Справа № 2а-3142/12/1470
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-3142/12/1470

Категорія: 8.3.3. Головуючий в 1 інстанції:
Єнтіна А. П.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Южноукраїнської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2013
року по справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Южноукраїнської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Миколаївській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

07.06.2012 року фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 звернувся до суду першої
інстанції з адміністративним позовом
до Южноукраїнської об'єднаної
державної податкової інспекції
Миколаївської області, та після
уточнення позовних вимог просив
скасувати податкові
повідомлення-рішення:

- № від 29.05.2012 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
278438 грн. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 44084,75 грн.,
всього - 322 522,75 грн.

- № від 29.05.2012 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 22 409,40 грн. та застосовано
штрафні (фінансові) санкції в розмірі
5602,35 грн., всього - 28011,75 грн.

- № від 07.08.2012року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 24965 грн. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 2513,78 грн.,
всього - 27478,90 грн.

- № від 07.08.2012року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
600 грн. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 150 грн.,
всього - 750 грн.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2013
року адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено
частково.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Южноукраїнської об'єднаної державної
податкової інспекції Миколаївської
області Державної податкової служби
від 29.05.2012 року № та від 07.08.2012 року
№.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, 04.07.2013 року
Южноукраїнська об'єднана державна
податкова інспекція Миколаївської
області Державної податкової служби
подала апеляційну скаргу на вказану
постанову суду.

Апелянт зазначає, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В своїй апеляційній скарзі
Южноукраїнська об'єднана державна
податкова інспекція Миколаївської
області Державної податкової служби
посилалась на те, що в ході проведеної
перевірки ФОП ОСОБА_2 було встановлено
порушення ним вимог Закону України
«Про податок на додану вартість» та
Податкового кодексу України, що
виразилось у завищенні податкового
кредиту та, відповідно, заниженні
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість.

Так, податковий орган посилався на те,
що ФОП ОСОБА_2 було неправомірно
відображено результати здійснення
операцій з контрагентами, стан яких
відмінний від основного, та які згідно
інформації Системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту у розрізі
контрагентів на рівні ДПС України не
задекларували податкові зобов'язання
по взаємовідносинам з позивачем.

Враховуючи зазначене податковий орган
посилається на те, що прийняті
податкові повідомлення-рішення є
обґрунтованими і правомірними, у
зв'язку з чим позовні вимоги товариства
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного ставиться
питання про скасування постанови
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03.06.2013 року
та ухвалення нової постанови, якою
відмовити ФОП ОСОБА_2 в частині
позовних вимог, задоволеної судом
першої інстанції.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть учать у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
у період з 29.03.2012 року по 11.04.2011 року
Южноукраїнською об'єднаною державною
податковою інспекцією Миколаївської
області Державної податкової служби
була проведена планова документальна
виїзна перевірка дотримання ФОП ОСОБА_2
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2010 року по
31.12.2011 року.

За результатами вказаної перевірки
складено акт від 26.04.2012 року
№9/17-106/НОМЕР_4, на підставі якого
Южноукраїнською об'єднаною державною
податковою інспекцією Миколаївської
області Державної податкової служби
винесено податкові
повідомлення-рішення від 29.05.2012 року
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 278438 грн. та застосування
штрафних (фінансових) санкцій в розмірі
44084,75 грн., № про збільшення суми
грошового зобов'язання за платежем
податок з доходів фізичних осіб, що є
СПД та самозайнятих осіб, яким
нараховано податкове зобов'язання за
основним платежем 22409,40 грн. та за
штрафними санкціями 5602,35 грн.

З матеріалів справи вбачається, що за
результатами розгляду скарги ФОП
ОСОБА_2, Державною податковою службою у
Миколаївській області було прийнято
рішення про результати розгляду скарги
від 01.08.2012 року, яким податкове
повідомлення-рішення Южноукраїнської
ОДПІ Миколаївської області ДПС від
29.05.2012року № скасовано в частині
застосування штрафної (фінансової)
санкції по податку з доходів фізичних
осіб у сумі 3088,57 та збільшено в частині
визначення податку з доходів фізичних
осіб на суму 2555,72 грн.; податкове
повідомлення-рішення Южноукраїнської
ОДПІ Миколаївської області ДПС від
29.05.2012 року № залишено без змін;
збільшено податкове зобов'язання з ПДВ
на суму 600 грн. та застосовано штрафну
(фінансову) санкцію у сумі 150 грн.

