Справа № 807/33/14
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 травня 2014 рокум. Ужгород№ 807/33/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.

при секретарі Лумей В.Г.,

за участю:

позивача: Управління соціального
захисту населення Берегівської
міської ради представники - Микита М.Ф.,
Телепко Г.М., Мегіц В.М.;

відповідача 1: Головний державний
фінансовий інспектор відділу
інспектування в соціальній сфері та
культури Державної фінансової
інспекції в Закарпатській області -
Логойда О.А. - не з'явився,

відповідач 2: Державна фінансова
інспекція в Закарпатській області,
представник - Данканич О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою Управління
соціального захисту населення
Берегівської міської ради до Головного
державного фінансового інспектора
відділу інспектування в соціальній
сфері та культурі Державної фінансової
інспекції в Закарпатській області -
Логойда О.А. та Державної фінансової
інспекції в Закарпатській області про
визнання протиправними дій по
складанню акту ревізії, визнання
протиправною та скасування вимоги від
26.11.2013р.,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС
України 05 травня 2014 року було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Повний текст
постанови виготовлено та підписано 12
травня 2014 року.

Управління соціального захисту
населення Берегівської міської ради
звернулося до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Головного
державного фінансового інспектора
відділу інспектування в соціальній
сфері та культурі Державної фінансової
інспекції в Закарпатській області -
Логойда О.А. та Державної фінансової
інспекції в Закарпатській області про
визнання протиправними дій по
складанню акту ревізії, визнання
протиправною та скасування вимоги від
26.11.2013р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у
період з 24 жовтня по 07 листопада 2013 року
головним державним інспектором
відділу інспектування в соціальній
сфері та культури ДФІ в Закарпатській
області Логойда О.А. було проведено
позапланову ревізію з окремих питань
фінансово-господарської діяльності
Управління соціального захисту
населення Берегівської міської ради за
період з 01.01.2006 року по 31.10.2013 року за
результатами якої складено акт від
07.11.2013 року за № 07-04/115. Вказаний акт не
підписаний представниками управління
соціального захисту населення по
причині зазначення інспектором
неправдивих відомостей.

В подальшому, незважаючи на
вищевказане Державною фінансовою
інспекцією було направлено вимогу за №
07-04-6-14/7907, якою зобовязано начальника
Управління соціального захисту
населення Берегівської міської ради
забезпечити належний контроль за
дотриманням відповідальними
працівниками відділу соціальних
допомог при призначенні та виплаті
допомоги на дітей одиноким матерям
вимог ст.18-1 Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми" та
вимог п. 33 "Порядку призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми" та забезпечити відшкодування
коштів в загальній сумі 120942,60 грн.
незаконно виплачених допомог на дітей
одиноким матерям.

Позивач вважає, що вищевказана вимога є
протиправною, суперечить нормам
чинного законодавства та підлягаю
скасуванню.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги та
просили суд задовольнити їх в повному
обсязі. Додатково пояснили, що допомога
на дітей одиноким матерям призначена
відповідно до вимог чинного
законодавства. Всі необхідні для цього
документи містяться в особових
справах.

Відповідач 1 в попередніх судових
засіданнях проти позову заперечив,
просив суд відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача 2 в судовому
засіданні проти позову заперечив, з
мотивів викладених в письмових
запереченнях та просив суд відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Дослідивши матеріали справи, повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.

Судом було встановлено, що у період з 24
жовтня по 07 листопада 2013 року головним
державним інспектором відділу
інспектування в соціальній сфері та
культури ДФІ в Закарпатській області
Логойда О.А. було проведено позапланову
ревізію з окремих питань
фінансово-господарської діяльності
Управління соціального захисту
населення Берегівської міської ради за
період з 01.01.2006 року по 31.10.2013 року за
результатами якої складено акт від
07.11.2013 року за № 07-04/115 (а.с.10). Вказаний
акт не був підписаний представниками
управління соціального захисту
населення по причині зазначення
інспектором неправдивих відомостей.
(а.с.27) Та додатково були надані
заперечення на вищевказаний акт
ревізії. (а.с.28)

