Справа № 815/2095/14
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 р. Справа № 815/2095/14

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції:
Єфіменко К. С.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

головуючого судді -Шеметенко
Л.П.судді -Домусчі С.Д. судді -Кравець
О.О.

при секретарі - Гречаному В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Головного управління
Міндоходів в Одеській області на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання бездіяльності протиправною,
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про:

- визнання протиправною бездіяльності
щодо ненадання з 31 березня 2014 року
невикористаної частини відпустки за 2013
рік, частини відпустки за 2014 рік та
відпустки, яка надається батьку, який
виховує дитину без матері;

- зобов'язання видати наказ в частині
надання позивачу з 31 березня 2014 року
невикористаної частини відпустки за 2013
рік, частини відпустки за 2014 рік та
відпустки, яка надається батьку, який
виховує дитину без матері;

- провести перерахунок заробітної
плати станом на 31 березня 2014 року за час
відпустки та всіх виплат, які повинні
виплачуватись при використанні
відпустки, яку виплатити у
відповідності до діючого
законодавства;

- зобов'язання виплатити середній
заробіток за весь час затримки
вищевказаної виплати по день
фактичного розрахунку.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
вказував, що у жовтні 2014 року він був
переведений з ВПМ Котовської ОДПІ до
ВПМ ДПІ у Малиновському району м. Одеси
ГУ Міндоходів в Одеській області. 06
березня 2014 року він звернувся з
рапортом про надання невикористаної
частини щорічної відпустки за 2013 рік та
приєднати її до основної відпустки за
2014 рік. Однак, йому було відмовлено у
наданні частини невикористаної
відпустки за 2013 рік, оскільки, на думку
керівництва відповідача, позивач з 01
січня 2014 року втратив право на
відпустку за 2013 рік. Позивач вважає, що
вказана відмова порушує його
конституційне право на відпочинок,
передбачене ст.45 Конституції України.

Відповідач позов не визнав, вказуючи,
що позивач втратив право на отримання
відпустки за 2013 рік, оскільки не
скористався правом на її отримання
протягом 2013 календарного року, що
відповідає п.52 Положення про порядок
проходження служби в ОВС.

Ухвалою Одеського окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року за клопотанням позивача було
закрито провадження на підставі п.2 ч.1
ст. 157 КАС України за позовними вимогами
про зобов'язання виплатити кошти за
весь час затримки вищевказаної виплати
по день фактичного розрахунку.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року позовні вимоги задоволено
частково.

Визнано протиправною бездіяльність
Головного управління Міндоходів в
Одеській області щодо ненадання ОСОБА_4
невикористаної частини щорічної
відпустки за 2013 робочий рік згідно його
рапорту від 06 березня 2014 року.

Зобов'язано Головне управління
Міндоходів в Одеській області надати
ОСОБА_4 невикористану частини щорічної
відпустки за 2013 робочий рік у вигляді
приєднання до його щорічної відпустки
за 2014 рік шляхом внесення відповідних
змін до наказу Головного управління
Міндоходів в Одеській області від 28
березня 2014 року №89-в «Про надання
відпустки співробітникам податкової
міліції».

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, Головне
управління Міндоходів в Одеській
області подало апеляційну скаргу, в
якій ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції, в
зв'язку з тим, що воно постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та прийняття
нової постанови про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах позовних вимог та
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

ОСОБА_4 проходив службу в органах
Міністерства внутрішніх справ України.

Позивач працював в період з 1999-2013 років
у ВПМ Котовської ОДПІ, за місцем
мешкання у м. Котовськ Одеської
області. Наказом Головного управління
Міндоходів в Одеській області,
наприкінці 2013 року його було
переведено по службі до ГОВ ДПІ у
Малиновському районі м. Одеси. 16 грудня
2013 року позивач перший день вийшов на
працю за новим місцем служби. Станом на
16 грудня 2013 року у позивача залишилось
31 (тридцять одна) доба невикористаної
відпустки за 2013 рік.

07 березня 2014 року позивачем було
направлено до Головного управління
Міндоходів в Одеській області рапорт
(та супровідний лист до нього) про
надання, з 31 березня 2014 року,
невикористаної відпустки за 2013 рік,
частини відпустки за 2014 рік та
відпустки яка надається батьку, який
виховує дитину без матері.

21 березня 2014 року не отримавши
відповіді від Головного управління
Міндоходів в Одеській області, позивач
направив до Головного управління запит
про надання публічної інформації, чи
буде йому надана відпустка.

Головне управління Міндоходів в
Одеській області, не видало наказ про
надання відповідачу відпустки та не
повідомило його про прийняте рішення.