За результатами розгляду скарги
Державною податковою службою у
Миколаївській області та прийняття
рішення про результати розгляду скарги
ФОП ОСОБА_2 відповідачем було прийнято
податкове повідомлення-рішення від
07.08.2012 року № про збільшення суми
грошового зобов'язання за платежем
податок з доходів фізичних осіб, що є
СПД та самозайнятих осіб, яким
нараховано податкове зобов'язання за
основним платежем 24965,12 грн. та за
штрафними санкціями 2513,78 грн., а також
податкове повідомлення-рішення від
07.08.2012 року № про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 600 грн. за
основним платежем, та за штрафними
санкціями - на 150 грн.

В акті перевірки органом податкової
служби зазначено, що в ході проведення
перевірки було встановлено порушення
ФОП ОСОБА_2 вимог п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України, що виразилось у
завищенні податкового кредиту з
податку на додану вартість, у зв'язку з
віднесенням до його складу суми ПДВ,
яка не підтверджена документально
податковими накладними.

Податковим органом зазначено, що
позивачем неправомірно сформовано
податковий кредит по господарським
відносинам з ПП «Мега-Мікс», оскільки
зазначене підприємство визнано
банкрутом на підставі постанови
Господарського суду Дніпропетровської
області від 12.10.2010 року, а в декларації з
ПДВ цього підприємства не відображено
відносини з позивачем; по
господарським відносинам з ТОВ Фірма
«Клотто», оскільки це підприємство
відсутнє за місцезнаходженням та в
декларації з ПДВ також не відобразило
відносини з ФОП ОСОБА_2; по
господарським відносинам з ТОВ "Торг
Стандарт", оскільки відносно вказаного
підприємства прийнято рішення про
початок ліквідаційної процедури; по
господарським відносинам з ТОВ "Нафто
Сервіс", яке віднесено до підприємств,
що формують податковий кредит від
контрагентів, що мають ознаки
фіктивності, а правочини, здійснювані
вказаним підприємством мають ознаки
нікчемних.

Податковий орган також посилався на те,
що ФОП ОСОБА_2 до декларації за 2010 рік та
2011 рік до складу валових витрат
включено витрати в сумі 149396 грн., які
документально не підтверджені, що
призвело до заниження
оподатковуваного доходу.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2
в частині скасування податкових
повідомлень-рішень № від 29.05.2012
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 22 409,40
грн. та застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 5602,35 грн., та №
від 07.08.2012року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 24965 грн.
та застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 2513,78 грн., посилався
на те, що ані в ході перевірки, ані в
ході розгляду справи в суді позивачем
не було надано необхідних первинних
документів, які б підтверджували
правомірність віднесення сум коштів до
складу валових витрат та спростовували
б висновки податкового органу про
завищення валових витрат.

Слід зазначити, що згідно ст. 195 КАС
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції може вийти
за межі доводів апеляційної скарги в
разі встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
апеляційну скаргу на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03.06.2013 року
подала лише Южноукраїнська об'єднана
державна податкова інспекція
Миколаївської області Державної
податкової служби.

При цьому, постанова суду першої
інстанції була оскаржена апелянтом
лише в частині задоволених позовних
вимог ФОП ОСОБА_2

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
вказана постанова Миколаївського
окружного адміністративного суду не
оскаржувалась.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів
вважає за необхідне здійснювати
апеляційний перегляд постанови
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03.06.2013 року
лише в частині, що стосується позовних
вимог про скасування податкових
повідомлень-рішень № від 29.05.2012
року та № від 07.08.2012року.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно часткового
задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_2
в частині скасування податкових
повідомлень-рішень № від 29.05.2012
року та № від 07.08.2012року, якими
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість та застосовано штрафні
(фінансові) санкції, зважаючи на
наступне:

Пунктом 1.7 ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» визначено
податковий кредит як суму, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначене згідно із цим
законом.

Згідно п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 ст. 6 та статтею
8-1 цього Закону, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: 1) або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; 2) або
дата отримання податкової накладної,
що засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Підпунктом 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
„Про податок на додану вартість"
визначено, що не підлягають включенню
до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

В свою чергу, відповідно до п. 187.1. ст. 187
Податкового кодексу України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: а)
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а для послуг - дата оформлення
документа, що засвідчує факт
постачання послуг платником податку.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Як було встановлено в ході проведеної
перевірки, податковий кредит ФОП
ОСОБА_2 було сформовано, в тому числі,
за рахунок господарських операцій з ПП
«Мега-Мікс», ТОВ Фірма «Клотто», ТОВ
«Торг Стандарт», з ТОВ «Нафто Сервіс».