В подальшому Державною фінансовою
інспекцією було направлено вимогу від
26.11.2013 року за № 07-04-6-14/7907, якою було
зазначено, що проведеною ревізією
законності призначення, встановлення
розміру та виплати допомоги на дітей
одиноким матерям встановлено, що
внаслідок неповідомлення громадянками
ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 та ОСОБА_12 інформації про факт
проживання на момент звернення з
особами, від яких вони мали дітей та не
здійснення контролю відповідальними
особами управління СЗН Берегівської
міської ради в період з 01.09.2009 по 31.10.2013
року незаконно виплачено допомоги на
дітей одиноким матерям, які мали дітей
від особи, з якою вони не перебували і
не перебувають в зареєстрованому
шлюбі, але з якими вони ведуть спільне
господарство, разом проживають і
виховують дітей на загальну суму 120942,60
грн. та якою зобов'язано начальника
Управління соціального захисту
населення Берегівської міської ради
забезпечити належний контроль за
дотриманням відповідальними
працівниками відділу соціальних
допомог при призначенні та виплаті
допомоги на дітей одиноким матерям
вимог ст. 18-1 Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми" та
вимог п. 33 "Порядку призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми" та забезпечити відшкодування
коштів в загальній сумі 120942,60 грн.
незаконно виплачених допомог на дітей
одиноким матерям.

Суд не може погодитися з вищенаведеним
твердженням відповідачів стосовно
незаконності виплаченої допомоги на
дітей одиноким матерям на загальну
суму 120942,60 грн., а також те, що вказана
допомога не повинна була бути
виплачена по причині того, що Актами
обстеження матеріально побутових умов
сім'ї встановлено, що одинокі матері
маючи дітей від осіб, проживали та/ або
вели з ними спільне господарство, не
перебуваючи з ними в шлюбі.

ст. 18-1 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" та постановою
КМ України "Про затвердження Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми" № 1751 від 27
грудня 2001 р. передбачено, що право на
допомогу на дітей мають одинокі матері
(які не перебувають у шлюбі), одинокі
усиновлювачі, якщо у свідоцтві про
народження дитини або документі про
народження дитини, виданому
компетентними органами іноземної
держави, за умови його легалізації в
установленому законодавством порядку
(рішенні про усиновлення дитини),
відсутній запис про батька (матір) або
запис про батька (матір) проведено в
установленому порядку органом
державної реєстрації актів цивільного
стану за вказівкою матері (батька,
усиновлювача) дитини. Жінці, яка має
дітей від особи, з якою вона не
перебувала і не перебуває в
зареєстрованому шлюбі, але з якою вона
веде спільне господарство, разом
проживає і виховує дітей, права на
одержання допомоги, встановленої на
дітей одиноким матерям, не має.

При реєстрації цією жінкою шлюбу з
особою, від якої вона має дітей,
допомога на дітей, народжених від цієї
особи, також не призначається.

Відповідно до ст.18-2 Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми"
передбачено, що допомога на дітей
одиноким матерям призначається за
наявності витягу з Державного реєстру
актів цивільного стану громадян про
державну реєстрацію народження дитини,
виданого відділом державної
реєстрації актів цивільного стану, або
довідки про народження, виданої
виконавчим органом сільської,
селищної, міської (крім міст обласного
значення) ради, із зазначенням підстави
внесення відомостей про батька дитини
до актового запису про народження
дитини відповідно до абз.1 ч.1 ст.135
Сімейного кодексу України або
документа про народження, виданого
компетентним органом іноземної
держави, в якому відсутні відомості про
батька, за умови його легалізації в
установленому законодавством порядку.

Відповідно до вищевказаних норм
Управління соціального захисту
населення Берегівської міської ради
прийняло рішення про призначення
допомоги на підставі таких документів:
заява про призначення допомоги, що
складається за формою, затвердженою
Мінпраці; витяг з Державного реєстру
актів цивільного стану громадян про
реєстрацію народження дитини із
зазначенням відомостей про батька
дитини для призначення допомоги
виданий відділом реєстрації актів
цивільного стану, або довідка про
народження із зазначенням підстав
внесення відомостей про батька дитини,
видана виконавчим органом сільської,
селищної, міської рад для виплати
допомоги; копія свідоцтва про
народження дитини; довідка про
проживання дитини з матір'ю, видана за
місцем проживання сім'ї. Саме наявність
цих документів є підставою для
призначення допомоги.

Судом було встановлено, що у всіх
особових справах одиноких матерів є
вищезазначені документи, зокрема Витяг
з Державного реєстру актів цивільного
стану громадян про реєстрацію
народження дитини із зазначенням
відомостей про те, що батько дитини
записаний на підставі ч. 1 ст. 135
Сімейного Кодексу України, копія
свідоцтва про народження дитини, де
батьком записана особа зі слів матері
дитини та довідка про склад осіб (сім'ї)
про проживання дитини з матір'ю, видана
по місцю проживання цих осіб. (а.с.39-64,
159-271) Отже, управлінням соціального
захисту населення Берегівської
міської ради було призначено допомогу
відповідно до чинного законодавства.

