Справа № 810/3284/14
Суддя: Спиридонова В.О.
Дата ухвалення: 2014-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2014 року 810/3284/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Спиридонової В.О.,
суддів Панової Г.В., Шевченко А.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Києві адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Міністерства охорони здоров'я України
про визнання відмови протиправною,
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29.05.2014 до Київського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач,
ОСОБА_1) до Міністерства охорони
здоров'я України (далі - відповідач, МОЗ
України), в якій позивач просить:

1) визнати протиправною відмову
Міністерства охорони здоров'я України
щодо зміни місця призначення на роботу
ОСОБА_1 з посади лікаря загальної
практики - сімейного лікаря
Голованівської центральної лікарні
(Голованіський центр первинної
медико-санітарної допомоги) на посаду
лікаря загальної практики - сімейного
лікаря Поліклініки №1 Солом'янського
району міста Києва;

2) зобов'язати Міністерство охорони
здоров'я України вжити заходів щодо
зміни місця призначення на роботу
ОСОБА_1 з посади лікаря загальної
практики - сімейного лікаря
Голованівської центральної лікарні
(Голованіський центр первинної
медико-санітарної допомоги) на посаду
лікаря загальної практики - сімейного
лікаря Поліклініки №1 Солом'янського
району міста Києва.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач вважає відмову МОЗ України
щодо зміни місця призначення на роботу
недоречною через необґрунтованість та
незаконність аргументації, адже жодних
посилань на нормативно-правові акти не
було. При цьому вказує, що угода про
навчання за державним замовленням про
підготовку фахівців із вищою освітою
між ОСОБА_1 та Національним медичним
університетом імені О.О.Богомольця
(далі - НМУ) не укладалась. Водночас,
вважає відмову у зміні місця
призначення на роботу незаконною на
підставі Порядку працевлаштування
випускників вищих навчальних закладів,
підготовка яких здійснювалась за
державним замовленням, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.08.1996 № 992 (далі - Порядок № 992), адже
її чоловік працює в Міністерстві
доходів і зборів України в м. Києві, яке
відноситься до правоохоронних органів.

Відповідач заперечень проти
адміністративного позову не надав.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
позивача та його представника,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, враховуючи принципи рівності
сторін, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи,
29.06.2011 наказом ректора НМУ № 1122/Л-1
ОСОБА_1, студентку 4 курсу VІІІ семестру
2010/2011 н.р. 18 групи медичного факультету
№ 2, з контрактної форми навчання
переведено на вакантне місце
державного замовлення, на 4 курс VІІІ
семестру 2010/2011 н.р. медичного
факультету № 2 з 01.02.2011.

У преамбулі наказу № 1122/Л-1 вказано, що
за клопотанням ОСОБА_1 у зв'язку з
скрутним матеріальним станом родини
МОЗ України не заперечувало щодо її
переведення на вакантне місце
державного замовлення за рахунок
коштів державного бюджету.
Кваліфікаційна комісія НМУ з питань
переводу та поновлення студентів
прийняла рішення про задоволення
прохання ОСОБА_1

У позовній заяві та у судовому
засіданні ОСОБА_1 повідомила суду, що
навчання у НМУ закінчила у червні 2013
році, отримавши повну вищу освіту за
спеціальністю «лікувальна справа».

Згідно з направленням на роботу №
66-12010001 ОСОБА_1 направлена в
розпорядження Управління охорони
здоров'я Кіровоградської обласної
державної адміністрації,
Голованівська центральна районна
лікарня для роботи на посаді «лікар
загальної практики - сімейний лікар»,
дата прибуття 01.08.2013, забезпечення
житлом кімната.

15.07.2013 ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
Серія НОМЕР_1, копія якого наявна в
матерілах справи.

Відповідно до довідки № 163 від 23.04.2014
вих. № 04/163 за підписом в.о. директора
Департаменту персоналом ОСОБА_3 працює
з 24.05.2013 по цей час у Міністерстві
доходів і зборів України. З 03.12.2013
працює на посаді заступника начальника
відділу адміністрування локальних
мереж управління телекомунікацій та
мережевих сервісів Департаменту
розвитку ІТ, електронних сервісів та
обліку платників, яку віднесено до
четвертої категорії посад державних
службовців, та має спеціальне звання
«Радник податкової та митної справи ІІ
рангу».

Листом від 16.08.2013 № 061-6939/09 директор
Департаменту охорони здоров'я
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) звернувся до директора
Департаменту роботи з персоналом,
освіти та науки МОЗ України, у якому
повідомив про можливість надати місце
для працевлаштування випускниці НМУ 2013
року ОСОБА_1 на посаді лікаря загальної
практики-сімейного лікаря Поліклініки
№ 1 Солом'янського району м. Києва з
проходженням інтернатури.

