Справа № 2а-4916/11/1070
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Щавінський
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

24 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Свириди Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 24 листопада
2011 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України у місті
Переяслав - Хмельницькому Київської
області про скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України у місті Переяслав -
Хмельницькому Київської області про
скасування вимоги про сплату боргу від
08 червня 2011 року № Ф-718.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 24 листопада
2011року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивач - ОСОБА_3 звернулась з
апеляційною скаргою, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яки
адміністративний позов задовольнити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційних
скарг, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_3 зареєстрована як фізична
особа-підприємець Виконавчим
комітетом Переяслав-Хмельницької
міської ради Київської області.

Позивач обрала спрощену систему
оподаткування - шляхом отримання
свідоцтва про сплату єдиного податку.

На підставі п.п. 4 п. 8 розділу ХV
"Прикінцеві та перехідні положення
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", 08 червня 2011 року
Управління Пенсійного фонду України у
місті Переяслав - Хмельницькому
Київської області надіслало ОСОБА_3
вимогу від № Ф- 718, згідно з якою
позивачу визначено суму недоплати
(недоїмки) зі сплати страхових внесків
до розміру мінімального страхового
внеску за липень - вересень 2010 року у
розмірі 863,46 грн.

Вищевказану вимогу позивачем було
оскаржено до Управління Пенсійного
фонду України у місті Переяслав -
Хмельницькому Київської області, до
Головного управління Пенсійного фонду
у Київській області та Пенсійного
Фонду України.

Так, за наслідками адміністративного
оскарження, скаргу позивача залишено
без задоволення, а вимогу про сплату
боргу Управлінню Пенсійного фонду
України у місті Переяслав -
Хмельницькому Київської області від 08
червня 2011 року № Ф- 718 - без змін.

Не погоджуючись із вищевказаним
вимогою та вважаючи її протиправною,
позивач звернулась до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 5 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV,
дія інших нормативно-правових актів
може поширюватися на ці відносини лише
у випадках, передбачених цим Законом,
або в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Статтею 11 вищевказаного Закону
визначено коло осіб, які підлягають
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню, до яких
належать: фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок), та
члени сімей зазначених фізичних осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Пунктом 5 ст. 14 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, у тому числі ті, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок), є одночасно й
страхувальниками.

В силу п. 6 ч. 2 ст. 17 вищевказаного
Закону, страхувальник зобов'язаний
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду. Базовим
звітним періодом для страхувальників,
зазначених у п. 5 ст.14 цього Закону, є
квартал.

Підпунктом 4 п. 8 Прикінцевих положень
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (у редакції Закону України
від 08 липня 2010 року №2461-VI) передбачено,
що фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок), та
члени сімей зазначених осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період
дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески.

Також, п.п. 2 п. 8 Прикінцевих положень
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (у редакції, що діяла до 31
грудня 2010 року) передбачено, що особи,
зазначені в п. 3 і 4 ст. 11, у ст. 12 цього
Закону (до яких належать фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб
оподаткування), сплачують страхові
внески, що перераховуються до
солідарної системи на умовах і в
порядку, визначених цим Законом, та в
розмірах, передбачених для платників
збору (юридичних і фізичних осіб)
Законом України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування", але не менше мінімального
страхового внеску. При цьому, під
мінімальним страховим внеском
розуміється сума коштів, що
визначається розрахунково як добуток
мінімального розміру заробітної плати
на розмір страхового внеску,
встановлених законом на день отримання
заробітної плати (доходу).

З системного аналізу положень п.п. 2, 4 п.
8 Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" слідує висновок
про те, що фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок), зобов'язані сплачувати
страхові внески на загальних
підставах, передбачених Законом
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування", але
мінімальна сума страхового внеску не
може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску,
встановлений згідно з чинним
законодавством.

Так, з 01 січня 2011 року набув чинності
Закон України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від 08
липня 2010 року №2464-VI.

Зокрема, пунктом 7 розділу VIII
"Прикінцеві та перехідні положення"
вказаного Закону передбачено, що
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Відповідно до ч.2 ст. 106 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування"(у редакції, що
діяла до 31 грудня 2010 року), суми
страхових внесків, своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 обрала спрощену систему
оподаткування шляхом отримання
свідоцтва про сплату єдиного податку.

Судом встановлено, що 08 червня 2011 року
відповідач надіслав ОСОБА_3 вимогу від
№ Ф-718, якою позивачу визначено суму
недоплати (недоїмки) зі сплати
страхових внесків до розміру
мінімального страхового внеску за
липень - вересень 2010 року у розмірі 863,46
грн.

Так, абзацом 8 п. 2 Указу Президента
України від 03 липня 1998 року № 728/98 "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва" встановлено, що доходи,
отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що
обкладається єдиним податком, не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника та осіб,
що перебувають з ним у трудових
відносинах, а сплачена сума єдиного
податку є остаточною і не включається
до перерахунку загальних податкових
зобов'язань як самого платника податку,
так і осіб, які перебувають з ним у
трудових відносинах, включаючи членів
його сім'ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності.

Крім того, пунктом 2 розділу II "Заключні
положення" Закону України від 13
лютого1998 року № 129/98-ВР "Про внесення
змін до Декрету Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з
громадян" встановлено, що до внесення
відповідних змін до порядку здійснення
відрахувань на державне пенсійне
страхування громадянами-підприємцями,
що сплачують фіксований податок, 10
відсотків сум цього податку, що
надійшли до відповідного місцевого
бюджету, перераховуються до Пенсійного
фонду України, а 90 відсотків сум
фіксованого податку, що надійшли до
місцевого бюджету, спрямовуються на
потреби територіальної громади за
визначеними нею напрямами.

Разом з тим, в силу положень ч.6 ст.18
Закону України від 09 липня 2003 року
№1058-ІV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування
та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати.

З урахуванням вищенаведеного, вірним є
висновок суду першої інстанції про те,
що сплата ОСОБА_3 у складі єдиного
(фіксованого) податку коштів, що
підлягають перерахуванню до бюджету
Пенсійного фонду не звільняє позивача
від обов'язку сплачувати (доплачувати)
страхові внески в розмірі,
передбаченому Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Судом встановлено наявність у позивача
заборгованості зі сплати страхових
внесків у сумі 863,46 грн., яку визначено
на підставі вимоги від 08 червня 2011 року
№ Ф - 718.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про правомірність дій
відповідача з приводу формування
вимоги про сплату заборгованості,
оскільки позивач є платником внесків
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування для фізичних
осіб, які обрали особливі види
оподаткування.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 24 листопада
2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 30.04.2014
року.

.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.