованих
висновків в Акті та підлягає
скасуванню, адже позивач визначив
спірну суму податкового кредиту на
підставі отриманої податкової
накладної №1/2 від 28.02.13на суму ПДВ - 89 473,
19 грн., у повному обсязі
сплативконтрагенту - ФГ «Агролідер»
вартість поставленої продукції, що
підтверджується платіжними
дорученнями - № 999003 від 01.03.2013р. на суму
447 365,96 грн., №999006 на суму 89 473,19 грн., що
відображено в акті перевірки. Також
позивачем зазначено, що з метою
підтвердження товарності операції ним
була надана копія тристороннього акту
приймання-передавання соняшника, а
товарно-транспортна накладна не
міститься у переліку документів, які
визначають право на формування
податкового кредиту. Крім того,
позивачем зауважено, що основним видом
діяльності товариства є виробництво
олії та тваринних жирів, для чого і
придбавався соняшник. Насіння
соняшнику, придбане у ФГ «Агролідер», в
подальшому не реалізовувалося іншим
товариствам, а було завезено на ПАТ
«Запорізький оліяжиркомбінат» для
переробки на олію соняшникову
нерафіновану. В судовому засіданні
представники позивача позовні вимоги
підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач, ДПІ у Красногвардійському
районі м. Дніпропетровська ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області, проти задоволення позову
заперечував, зазначивши, що в ході
перевірки позивача встановлена
відсутність у останнього сертифікату
походження продукції, довіреності на
особу, яка отримувала товар,
транспортних документи на перевезення
соняшника. В судовому засіданні
представник відповідача просив
відмовити в задоволені позову з
підстав, наведених в акті перевірки, з
посиланням на який прийнято спірне
рішення, та запереченнях.

Вивчивши доводи позову та заперечень,
заслухавши пояснення представників
сторін та свідка ОСОБА_6, дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов та заперечення,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд при
винесені постанови виходить з
наступних підстав та мотивів.

З оскарженого податкового
повідомлення-рішення від 31.12.13 №,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 111 841,25 грн. (за
основним платежем - 89 473 грн., за
штрафними санкціями - 22 368, 25 грн.)
вбачається, що воно винесено
відповідачем з посиланням на акт
перевірки від 13.12.13 №1348/22-03/35894737 (а.с.15)
За змістом вказаного акту перевірки
він складений про результати
проведення позапланової невиїзної
перевірки позивача з питань
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків ФГ «Агролідер» та повноти
відображення в податковому обліку за
лютий 2013р. (а.с.8-14).

Як вбачається з висновків акту
перевірки, проведеною перевіркою
встановлено порушення позивачем п.198.1,
п.198.2, п.198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу
України (далі - ПКУ), в результаті чого
ТОВ «Сталь» завищено суму податку на
додану вартість у лютому 2013 р. на 89473,19
грн.За змістом акту перевірки
підставою для таких висновків
слугували судження посадової особи
відповідача щодо невідповідності
первинних документів законодавчим
актам, відтак вони не можуть бути
підставою для відображення в облікових
регістрах бухгалтерського та
податкового обліку, адже до перевірки
не надані сертифікати походження
продукції, довіреності, хто саме зі
сторони ТОВ «Сталь» отримував товар та
транспортні документи на перевезення
соняшника.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість вказаних висновків
відповідача і винесених на підставі
такого висновку спірного акту
індивідуальної дії на відповідність
вимогам ч.3 ст.2 КАС України,
проаналізувавши положення
законодавчих актів, якими врегульовані
спірні правовідносини, суд зауважує на
наступному.

Згідно з п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1
ст. 188 ПК України, об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість є операції платників податку,
окрім іншого, з постачання товарів,
місце постачання яких розташоване на
митній території України. Датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, або дата відвантаження
товарів. База оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, з урахуванням
загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності)податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один із способів,
визначених в п.201.1. ст.201 ПКУ; податкова
накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця; податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу
встановлено, що сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. В свою чергу,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно з п. 198.1 ст.
198 виникає, окрім іншого, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6
ст. 198 ПК України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною. Податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за встановленою
ставкою, протягом такого звітного
періоду, окрім іншого, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог ст. 201
Кодексу).

Аналіз наведених законодавчих
положень дозволяє дійти висновку, що
законодавцем визначено єдину підставу
виникнення права у платника податку на
отримання податкового кредиту,
пов'язану з отриманням таким платником
податку податкової накладної,
оформленої належним чином із
зазначенням усіх обов'язкових
реквізитів, визначених Податковим
кодексом України, та видану суб'єктом
підприємницької діяльності,
зареєстрованим платником податку на
додану вартість.

