Справа № 659/211/14-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

18 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 659/211/14-а

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції:
Цесельська О.С.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Джабурія О.В.

суддів -
Жука С.І.

- Шляхтицького О.І.

при секретарі -
Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Нижньосірогозького
районного суду Херсонської області від
15 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Нижньосірогозької районної
ради Нижньосірогозького району
Херсонської області про визнання
недійсним та скасування рішення сесії
Нижньосірогозької районної ради,
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Нижньосірогозької районної ради
Нижньосірогозького району Херсонської
області з вимогами про визнання
недійсним та скасування рішення № 538
від 26 лютого 2014 року на 39 сесії
Нижньосірогозької районної ради «Про
дострокове припинення повноважень
голови Нижньосірогозької районної
ради ОСОБА_2». підставою якого стала
його заява про складання повноважень.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
позивач обіймав посаду голови
Нижньосірогозької районної ради.
Згідно його розпорядження як голови
районної ради від 24.02.2014 року № 4 «Про
скликання ХХХІХ сесії ради шостого
скликання», 26.02.2014 року на вимогу 15
депутатів районної ради було
заплановано проведення сесії районної
ради, на розгляд якої зокрема було
винесено питання щодо дострокового
припинення повноважень голови
районної ради. 26.02.2014 року така сесія
відбулася та на засіданні сесії ради
приймали участь зокрема як запрошені
особи - депутати районної ради, депутат
обласної ради, голова
райдержадміністрації ОСОБА_3, прокурор
району, начальник Нижньосірогозького
РВ УМВС України в Херсонській області,
так і особи, які не були запрошені до її
роботи відповідно до п. 3.12 Регламенту.
Під час роботи сесії на нього
здійснювався з боку присутніх
психологічний тиск, в результаті чого
він і написав заяву про складання своїх
повноважень, яка і стала підставою для
винесення рішення сесії про складання
його повноважень. Зазначив що така
заява не відповідала його внутрішньому
волевиявленню, тому прохає скасувати
вищезазначене рішення сесії районної
ради, поновити його на роботі,
виплатити середній заробіток за час
вимушеного прогулу та сплатити
моральну шкоду у сумі 200 000 гривень.

Позивач також вказував, що підставою
рішення № 538 прийнятого 26 лютого 2014
року на 39 сесії Нижньосірогозької
районної ради «Про дострокове
припинення повноважень голови
Нижньосірогозької районної ради
ОСОБА_2». стала подана їм заява про
складання повноважень. Разом з тим,
така заява була написана під
психологічним тиском з боку присутніх
на сесії як депутатів райради, так і
запрошених громадян та присутніх в
залі громадян, які не були запрошені на
сесію. Психологічний тиск полягав у
тому, що виступаючі критикували його
роботу, виказували наклепи, що було
важко переносити. Крім того, ще до
проведення сесії районної ради йому
телефонували та погрожували, натякали
що він возить додому внуків. Та
вирішальним в здійсненні
психологічного тиску на нього стало
запитання депутата ОСОБА_9, який
запитав «Якщо ОСОБА_2 подасть заяву про
складання повноважень, ви гарантуєте
порядок в Нижньосірогозькому районі?»,
у зв'язку з чим він змушений був скласти
та подати заяву про складання ним
повноважень. При цьому позивач не
заперечував легітимності скликання
сесії районної ради та її роботи, за
винятком порушення Регламенту, щодо
знаходження в сесійній залі не
акредитованих у встановленому порядку
осіб.

Представник позивача позовні вимоги
підтримала, зазначивши що підставою
для прийняття рішення № 538 від 26 лютого
2014 року на 39 сесії Нижньосірогозької
районної ради «Про дострокове
припинення повноважень голови
Нижньосірогозької районної ради
ОСОБА_2». стала складена особисто
ОСОБА_2 заява про складання
повноважень, разом з тим, таку заяву він
склав під психологічним тиском та
погрозами, який здійснювали на
останнього присутні на сесії райради.
При цьому на сесії крім депутатів були
присутні особи, які не були запрошені
та акредитовані. Ці особи здійснювали
тиск, викрикували з місць. Психологічна
атмосфера на сесії була дуже напружена,
всі виступаючі відхилялися від
обговорення теми сесії, зачіпали
питання які не стосувалися діяльності
та повноважень голови районної ради.
Тиск здійснювався як безпосередньо
депутатами в доповідях, зокрема
депутатами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, так і
присутніми, зокрема громадянами
ОСОБА_7, ОСОБА_8

Також представник позивача зазначив,
що заява позивача про складання
повноважень є правочином, тому
необхідно застосувати вимоги ст.ст. 203
ч.3, 215, 231 ЦК України, оскільки наявність
психологічного тиску від відповідача
та громадськості є самостійною
підставою для визнання правочину
недійсним відповідно до ст. 231 ЦПК
України.