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції вважає помилковим висновок
Южноукраїнської об'єднаної державної
податкової інспекції Миколаївської
області щодо завищення ФОП ОСОБА_2
податкового кредиту по операціям з
переліченими контрагентами, зважаючи
на наступне:

Юридичним фактом, який породжує право
платника на податкову вигоду (зокрема,
у вигляді права на зменшення об'єкта
оподаткування ПДВ на суму податкового
кредиту), є реальність господарської
операції.

За відсутності факту придбання товарів
відповідні суми не можуть включатися
до складу податкового кредиту.

Підтвердженням реального здійснення
господарської операції є первинні
документи, які свідчать про фактичну
поставку товарів продавцем та їх
отримання покупцем, документи,
підтверджуючі використання вказаних
товарів у власній господарській
діяльності.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Вимоги до первинних документів
містяться у ст. 9 Закону «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», зокрема вони
повинні бути складені під час
здійснення господарської операції, а
якщо це неможливо - безпосередньо після
її закінчення та мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи,
ФОП ОСОБА_2 було укладено з ПП
«Мега-Мікс» договір купівлі-продажу
від 25.02.2010 року № 03/10, згідно якого
позивач придбав нафтопродукти,
продукти нафтопереробки, дизельне
паливо та інші види паливно-мастильних
матеріалів (т. 1 а.с. 71).

У підтвердження виконання умов
вказаного договору та правомірності
формування сум податкового кредиту по
операціям з ПП «Мега-Мікс» позивачем
були надані первинні документи про
здійснення господарських операцій, а
саме: податкові накладні, накладні,
рахунки, товарно-транспортні накладні,
платіжні доручення (т. 1 а.с. 72-89).

Згідно договору купівлі-продажу № 11/10-2
від 12.11.2010 року, укладеного ФОП ОСОБА_2
(Покупець) з ТОВ Фірма «Клотто»
(Продавець), продавець зобов'язувався
передати у власність покупцю
нафтопродукти, продукти
нафтопереробки, дизельне паливо та
інші види паливно-мастильних
матеріалів (т. 1 а.с. 90).

Виконання господарської операції
підтверджується наступними первинними
документами: податковими накладними,
видатковими накладними, рахунками,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями (т. 1 а.с. 95-121).

Аналогічні взаємовідносини ФОП ОСОБА_2
мав з ТОВ «Торг Стандарт». Придбання
нафтопродуктів, продуктів
нафтопереробки, дизельного палива та
інших видів паливно-мастильних
матеріалів згідно договору
купівлі-продажу № 040311 від 21.03.2011 року
також підтверджується податковими
накладними, видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними (т. 1
а.с. 123-125). Оплата товарів
підтверджується платіжними
дорученнями (т. 1 а.с. 126).

Дослідивши надані первинні документи,
колегія суддів вважає, що позивачем
належними та допустимими доказами було
підтверджено факт виконання ПП
«Мега-Мікс», ТОВ Фірма «Клотто», ТОВ
«Торг Стандарт» умов укладених
договорів, тобто реальність
здійснюваних господарських операцій.

В свою чергу, судом першої інстанції
вірно зазначено, що основними доводами
податкового органу щодо
неправомірності формування позивачем
податкового кредиту було те, що
контрагенти позивача за основним
місцем обліку відсутні, не
задекларували відносини з позивачем, а
ПП «Мега-Мікс» взагалі ліквідовано.

Слід зазначити, що податкове
законодавство не містить у собі норми,
яка б покладала відповідальність на
платника податку - покупця товару
(послуг), за правильність визначення
платником податку - продавцем об'єктів
оподаткування, правильність
відображення їх у податковому обліку
та інше.

Якщо контрагент (постачальник по
ланцюгу) не виконав свого зобов'язання
по сплаті податку до бюджету, то це
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначена
обставина не є підставою для
позбавлення платника податку (покупця
товарів, робіт, послуг) права на
формування податкового кредиту у разі,
якщо останній виконав усі передбачені
законом умови щодо його формування і
має документальне підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

З наданих первинних документів
вбачається, що зобов'язання за
договорами були виконані сторонами в
повному обсязі, позивачем оплачено
придбані товари з урахуванням сум
податку на додану вартість, отримано
податкові накладні, а тому правомірно
включено до складу податкового кредиту
суми ПДВ, сплачені контрагентам.

