Справа № 2а/0370/771/12
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/54954/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді:
Ситникова О.Ф.,

Суддів:
Весельської Т.Ф,

Малиніна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до Ягодинської митниці,
Державної митної служби України про
скасування наказів, поновлення на
службі та стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу за касаційною
скаргою ОСОБА_2 на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 03 травня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18 липня 2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2012 року, ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Ягодинської митниці,
Державної митної служби України про
визнання незаконним та скасування
наказу Державної митної служби України
від 14.02.2012 року № 296-к «Про припинення
перебування на державній службі
ОСОБА_2», наказу Ягодинської митниці
від 16.02.2012 року № 187-к «Про оголошення
наказу Держмитслужби України від 14.02.2012
року № 296-к «Про припинення перебування
на державній службі ОСОБА_2»,
поновлення на посаді та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 03 травня 2012
року в задоволенні зазначеного позову
відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18 липня 2012
року постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 03 травня 2012
року залишено без змін.

Позивач ОСОБА_2 не погодився з
постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 03 травня 2012
року та ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18 липня 2012 року і звернувся до суду
з касаційною скаргою, в який просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про часткове
задоволення касаційної скарги з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

ОСОБА_2 перебував на державній службі у
митних органах з 09.10.1995 року, що
підтверджується копією трудової
книжки позивача серії НОМЕР_1. Наказом
№701-к від 25 жовтня 2010 року позивача
переведено на посаду старшого
інспектора сектору митного оформлення
№1 відділу митного оформлення №2
Ягодинської митниці. 09 жовтня 1995 року
позивачем прийнято Присягу державного
службовця.

Наказом Держмитслужби України №296-к
від 14.02.2012 року «Про припинення
перебування на державній службі
ОСОБА_2» за порушення Присяги державних
службовців відповідно до пункту 6
частини 1 статті 30 Закону України «Про
державну службу» припинено 15 лютого 2012
року перебування позивача на державній
службі в митних органах України. Цим же
наказом зобов'язано керівника
Ягодинської митниці ознайомити ОСОБА_2
з наказом під підпис, видати
відповідний наказ по митному органу.

Наказом Ягодинської митниці
Ягодинської митниці від 16.02.2012 року №
187-к оголошено наказ Держмнтслужби
України від 14 лютого 2012 року № 296-к та
звільнено ОСОБА_2 із займаної посади.

Суть спірних правовідносин полягає у
правомірності прийняття наказу
Держмитслужби України №296-к від 14.02.2012
року «Про припинення перебування на
державній службі ОСОБА_2» та наказу
Ягодинської митниці від 16.02.2012 року №
187-к «Про оголошення наказу
Держмитслужби України від 14.02.2012 року №
296-к «Про припинення перебування на
державній службі ОСОБА_2».

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій дійшли висновку,
що спірні накази були прийнятий на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Проте, аналізуючи обставини справи та
застосовуючи відповідні норми
процесуального права, вирішуючи спір
суди попередніх інстанцій не звернули
уваги на те, що позивачем пропущений
місячний строк звернення до суду,
встановлений ч.3 ст. 99 КАС України.

Згідно ч.1 ст. 99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 3 ст.99 КАС України, для
захисту прав, свобод та інтересів особи
цим Кодексом та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для звернення до суду у
справах щодо прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, 14.02.2012 року наказом
Державної митної служби України «Про
припинення перебування на державній
службі ОСОБА_2» та наказом Ягодинської
митниці від 16.02.2012 року № 187-к «Про
оголошення наказу Держмитслужби
України від 14.02.2012 року № 296-к «Про
припинення перебування на державній
службі ОСОБА_2» ОСОБА_2 звільнено із
займаної посади.

З адміністративним позовом до
Волинського окружного
адміністративного суду позивач
звернувся лише 23 березня 2012 року.

Із змісту позовної заяви не вбачається,
що позивач просив поновити пропущений
строк звернення до суду.

Частиною 2 статті 5 КАС України
визначено, що провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Приймаючи судові рішення, суди
попередніх інстанцій не обґрунтували
підстави поновлення строку звернення
до суду.

Також вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій вказували на те, що
перебування ОСОБА_2, на момент
припинення на державній службі, у
відпустці по догляду за дитиною по
досягненні дитиною трирічного віку, не
впливає на заборону його звільнення
відповідно до КЗпП, посилаючись на те,
що Законом України «Про державну
службу» таких обмежень звільнення
державного службовця під час
перебування працівника у відпустці не
передбачено.

Проте, приписами ч.3 ст. 40 КЗпП
встановлено, що не допускається
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
в період його тимчасової
непрацездатності (крім звільнення за
пунктом 5 цієї статті), а також у період
перебування працівника у відпустці.

Судами попередніх інстанцій не
перевірявся та не встановлювався факт,
перебування позивача у відпустці, по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в період його
звільнення із займаної посади,
порушення норм якої впливає на
законність та обґрунтованість рішення
суб'єкта владних повноважень щодо
припинення перебування на державній
службі ОСОБА_2 за підставами порушення
ним Присяги державного службовця.

Вказане рішення судів не узгоджуються
із роз'ясненнями викладеними у п. 13
Постанови № 7 Пленуму Вищого
адміністративного суду України «Про
судове рішення в адміністративній
справі» від 20 травня 2013 року відповідно
до якого у разі залишення апеляційної
скарги без задоволення в ухвалі
зазначається, якими обставинами чи
нормами права спростовуються доводи,
які містяться у скарзі.

Крім того, аналізуючи вказане
порушення, колегія вважає за
необхідним також звернутися до
практики Європейського суду з прав
людини та зокрема, рішення у справі
«Серявін та інші проти України» від 10
лютого 2010 року, заява 4909/04 відповідно до
п.58 якого суд повторює, що згідно з його
усталеною практикою, яка відображає
принцип, пов'язаний з належним
здійсненням правосуддя, у рішеннях
судів та інших органів з вирішення
спорів мають бути належним чином
зазначені підстави, на яких вони
ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6
Конвенції зобов'язує суди
обґрунтовувати свої рішення, його не
можна тлумачити як такий, що вимагає
детальної відповіді на кожен аргумент.
Міра, до якої суд має виконати обов'язок
щодо обґрунтування рішення, може бути
різною в залежності від характеру
рішення (див. рішення у справі "Руїс
Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994
року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча
національний суд має певну свободу
розсуду щодо вибору аргументів у тій чи
іншій справі та прийняття доказів на
підтвердження позицій сторін, орган
влади зобов'язаний виправдати свої дії,
навівши обґрунтування своїх рішень
(див. рішення у справі "Суомінен проти
Фінляндії", N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003
року). Ще одне призначення
обґрунтованого рішення полягає в тому,
щоб продемонструвати сторонам, що вони
були почуті. Крім того, вмотивоване
рішення дає стороні можливість
оскаржити його та отримати його
перегляд вищестоящою інстанцією. Лише
за умови винесення обґрунтованого
рішення може забезпечуватись
публічний контроль здійснення
правосуддя (див. рішення у справі
"Гірвісаарі проти Фінляндії", N 49684/99, п.
30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на те, що зазначені обставини
мають суттєве значення для визначення
правових норм, які слід застосовувати
до спірних правовідносин, а суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати обставини у
справі та давати їм оцінку, а також з
урахуванням процесуальних порушень,
встановлених ст. ст. 99, 100, 102 КАС України,
справу необхідно направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

За приписами ч.2 ст. 227 КАС України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 222, 227, 231 КАС
України,суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 03 травня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18 липня 2012 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді: О.Ф.
Ситников

Т.Ф.
Весельська

В.В. Малинін