Представники відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечували, зазначаючи, що скликання
та проведення ХХХІХ сесії районної
ради шостого скликання було
легітимним. На розгляд зазначеної
сесії було зокрема поставлене питання
про дострокове припинення повноважень
голови районної ради, яке у
встановленому Регламентом порядку
обговорювалось на засіданні сесії.
Разом з тим, після проведення першого
засідання лічильної комісії позивач
власноруч склав заяву про складання
повноважень та подав її у визначеному
законом порядку. Після чого, з
дотриманням необхідної процедури, така
заява була направлена на розгляд
мандатної комісії, а потім на розгляд
сесії.

Постановою Нижньосірогозького
районного суду Херсонської області від
15 квітня 2014 року у задоволенні позову
відмовлене.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2
КАС України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Колегією суддів встановлено, що
позивач займав посаду голови
Нижньосірогозької районної ради
Херсонської області. Розпорядженням
голови районної ради від 24.02.2014 року № 4
«Про скликання ХХХІХ сесії ради
шостого скликання» на письмову вимогу
15 депутатів районної ради, 26.02.2014 року
було скликано зазначену сесію, на
розгляд якої зокрема було винесено
питання щодо дострокового припинення
повноважень голови районної ради.
Сторони визнали, що скликання ХХХІХ
сесії ради шостого скликання було
легітимним. З цим погоджується й судова
колегія.

Відповідно до ч.1п.1 ст.43 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», питання, які вирішуються
районними і обласними радами виключно
на їх пленарних засіданнях, зокрема є
обрання голови ради, відповідно
заступника голови районної ради та
першого заступника, заступника голови
обласної ради, звільнення їх з посади.

Згідно до ч. 2 статті 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
(далі Закону) рішення ради приймається
на її пленарному засіданні після
обговорення більшістю депутатів від
загального складу ради, крім випадків,
передбачених цим Законом. Ст. 79
наведеного Закону передбачено, що
повноваження сільського, селищного,
міського голови, голови районної у
місті, районної, обласної ради
вважаються достроково припиненими у
разі: його звернення з особистою заявою
до відповідної ради про складення ним
повноважень голови; припинення його
громадянства; набрання законної сили
обвинувальним вироком щодо нього;
порушення ним вимог щодо обмеження
сумісності його діяльності з іншою
роботою (діяльністю), встановлених цим
Законом; визнання його судом
недієздатним, безвісно відсутнім або
оголошення таким, що помер; його смерті.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
Рішення про дострокове припинення
повноважень голови районної ради -
позивача було прийнято відповідачем
обґрунтовано, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

По цих справах обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. При цьому суб'єкт владних
повноважень повинен подати суду всі
наявні у нього документи та матеріали,
які можуть бути використані як докази у
справі.

В обґрунтування заперечень на позов та
апеляційну скаргу щодо відсутності
психологічного примусу загалом з боку
присутніх на сесії осіб, представники
відповідача надали до суду зокрема
протокол сесії, рішення якої
оскаржується, який був досліджений у
сукупності з іншими доказами під час
судового розгляду судами першої та
апеляційної інстанцій. Зі змісту
зазначеного протоколу вбачається що
під час роботи сесії та обговорення
питання «Про дострокове припинення
повноважень голови Нижньосірогозької
районної ради», позивач неодноразово
зазначав, що він подасть заяву та
закликав депутатів голосувати за
зазначене питання.

Також зі змісту вказаного протоколу
вбачається, що присутні на сесії в
межах обговорення цього питання
критично висловлювалися щодо
діяльності Партії регіонів в цілому,
ситуації в Нижньосірогозькому районі,
роботи позивача. Разом з тим, такі
висловлювання суд першої інстанції
вірно не відніс до психологічного
тиску, який би був підставою для
написання позивачем заяви про
складання повноважень голови районної
ради.

Судова колегія приймає до уваги, що
заява позивачем була написана після
обговорення питання «Про дострокове
припинення повноважень голови
районної ради» та засідання лічильної
комісії, - в перерві засідання сесії.
Таким чином, в будь - якому випадку
рішення сесії щодо питання про
дострокове припинення повноважень
голови Нижньосірогозької районної
ради було б вирішено по суті шляхом
таємного голосування депутатів.