В матеріалах справи відсутні докази,
щона момент вчинення господарських
операцій, ПП «Мега-Мікс», ТОВ Фірма
«Клотто», ТОВ «Торг Стандарт», не були
зареєстровані платниками податку на
додану вартість або в Єдиному
державному реєстрі містились
відомості про їх ліквідацію чи
припинення.

Зважаючи на зазначене, висновки
податкового органу щодо завищення ФОП
ОСОБА_2 податкового кредиту по
операціям з ПП «Мега-Мікс», ТОВ Фірма
«Клотто», ТОВ «Торг Стандарт» є
необґрунтованими.

В свою чергу, що стосується
взаємовідносин позивача з ТОВ «Нафто
Сервіс», слід зазначити наступне:

Згідно договору купівлі-продажу
нафтопродуктів від 20.07.2009 року ТОВ
«Нафто Сервіс» зобов'язувалось
передати у власність ФОП ОСОБА_2
нафтопродукти відповідно до умов цього
договору та додатків до нього (т. 1 а.с.
131-133).

У підтвердження виконання ТОВ "Нафто
Сервіс" умов укладеного договору
позивачем були надані податкова
накладна, рахунок-фактура, видаткова
накладна, товарно-транпортна накладна
(т. 1 а.с. 134-137).

Зазначені первинні документи
оформлені належним чином на містять
всі необхідні відомості щодо
здійснюваної господарської операції,
найменування товару, його кількості,
ціни та ін.

Зменшуючи позивачеві податковий
кредит по взаємовідносинам з ТОВ "Нафто
Сервіс", податковий орган посилався на
нікчемність укладених вказаним
товариством угод.

В свою чергу, ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України передбачено, що
підставою недійсності правочину, є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
визначені статтею 203 ЦК України, згідно
із якою зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Необхідними умовами для визнання угоди
нікчемною в силу вимог ст. 228 Цивільного
кодексу України є її укладання з метою,
завідомо суперечною інтересам держави
і суспільства та наявність умислу хоча
б у однієї із сторін щодо настання
відповідних протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Проте, існування відповідних обставин
у даній справі податковим органом не
доведено.

Крім того, жодним нормативно-правовим
актом не визначено право податкового
органу самостійно надавати оцінку
укладеним (вчиненим) договорам з
визначенням їх нікчемними, недійсними
із застосуванням відповідних
наслідків в результаті вчинення таких
правочинів оскільки правочини, що
мають ознаки оспорюваності, визнаються
недійсними в судовому порядку та за
рішенням суду.

В даному випадку, позивачем належними
та допустимими доказами було
підтверджено реальне здійснення
господарських операцій з ТОВ «Нафто
Сервіс», що не викликає сумнівів у тому,
що діяльність позивача була направлена
на реальне настання економічних
наслідків.

Колегія суддів також вважає за
необхідне відмітити, що відмовляючи
особі у праві на податковий кредит,
податковий орган повинен довести саме
недобросовісність у діях платника.

Необґрунтована податкова вигода
характеризується відсутністю
фактичного виконання господарських
операцій, здійсненням операцій без
ділової мети та обліком операцій
безвідносно до їх реального
економічного змісту, узгодженістю дій
покупця та постачальника для штучного
створення умов для податкової
економії.

В даному випадку, Южноукраїнською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Миколаївської області
Державної податкової служби не було
надано доказів того, що по спірним
операціям між ФОП ОСОБА_2 та ПП
«Мега-Мікс», ТОВ Фірма «Клотто», ТОВ
«Торг Стандарт» у позивача була
відсутня розумна ділова мета, або того,
що позивач та вказані контрагенти
діяли спільно з метою отримання
необґрунтованої податкової вигоди.

Зважаючи на все вищевикладене, колегія
суддів суду апеляційної інстанції
вважає, що ФОП ОСОБА_2було дотримано
вимоги податкового законодавства
України, у зв'язку з чим у позивача на
законних підставах виникло право на
формування податкового кредиту, а тому
податкові повідомлення-рішення №
від 29.05.2012 року та № , прийняті
Южноукраїнською об'єднаною державною
податковою інспекцією Миколаївської
області Державної податкової служби
необґрунтовано, є протиправними та
підлягають скасуванню.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, правильно по суті вирішено
справу, та постановлено судове рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, відповідно до ст.
200 КАС України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Южноукраїнської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Миколаївській області
залишити без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2013
року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили відповідно до ст.254 КАС
України, та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: Бойко
А.В.

Судді:
Танасогло Т.М.

Яковлєв О.В.