Судовим розглядом справи встановлено,
що спірна сума податкового кредиту в
розмірі 89 473,19 грн. сформована
позивачем на підставі податкової
накладної від 28.02.13 №1/2 на суму 536 839,15
грн., в т.ч. ПДВ - 89 473,19 грн.,за
взаємовідносинами з ФГ «Агролідер»
відповідно до договору купівлі-продажу
від 28.02.13 №41176 (а.с.32) про поставку
позивачу соняшника власного
виробництва на умовах передачі товару
франко-зерновий склад ДП
«Вільногірський елеватор». За
посиланням на згаданий договір ФГ
«Агролідер» виписані: - податкова
накладна від 28.02.13 №1/2 на суму 536 839,15
грн., в т.ч. ПДВ - 89 473,19 грн., - видаткова
накладна від 28.02.13 №1, - рахунок фактури
№1 від 28.02.13 на таку ж суму. Передача
товару позивачу оформлена актом
прийому-передачі від 28.02.13, складеним
покупцем, позивачем та елеватором
(а.с.40). Факт оплати позивачем вказаного
товару підтверджується платіжними
дорученнями від 01.03.13 та від 04.03 13
(а.с.28-39).

Суд відмічає, що за змістом акту
перевірки наведена податкова накладна
була досліджена відповідачем в ході
перевірки позивача, зауваження щодо її
оформлення відсутні, відповідачем не
заперечується, що розрахунки за
придбаний товар здійснені в
безготівковій формі шляхом
банківського переказу коштів за
платіжними реквізитами постачальника
(аркуш акту 4), також в акті зазначено, що
відвантаження товару підтверджується
видатковою накладною (аркуш акту 3). Не
заперечується відповідачем і той факт,
що податкова накладна, спірна сума
податкового кредиту за якою віднесена
позивачем до податкового кредиту,
виписана його контрагентом, який на час
її оформлення знаходився в Єдиному
державному реєстрі, а також мав
свідоцтво про реєстрацію платниками
податку на додану вартість.

Суд зазначає, що зміст перелічених
первинних документів, що виступили
підставою внесення відповідних
записів до документів бухгалтерського
та податкового обліку, в повній мірі
відповідають вимогам ч.2 ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», а саме,
містять назву документа, дату і місце
складання, назви підприємств, від імені
яких складено документи, відомості про
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції,
особисті підписи або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_6 змістовно та
чітко пояснив обставини отримання ним
товару відповідно до видаткової
накладної від 28.02.13 №1. Суд зважує, що
умови та порядок видачі довіреностей
на одержання товарно-матеріальних
цінностей регламентовані Інструкцією
про порядок реєстрації виданих,
повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей,
затвердженої наказом Мінфіну України
від 16.05.1996 року № 99 (зареєстровано в
Мін'юсті України 12.06.1996 року за № 293/1318),
дія якої поширюється на підприємства,
установи та організації, їх відділення,
філії, інші відокремлені підрозділи та
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності. Відповідно
до п. 3 Інструкції № 99 сировина,
матеріали, паливо, запчастини,
інвентар, худоба, насіння, добрива,
інструмент, товари, основні засоби та
інші товарно-матеріальні цінності, а
також нематеріальні активи, грошові
документи і цінні папери (далі -
цінності) відпускаються покупцям або
передаються безплатно тільки за
довіреністю одержувачів. Видача
бланків довіреностей здійснюється
після їх реєстрації у журналі
реєстрації довіреностей. Довіреність
на одержання цінностей видається лише
особам, які працюють на даному
підприємстві. Згідно з п. 6 Інструкції №
99 довіреність на одержання цінностей
від постачальника за нарядом, рахунком,
договором, замовленням, угодою або
іншим документом, що їх замінює,
видається довіреній особі під розписку
і реєструється в журналі реєстрації
довіреностей. Відповідно до п. 10
Інструкції № 99 особа, якій видано
довіреність, зобов'язана не пізніше
наступного дня після кожного випадку
доставки на підприємство одержаних за
довіреністю цінностей, незалежно від
того, одержані цінності за довіреністю
повністю або частково, надати
працівнику підприємства, який здійснює
виписування та реєстрацію
довіреностей, документ про одержання
нею цінностей та їх здачу на склад (у
комору) або матеріально відповідальній
особі. Згідно із вимогами п. 13
Інструкції № 99 довіреність незалежно
від строку її дії залишається у
постачальника при першому відпуску
цінностей. Отже покликання відповідача
щодо відсутності у позивача
довіреності на ОСОБА_6 є
безпідставними, адже така довіреність
не повинна залишатись у покупця. Зі
змісту видаткової накладної від 28.02.13
вбачається, що товар отриманий ОСОБА_6
на підставі довіреності від 28.02.13 №474
(а.с.36).

