Справа № 2а-1656/11/2701
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" червня 2014 р. м. Київ
К/800/14549/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів
Горбатюка С.А., Калашнікової О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 21 січня 2013 року

у справі № 2а-1656/2011

за позовом ОСОБА_3

до Орлинівської сільської ради

треті особи ОСОБА_2

про скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
Балаклавського районного суду м.
Севастополя з адміністративним
позовом до Орлинівської сільської
ради, третя особа: ОСОБА_2, про
скасування рішення від 19.08.2011 №5/42-39 в
частині передачі ОСОБА_2 земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд в
АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,03 га.

Постановою Балаклавського районного
суду м. Севастополя від 22.07.2012 у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 21.01.2013 рішення суду першої
інстанції скасовано та прийнято нове -
про часткове задоволення позову.
Скасовано рішення Орлинівської
сільської ради від 19.08.2011 №5/42-39 в
частині передачі ОСОБА_2 земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд в
АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,03 га. У
решті позову відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням
суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2
оскаржила його у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказаний судовий акт з
мотивів порушення названим судом норм
матеріального та процесуального права,
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована,
зокрема, тим, що оспорюваним рішенням
відповідача земельну ділянку ОСОБА_2 не
передано, а лише затверджено матеріали
вибору земельної ділянки та надано
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки. Крім того,
оспорюваним рішенням жодні права
позивача не порушено, оскільки жодних
обтяжень, передбачених земельним
законодавством, на спірну земельну
ділянку не було, а її частину позивач
зайняв самовільно без жодних право
встановлюваних документів.

Щодо відсутності доступу до земельної
ділянки позивача у разі передачі у
власність ОСОБА_2 спірної земельної
ділянки, то відповідач звертає увагу на
те, що вказане питання може бути
вирішене на підставі статті 16
Земельного кодексу України (право
земельного сервітуту).

У своїх запереченнях на касаційну
скаргу ОСОБА_3 просив залишити рішення
суду апеляційної інстанції без змін, а
скаргу - без задоволення.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом 2
частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неприбуттям належним чином
повідомлених про час і місце судового
засідання осіб, які беруть участь у
справі.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з огляду на
таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, рішенням Орлинівської
сільської ради від 19.08.2011 №5/42-39 «Про
затвердження ОСОБА_2 матеріалів вибору
земельної ділянки орієнтовною площею
0,03 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) в АДРЕСА_1»
затверджено матеріали вибору ОСОБА_2
зазначеної вище земельної ділянки із
земель Орлинівської сільської ради, не
наданих у користування чи власність
іншим особам, та надано дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення вказаної земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд в АДРЕСА_1
орієнтовною площею 0,03 га.

На спірній земельній ділянці
знаходяться огорожа, вагончик та
сміття, які належать ОСОБА_3

Судами попередніх інстанцій
установлено, що спірна земельна
ділянка ОСОБА_3 зайнята самовільно.

Вважаючи оспорюване рішення
неправомірним, ОСОБА_3 звернувся до
суду з цим позовом, який обґрунтував
тим, що надання спірної земельної
ділянки у власність ОСОБА_2 позбавить
позивача повністю доступу до існуючого
в'їзду/виїзду власного володіння.
Перепланування існуючих огорожі та
споруд призведе до значних
матеріальних збитків позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
оспорюване рішення відповідачем
прийнято у межах наданих йому
повноважень та у спосіб, що передбачені
чинним законодавством України.

У свою чергу, питання доступу до
володіння позивач може вирішити на
підставі статті 16 Земельного кодексу
України (право земельного сервітуту).

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та частково задовольняючи
позов, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що рішення відповідача
є неправомірним, оскільки спірна
земельна ділянка була обтяжена в
результаті самовільного її зайняття
ОСОБА_3 Тоді як згідно з положеннями
статті 212 Земельного кодексу України
повернення самовільно зайнятих
здійснюється за рішенням суду.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
переглядаючи рішення судів попередніх
інстанцій, звертає увагу на таке.

Частиною першою статті 116 зазначеного
Кодексу встановлено, що громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини третьої статті 2
КАС у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 159 КАС
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні (ч. 3 ст. 159 КАС України).

Рішення суду апеляційної інстанції
названим вимогам процесуального
закону відповідає не в повній мірі,
оскільки резолютивна частина цього
рішення не відповідає обставинам
справи та змісту оспорюваного рішення
відповідача від 19.08.2011 №5/42-39.

Крім того, зі змісту оскаржуваного
рішення не зрозуміло, у задоволенні
якої частини позову відмовлено,
оскільки резолютивна частина
постанови Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 21.01.2013 не відповідає змісту вимог
ОСОБА_3, зазначених у позовній заяві.

Також слід зазначити, що суд
апеляційної інстанції, задовольняючи
позов, не звернув увагу на ту обставину,
що рішенням Орлинівської сільської
ради від 19.08.2011 №5/42-39 затверджено
матеріали вибору земельної ділянки та
надано дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки ОСОБА_2, а не передано
цю земельну ділянку вказаній особі у
власність.

З огляду на викладене доводи
касаційної скарги частково
заслуговують на увагу, у зв'язку з чим
наявні підстави для її часткового
задоволення та скасування
оскаржуваного судового рішення.

Частиною першою статті 220 КАС України
визначено, що суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з частиною другою статті 227 КАС
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом апеляційної
інстанції під час прийняття рішення по
суті спору у цій справі було порушено
норми процесуального права, що
унеможливило встановлення фактичних
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 статті 12 Закону
України «Про забезпечення прав і
свобод громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України» у зв'язку з неможливістю
здійснювати правосуддя судами
Автономної Республіки Крим та міста
Севастополя на тимчасово окупованих
територіях, змінити територіальну
підсудність судових справ, підсудних
розташованим на території Автономної
Республіки Крим та міста Севастополя
судам, та забезпечити розгляд
адміністративних справ
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду - Київським
апеляційним адміністративним судом.

Таким чином, ця справа підлягає
направленню на новий судовий розгляд
до Київського апеляційного
адміністративного суду.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 21 січня 2013 року в цій справі
скасувати, направивши справу на новий
судовий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 КАС
України.