Станом на 28 березня 2014 року позивачу не
нарахована та не виплачена заробітна
плата за час відпустки, яка повинна
розпочатися з 31 березня 2014 року.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач не втратив
право на отримання невикористаної
частини щорічної відпустки за 2013 рік та
згідно п.54 «Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114,
право на поєднання (приєднання) цієї
частини невикористаної відпустки до
щорічної відпустки за 2014 робочий рік,
як працівник, переведений з іншої
місцевості.

Також, суд першої інстанції виходив з
того, що наказом ГУ Міндоходів в
Одеській області від 28 березня 2014 року
№89-в «Про надання відпустки
співробітникам податкової міліції»
позивачеві надана щорічна відпустка за
2014 рік, а тому у задоволенні позовних
вимог про зобов'язання відповідача
надати таку відпустку слід відмовити.

В апеляційній скарзі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області вказується, що висновки суду
першої інстанції про право позивача на
отримання невикористаної частини
щорічної відпустки за 2013 рік та
поєднання (приєднання) цієї частини
невикористаної відпустки до щорічної
відпустки за 2014 робочий рік
ґрунтуються на помилковому
застосуванні ст.12 Закону України «Про
відпустки» та п.п.52, 55 «Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ», затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29 липня 1991 року №114.

Колегія суддів погоджується з
зазначеними висновками суду першої
інстанції та не приймає доводи
апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до абзацу 1 п.52 «Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ», затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29 липня 1991 року №114, чергова відпустка
надається особі рядового або
начальницького складу, як правило, до
кінця робочого року.

Згідно з листом ГУ Міндоходів в
Одеській області від 31 березня 2014 року
(а.с.24, 25), яким позивачу відмовили у
приєднанні невикористаної частини
відпустки за 2013 рік до відпустки за 2014
рік, термін: «як правило» вказує на те,
що з цього правила можуть бути
виключення. Такі виключення
продиктовані умовами службової
діяльності і, в першу чергу, її
надзвичайними обставинами.

Колегія суддів не погоджується з цим
трактуванням ГУ Міндоходів в Одеській
області абзацу 1 п.52 Положення, оскільки
будь-якої відсилки на те, що
виключеннями із правила про надання
відпустки до кінця робочого року
можуть бути лише ті, які продиктовані
надзвичайними обставинами службової
діяльності (а не іншими обставинами,
наприклад, сімейними, приватними,
навчальними) жодна норма Положення не
містить.

Тобто, вичерпного переліку випадків
виходу із правила про надання
відпустки до кінця робочого року
законодавцем не визначено, тому
звуження цих випадків до однієї
категорії є необґрунтованим.

Крім того, відповідно до п.54 Положення,
особам середнього, старшого і вищого
начальницького складу у разі
переведення по службі в іншу
місцевість дозволяється, за їх
бажанням, поєднувати чергові відпустки
за два роки. Поєднана відпустка
надається за новим місцем служби і її
загальна тривалість не повинна
перевищувати трьох місяців, без
урахування часу, необхідного для
переїзду до місця проведення відпустки
і назад, але не більше 15 діб. У разі
службової необхідності поєднана
відпустка за новим місцем служби може
бути надана в два строки, в межах
загальної тривалості та з видачею
кожного разу проїзних документів.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач у жовтні 2013 року був
переведений з ВПМ Котовської ОДПІ до
ГОВ ДПІ у Малиновському районі м. Одеси.

Таким чином, згідно з п.54 Положення, при
отриманні чергової відпустки у 2014 році
позивач, як особа, що була переведена по
службі в іншу місцевість, мав право на
поєднання з цією відпусткою чергової
відпустки за 2013 рік. Відповідно,
оскільки позивач використав частину
чергової відпустки у 2013 році, то до
черговій відпустки 2014 року мала бути
приєднана лише частина невикористаної
позивачем чергової відпустки у 2013 році,
що було вірно встановлено судом першої
інстанції.

Апеляційна скарга не містить жодного
доводу, який би вказував на
помилковість застосування судом
першої інстанції п.54 Положення, як
однієї з основних норм до спірних
правовідносин.

З огляду на викладені обставини,
колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги як необґрунтовані
та погоджується з висновками суду
першої інстанції про протиправність
відмови у задоволенні заяви позивача
про надання йому невикористаної
частини щорічної відпустки за 2013 рік та
необхідність задоволення позовних
вимог у цій частині.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що при
розгляді справи судом першої інстанції
правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана правова оцінка, а
наведені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
незаконність чи необґрунтованість
судового рішення.

За таких обставин підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції та задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Головного
управління Міндоходів в Одеській
області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення
виготовлено 23 червня 2014 року.

Головуючий: Л Л.П. Шеметенко Суддя:
С.Д. Домусчі Суддя: О.О. Кравець