Стосовно доводів щодо відсутності у
позивача товарно-транспортної
накладної на підтвердження
транспортування соняшника суд
зазначає таке. Правилами ведення
податкового обліку не передбачено
обов'язку позивача підтверджувати
право на формування податкового
кредиту, як і валових витрат
товарно-транспортними накладними, а
відсутність товарно-транспортних
накладних сама по собі, без дослідження
інших обставин, не може спростовувати
товарність операції. Крім того, позиція
відповідача, яка ґрунтується на
відсутності товарно-транспортних
накладних, суперечить позиції
Міністерства Доходів і зборів,
викладеній в листі від 19.09.13
№11569/6/99-99-22-01-03-15/1128, відповідно до якої
товарно-транспортна накладна не
міститься в переліку документів, що
визначають право на формування
податкового кредиту.

Крім того, за змістом пп.2.4 п.2 розділу V
Інструкції про ведення обліку й
оформлення операцій із зерном і
продуктами його переробкина
хлібоприймальних та зернопереробних
підприємствах, затвердженої Наказом
Мінгарополітики 13.10.08 №661,
зареєстрованої в Мінюсті 18.11.08 за
№1111/15802 при переоформленні зерна від
одного власника іншомускладається акт
приймання-передавання зерна, який
підписується в тристоронньому порядку
(перший власник зерна,новий власник
зерна і керівник зернового складу),
оформляється договір складського
зберігання зерна з новим власником.
Відповідний акт прийому-передачі від
28.02.13 підписаний в тристоронньому
порядку - позивачем, ФГ Агролідер та
елеваторомДП «Вільногірський
елеватор» ТОВ «Зернопром» (а.с.40), зі
змісту вказаного акту вбачається, що
товар фактично знаходиться на ДП
«Вільногірський елеватор» ТОВ
«Зернопром», а згідно з п.2 відповідна
кількість товару приймається
елеватором на відповідне збереження
згідно Договору зберігання від 18.09.12
№55.

Більш того, факт постачання у лютому 2013
р. ФГ «Агролідер» товару позивачу
підтверджується Довідкою
Вехньодніпровської ОДПІ
Дніпропетровської області від 28.05.13
№429/22-2/33214710 «Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки фермерського господарства
«Агролідер» щодо дослідження
здійснення операцій по ланцюгу
постачання певної групи імпортованих
товарів, їх реальності та повноти
відображення в обліку з лютий 2013р.»
(аркуш 8 Довідки).

Щодо доводів відповідача з приводу
відсутності у позивача складських
документів на зерно суд зважує на таке.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
зерно та ринок зерна в Україні» видача
зерна володільцеві складського
документа на зерно здійснюється в
обмін на виписані на це зерно складські
документи. Наведеним положенням
кореспондують приписи пп.1.11 п.1 розділу
V Інструкції, відповідно до яких після
видачі зерна, за умови відсутності
претензій з боку одержувача, зерновий
склад погашає одержаний ним оригінал
складського документа на зерно та його
другий примірник і зберігає їх та
супровідні документи протягом трьох
років. Оскільки позивачем на виконання
договору №С-355/590 від 01.07.12 та додаткових
угод до нього насіння соняшника
передавались на ПАТ «Запорізький
оліяжиркомбінат» для переробки в
готову продукцію оригінали складських
документів на зерно не могли
залишатись у позивача.

За викладених обставин, суд констатує,
що факт придбання товару та
використання його в послідуючому у
власній господарській діяльності
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинним документами, які
оформлені відповідно до вимог чинного
законодавства України і містять усі
необхідні реквізити.

На підставі викладеного суд доходить
до висновку, що товариством правомірно
сформована спірна сума податкового
кредиту за податковою накладною в
лютому 2013 р. в розмірі 89 473,19 грн., а
доводи та позиція податкового органу
стосовно протиправності її включення
позивачем до складу податкового
кредиту не ґрунтуються на вимогах
закону, а отже і спірне податкове
повідомлення-рішення від 31 грудня 2013
року № не узгоджується з
вимогами ПКУ, у зв'язку з чим підлягає
скасуванню як протиправне.

Беручи до уваги наведене, позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сталь»підлягають
задоволенню, а податкове
повідомлення-рішенняДержавної
податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській від 31
грудня 2013 року № - скасуванню.

Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській від 31
грудня 2013 року № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користьТовариства з обмеженою
відповідальністю «Сталь»()витрати по сплаті судового збору в
сумі 223 грн.(двісті двадцять три гривні)
09 коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції за правилами,
визначеними ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили
згідно зі ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 16.06.14.

Суддя А.О.
Коренев