Листом від 27.09.2013 № 13-6886/03 начальник
Управління охорони здоров'я
Кіровоградської обласної державної
адміністрації звернувся до директора
Департаменту роботи з персоналом,
освіти та науки МОЗ України, у якому
повідомив, що не заперечуватиме щодо
зміни місця призначення ОСОБА_1 з
посади лікаря загальної
практики-сімейного лікаря
Голованівської центральної районної
лікарні на посаду лікаря загальної
практики-сімейного лікаря Поліклініки
№ 1 Солом'янського району м. Києва.

Вказані листи містять посилання на
сімейні обставини ОСОБА_1, а саме:
наявність реєстрації та житла в Києві,
місце роботи чоловіка.

У відповідь на зазначені листи МОЗ
України листом від 16.10.2013 №
11.02-10/21-К-12847/10796-зв повідомило, що у
зв'язку з відсутністю підстав,
визначених Порядком № 992 та наказом
Міністерства охорони здоров'я України
«Про затвердження Порядку
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів освіти, підготовка
яких здійснювалась за державним
замовленням» від 25.12.1997 № 367 (далі -
наказ № 367), задовольнити прохання
неможливо.

11.03.2014 до МОЗ України надійшло
звернення ОСОБА_1 від 11.03.2014, адресоване
директору Департаменту роботи з
персоналом, освіти та науки, з
проханням перевести її з посади лікаря
загальної практики-сімейного лікаря
Голованівської центральної районної
лікарні на посаду лікаря загальної
практики-сімейного лікаря Поліклініки
№ 1 Солом'янського району м. Києва з
проходженням інтернатури за
спеціальністю «загальна практика -
сімейна медицина». В обґрунтування
цієї заяви ОСОБА_1 вказала на укладення
шлюбу з особою, яка працює у м. Києві (у
правоохоронних органах), проживає та
зареєстрований у АДРЕСА_1, посилалась
на п. 9, п. 13 Порядку № 992.

Листом від 26.03.2014 № 11.02-10/50-К-2262/2499-зв МОЗ
України розглянуто звернення ОСОБА_1 та
повідомлено про відсутність підстав,
визначених Порядком № 992 та наказом №
367, та щодо можливості розгляду питання
зміни її місця призначення на роботу у
встановленому законодавством порядку
за умови набуття підстав та
представлення відповідного клопотання
Департаменту охорони здоров'я
Київської обласної державної
адміністрації (за місцем проживання
сім'ї).

Вказаний лист позивач вважає
протиправною відмовою МОЗ України у
зміні місця призначення на роботу.

Водночас, суд звертає увагу, що за
змістом лист МОЗ України від 26.03.2014 є
листом повідомленням-рекомендацією.

24.04.2014 ОСОБА_1 звернулась до директора
Департаменту роботи з персоналом,
освіти та науки МОЗ України з
аналогічним зверненням, у відповідь на
яке листом від 29.04.2014 № 11.02-10/20/-К-4482/3742-зв
поінформовано ОСОБА_1І, що відповідь на
поставлене питання надано листом від
26.03.2014 № 11.02-10/50-К-2262/2499-зв.

Не погоджуючись з відмовою МОЗ України
у зміни місця призначення на роботу,
ОСОБА_1 звернулась до
адміністративного суду з даним
позовом.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами у справі, суд виходить з
наступного.

Відповідно до частини 2 статті 52 Закону
України «Про освіту» випускники вищих
навчальних закладів, які здобули
освіту за кошти державного або
місцевого бюджетів, направляються на
роботу і зобов'язані відпрацювати за
направленням і в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Частиною 2 статті 197 Кодексу Законів про
працю України встановлено, що молодим
спеціалістам - випускникам державних
навчальних закладів, потреба в яких
раніше була заявлена підприємствами,
установами, організаціями, надається
робота за фахом на період не менше
трьох років у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

З метою забезпечення реалізації права
на роботу за фахом випускникам вищих
навчальних закладів Кабінет Міністрів
України затвердив Порядок № 992.

У пункті 2 Порядку № 992 вказано, що
випускники вищих навчальних закладів,
яким присвоєно кваліфікацію фахівця з
вищою освітою різних
освітньо-кваліфікаційних рівнів і які
працевлаштовані на підставі
направлення на роботу, вважаються
молодими фахівцями протягом трьох
років з моменту укладення ними
трудового договору із замовником. Час
навчання в інтернатурі до цього
терміну не включається.

Абзацом другим пункту 3 Порядку № 992
встановлено, що Міністерства, інші
центральні органи виконавчої влади,
Рада міністрів Автономної Республіки
Крим, обласні, Київська та
Севастопольська міські державні
адміністрації, враховуючи інтереси
замовника, доводять державне
замовлення до підпорядкованих їм вищих
навчальних закладів.