Твердження відповідача про те, що
особам ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 незаконно
виплачено допомогу на дітей як
одиноким матерям, які мали дітей від
особи, з якою вони не перебували і не
перебувають в зареєстрованому шлюбі,
але з якими вони ведуть спільне
господарство, разом проживають і
виховують дітей на загальну суму 120942,60
грн. не знайшло свого підтвердження.
Посилання відповідача на те, що окремі
особи проживають зі співмешканцем,
жодним чином не дають можливості
зробити висновок, що вказаний
співмешканець являється особою від
якої одинока мати має дітей. ч.1 ст. 121 СК
України передбачено, що дитина, яка
зачата і (або) народжена у шлюбі,
походить від подружжя. Походження
дитини від подружжя визначається на
підставі Свідоцтва про шлюб та
документа закладу охорони здоров'я про
народження дружиною дитини.

Відповідно частини 2 ст. 125 Сімейного
кодексу України якщо мати та батько
дитини не перебувають у шлюбі між
собою, походження дитини від батька
визначається:

- за заявою матері та батька дитини, яка
подається до державного органу
реєстрації актів цивільного стану (ст.
126 СК України);

- за заявою чоловіка, який вважає себе
батьком дитини, яка подається до
державного органу реєстрації актів
цивільного стану (ст. 127 СК України);

- за рішенням суду (ст. 128 СК України).

За рішенням суду визнається
батьківство щодо дитини за відсутності
заяв, право на подання яких встановлено
статтями 126, 127 СК України.

Отже, жодна комісія в будь якому складі
при обстеженні матеріально побутових
умов не може встановити, що особа
чоловічої статі, що проживає (тимчасово
або постійно) з матір'ю дитини та
дитиною, на яку отримується допомога, є
батьком цієї дитини. В свою чергу
управління соціального захисту
населення не наділено повноваженнями
самостійно визначати, що чоловік, який
фактично проживає ( тимчасово або
постійно) з одинокою матір'ю є батьком
тієї дитини, на яку отримується
допомога.

Ст. 121 СК України зазначено, що факт
походження дітей від певного батька і
матері засвідчується державним
органом реєстрації актів цивільного
стану в порядку, встановленому
статтями 122,125 СК України.

Головними завданнями органу
державного фінансового контролю
відповідно до ст.2 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні" є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 КАС
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Із змісту приписів Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні"
вбачається, що основною функцією
державної фінансової інспекції є
проведення ревізій підконтрольних
установ, оскільки вони є важливим
чинником зміцнення фінансової
дисципліни і саме завдяки їх
проведенню здійснюється профілактична
функція фінансового контролю
(виявляються умови, що спричиняють
збитки, та встановлюються особи, винні
у фінансових порушеннях).

За результатами проведення таких
ревізій державною фінансовою
інспекцією складається акт, а у разі
виявлення відповідних порушень
законодавства вимога про їх усунення.

Суд вважає, що дії по складанню акту
ревізії є такими, що здійснюються в
межах чинного законодавства, а самий
Акт ревізії не є рішенням суб'єкта
владних повноважень та не зумовлює
виникнення будь-яких прав і обов'язків
для осіб, які перевірялися, тому його
висновки не можуть бути предметом
спору. Аналогічну позицію займає і ВСУ,
яка виражена в Постановах від 10.09.2013
року №21-237а13 та від 24.09.2013 року №21-255а13.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладені обставини та
враховуючи приписи ч.2 ст.71 КАС України,
в силу яких в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідачем не доведено у суді
правомірність прийнятого ним рішення,
а за таких обставин, суд приходить до
висновку, що права позивача порушені та
потребують захисту, а відтак позовні
вимоги підлягають до часткового
задоволення.

Керуючись статтями 9, 11, 70, 71, 72, 86, 160-163
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Управління соціального захисту
населення Берегівської міської ради до
Головного державного фінансового
інспектора відділу інспектування в
соціальній сфері та культури Державної
фінансової інспекції в Закарпатській
області - Логойда О.А.; та Державної
фінансової інспекції в Закарпатській
області про визнання протиправними дій
по складанню акту ревізії, визнання
протиправною та скасування вимоги від
26.11.2013р. за № 07-04-6-14/7907 - задовольнити
частково.

Вимогу Державної фінансової інспекції
в Закарпатській області від 26.11.2013 року
за № 07-04-6-14/7907 - визнати протиправною та
скасувати.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Суддя П.П. Микуляк