Позивач як голова районної ради є
державною посадовою особою у розумінні
положень п. «а» ст. 2 Конвенції ООН проти
корупції від 31 жовтня 2003 року
(ратифікованої Законом України від
18.10.2006 року), а тому межі допустимої
критики щодо державної посадової особи
(публічної особи) є значно ширшими, ніж
щодо звичайного громадянина. Адже
публічна особа завдяки своїй публічній
діяльності неминуче і свідомо
відкривається для прискіпливого
аналізу своїх слів і вчинків, що
узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини. (
Справи «Українська Медіа Група проти
України», 2005 р., «Лінгенс проти
Австрії», 1986 р.)

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що твердження позивача про
психологічний примус зі сторони
депутатів та присутніх на сесії
районної ради осіб написати заяву про
складання повноважень голови райради є
надуманим та не ґрунтується на
фактичних обставинах справи. Зазначене
позивачем як порушення Регламенту
сесії - перебування в сесійній залі
осіб, які не були акредитовані у
визначеному порядку не є в причинному
зв'язку з написанням позивачем заяви
про складання повноважень.

Необґрунтованим та безпідставним є і
посилання представника позивача на
необхідність застосування у спірних
правовідносинах вимог ст. ст. ст.ст. 203
ч.3, 215, 231 ЦК України, зазначаючи
наявність психологічного тиску від
відповідача та громадськості як
самостійну підставу для визнання
правочину недійсним відповідно до ст.
231 ЦПК України, при цьому визначаючи у
цих правовідносинах заяву про
складання повноважень як правочин.

Тому позовні вимоги про визнання
незаконним та скасування рішення ХХХІХ
сесії Нижньосірогозької районної ради
шостого скликання № 538 прийнятого 26
лютого 2014 року про дострокове
припинення повноважень голови
Нижньосірогозької районної ради
задоволенню не підлягають, як й похідні
позовні вимоги про поновлення позивача
на роботі, стягнення компенсації за
вимушений прогул та моральної шкоди.

Судова колегія вважає наведені
висновки суду першої інстанції
правильними і такими, що відповідають
вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України
та не приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що постанова
підлягає скасуванню.

Колегією суддів також була надана
можливість позивачеві та представнику
позивача - апелянта підтвердити свою
позицію документально.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України
суд повинен визначити характер спірних
правовідносин та зміст правової
вимоги, матеріальний закон, який їх
регулює, а також факти, що підлягають
встановленню і лежать в основі вимог та
заперечень; з'ясувати, які є докази на
підтвердження зазначених фактів.
Дійшовши висновку, що поданих
сторонами доказів недостатньо для
встановлення обставин справи, суд має
право вжити передбачених законом
заходів для витребування належних
доказів із власної ініціативи.

Суд постановляє ухвалу про закінчення
з'ясування обставин у справі та
перевірки їх доказами тільки після
того, як проведено всі дії, необхідні
для повного і всебічного з'ясування цих
обставин, перевірено всі вимоги та
заперечення осіб, які беруть участь у
справі, і вичерпано всі можливості щодо
збирання й оцінки доказів.

Докази, на які має послатися суд в
ухвалених ним рішенні не є вичерпними,
оскільки предмет доказування у цій
справі становлять обставини, що
підтверджують або спростовують
обґрунтованість дій суб'єкта владних
повноважень.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник позивача не
заявив клопотання щодо надання доказів
на підтвердження своєї позиції - а саме
аудіо фіксації подій, щодо призначення
психологічної експертизи. Такі доказі
в матеріалах справи відсутні та були
досліджені судом апеляційної
інстанції. Крім того, представник
апелянта та апелянт особисто не надали
у якості доказів психологічного тиску
будь які звернення до правоохоронних
органів щодо цього факту.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КАС доказами
в адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Суд витребував у позивача докази, які
підтверджують або спростовують
правомірність дій відповідача, але
позивач у справі такі докази не надав.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Отже, в адміністративному
процесі, як виняток із загального
правила, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його винуватості.
Презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов. Позивач, який є суб'єктом
владних повноважень, свою позицію суду
доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову
Нижньосірогозького районного суду
Херсонської області від 15 квітня 2014
року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення
виготовлений 20.06.2014 року.

Головуючий:
О.В.Джабурія

Суддя:
Жук С.І.

Суддя:
О.І.Шляхтицький