Пунктом 4 Порядку № 992 передбачено, що
керівники вищих навчальних закладів
після зарахування осіб на навчання за
державним замовленням укладають з ними
угоду за формою згідно з додатком № 1.

Випускники, які уклали угоду з вищим
навчальним закладом після зарахування
на навчання, повинні відпрацювати за
місцем призначення не менше трьох
років (пункт 8 Порядку № 992).

Наявність саме такої угоди заперечує
позивач, проте дії МОЗ України щодо
направлення її для роботи не оскаржує.

При цьому, як на підставу зміни місця
призначення на роботу позивач
посилається на положення пунктів 9, 13
Порядку № 992.

Так, згідно з пунктом 9 Порядку № 992
розірвання випускником угоди,
передбаченої пунктом 4 цього Порядку,
допускається з таких поважних причин,
зокрема, проходження чоловіком
(дружиною) служби за контрактом у
Збройних Силах, Держприкордонслужбі,
Службі безпеки, Службі зовнішньої
розвідки, Національній гвардії,
Держспецтрансслужбі, Держспецзв'язку,
на посадах рядового і начальницького
складу у правоохоронних органах,
органах і підрозділах цивільного
захисту, поза місцем розташування
замовника (підпункт 4).

Якщо умови угод, укладених до шлюбу
чоловіком і дружиною, не передбачають
направлення їх до одного й того ж
населеного пункту, місце їх роботи
визначається за домовленістю між ними
й замовниками, а у разі коли вони не
дійшли згоди, один з подружжя має право
розірвати договір в односторонньому
порядку (пункт 13 Порядку № 992).

Таким чином, вказаними нормами
регламентовано саме поважні причини та
підстави розірвання випускником угоди,
передбаченої пунктом 4 Порядку № 992, а
не зміну місця призначення роботи.

На підставі пункту 20 Порядку № 992
молодий фахівець повинен прибути до
місця призначення у термін, визначений
у направленні на роботу.

Крім того, посилання на положення
підпункту 4 пункту 9 Порядку № 992 у
спірних правовідносинах є
необгрунтованим, оскільки до поважних
причин для розірвання угоди належить
проходження чоловіком служби, зокрема,
на посадах рядового і начальницького
складу у правоохоронних органах.

Дійсно, органи доходів і зборів в силу
частини 1 статті 2 Закону України «Про
державний захист суддів, працівників
апарату судів і працівників
правоохоронних органів» відносяться
до правоохоронних органів.

Водночас, посада заступника начальника
відділу адміністрування локальних
мереж управління телекомунікацій та
мережевих сервісів Департаменту
розвитку ІТ, електронних сервісів та
обліку платників, яку займає чоловік
позивача, не відноситься до посад
рядового і начальницького складу.

Так, зі змісту постанови Кабінету
Міністрів України «Деякі питання
оплати праці працівників Міністерства
доходів і зборів та його
територіальних органів» від 07.08.2013 № 597
вбачається, що до осіб рядового і
начальницького складу відносяться
працівники лише податкової міліції
Міндоходів.

З огляду на викладене, суд вважає, що
МОЗ України (лист 26.03.2014 №
11.02-10/50-К-2262/2499-зв) діяв на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачений Конституцією та законами
України.

В той же час суд звертає увагу, що
пунктом 14 Порядку № 992 передбачено, що у
разі неприбуття молодого фахівця за
направленням або відмови без поважної
причини приступити до роботи за
призначенням, звільнення його з
ініціативи адміністрації за порушення
трудової дисципліни, звільнення за
власним бажанням, звільнення із служби
за контрактом військовослужбовців,
осіб рядового і начальницького складу
у зв'язку з набранням законної сили
обвинувальним вироком суду або
рішенням суду про притягнення до
адміністративної відповідальності за
вчинення адміністративного
корупційного правопорушення, через
службову невідповідність, у зв'язку з
позбавленням військового звання в
дисциплінарному порядку, за порушення
дисципліни, систематичне невиконання
умов контракту військовослужбовцем,
особою рядового і начальницького
складу протягом трьох років випускник
зобов'язаний відшкодувати у
встановленому порядку до державного
бюджету вартість навчання та
компенсувати замовникові всі витрати.

За таких обставин, виходячи з меж та
підстав заявлених позовних вимог,
системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, беручи до уваги не доведеність
позивачем протиправності оскаржуваних
дій відповідача, суд дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення адміністративного позову.

Позивачем вимоги про розподіл судових
витрат не заявлено, у зв'язку з чим
положення статті 94 КАС України
застосуванню не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70-72, 86, 128, 159-163,
254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду у порядку,
встановленому статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання апеляційної
скарги через Київський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя
Спиридонова В.О.

судді:
Панова Г.В.

Шевченко А.В.