Справа № 820/14150/13-а
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 р.Справа № 820/14150/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Старостіна В.В. , Шевцової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі
м.Харкова Головного управління
Міндоходів в Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 06.02.2014р.
по справі № 820/14150/13-а

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельне
підприємство "Агронафтопродукт"

до Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м.Харкова
Головного управління Міндоходів в
Харківській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, товариство з обмеженою
відповідальністю "Торгівельне
підприємство "Агронафтопродукт",
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м.Харкова
Головного управління Міндоходів в
Харківській області про скасування
податкових повідомлень - рішень від
08.10.2013 року № та № .

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 06.02.2014р. по
справі № 820/14150/13-а адміністративний
позов задоволено. Скасовані податкові
повідомлення рішення від 08.10.2013 року №
та № .

Відповідач, Державна податкова
інспекція у Дзержинському районі
м.Харкова Головного управління
Міндоходів в Харківській області, не
погодився з постановою суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу.
Свою незгоду з постановою суду
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції порушено норми
процесуального права, а саме п.п. 138.1,
138.2, 138.8 ст.138, п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст.198
Податкового кодексу України. Просить
суд апеляційної інстанції скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 06.02.2014р. по
справі № 820/14150/13-а та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
доводів апеляційної скарги у
відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи встановлено, що у
період з 16.09.2013 року по 20.09 2013 року
відповідачем було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ "Агронафтопродукт" з
питання дотримання вимог податкового
законодавства щодо документального
підтвердження господарських відносин
з ПП "Полтавабудексперт" за березень 2012
року та покупцями даних товарів, робіт,
послуг, про що було складено акт №
658/20-30-22-01/31149289 від 20.09.2013 року (т.1, а.с.
36-49).

Під час перевірки були встановлені
порушення позивачем вимог: ст.185, ст.189,
п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.1, п.201.4 ст.201
Податкового кодексу України, внаслідок
чого встановлено заниження суми, що
підлягає сплаті до бюджету з податку на
додану вартість за березень 2012 року у
розмірі 921135, 00 грн. та пп. 14.1.27, 14.1.36 п.14.1
ст.14, п.44.1 ст.44, пп.138.1, 138.2, 138.8 ст. 138
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
прибуток за 1 квартал 2012 року на суму
967192,00 грн.

На підставі вищезазначеного акту
відповідачем від 08.10.2013 року. були
прийняті податкові
повідомлення-рішення: № , яким
збільшена сума податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 921135,00 грн., та визначені
штрафні санкції у розмірі 460567,50 грн., №
, яким збільшена сума податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
сумі 967192,00 грн., та нараховані штрафні
санкції у сумі 483596,00 грн. (т. 1, а.с. 50-51).

Не погодившись з такими рішеннями,
позивач оскаржив їх до Головного
управління Міндоходів у Харківській
області. Рішеннями № 4533/1/20-40-10-04-17 від
18.12.2013 року про результати розгляду
скарг, податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м.Харкова №
та № від 08.10.2013 року були залишені
без змін, а скарга позивача - без
задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
протиправності податкових повідомлень
- рішень Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі
м.Харкова № та № від 08.10.2013
року.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
таких підстав.

Як свідчать матеріали справи, за
результатом проведення відкритих
торгів на закупівлю "Робіт з
реконструкції майнового комплексу під
Харківський центр
професійно-технічної освіти Державної
служби зайнятості з розміщенням
додаткових будівель по вул. Артема, 1 в
м. Дергачі" акцептовано тендерні
пропозиції ТОВ "Торгівельне
підприємство "Агронафтопродукт" (т.1,
а.с.165-166) та у подальшому укладено
договори підряду від 08.06.2011 року № 03/06/11
та від 16.12.2011 року № 16/12/2011 (т.1, а.с.59-68).

Питання регулювання основних засад
укладання договорів підряду визначені
ст. 837 ЦК України, яка передбачає, що
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу та постановою
Кабінету міністрів України від 1 серпня
2005 р. № 668 "Про загальні умови укладення
та виконання договорів підряду в
капітальному будівництві".

Приписами п.7 постанови Кабінету
міністрів України від 1 серпня 2005 р. № 668
"Про загальні умови укладення та
виконання договорів підряду в
капітальному будівництві" визначено,
що умови договору підряду, що
укладається за результатами
проведених торгів (тендеру), повинні
відповідати тендерній документації
замовника та акцептованій тендерній
пропозиції підрядника.

Пунктом 63 постанови Кабінету міністрів
України від 1 серпня 2005 р. № 668 "Про
загальні умови укладення та виконання
договорів підряду в капітальному
будівництві" визначено, що генеральний
підрядник у порядку, встановленому
договором підряду, погоджує із
замовником питання про залучення до
виконання робіт субпідрядників.

З договорів підряду, укладених з
Харківським центром
професійно-технічної освіти Державної
служби зайнятості, встановлено, що
останні містять положення про
можливість укладання договорів
субпідряду (п.6.3.8 Договорів), і це
відповідає приписам тендерної
документації (т.1, а.с.184, т.2 а.с.6).

На виконання вказаних договорів між
ТОВ "ТП "Агронафтопродукт" (замовник) та
ПП "Полтавабудексперт" (підрядник)
укладено договори від 13.02.2012 р. № 3/02 та
№ 13/02 відповідно до яких замовник
доручив, а підрядник зобов'язався
виконати ремонтні роботи у приміщеннях
Харківського центру
професійно-технічної освіти Державної
служби зайнятості, що знаходиться за
адресою: Харківська область, м. Дергачі,
вул. Артема, 1 (т.1, а.с.72-77), що погоджено з
замовником (т.1, а.с.90-91).

На виконання умов договору від 13.02.2012 р.
№ 3/02 ПП «Полтавабудексперт» на адресу
ТОВ «ТП «Агронафтопродукт» виписана
податкова накладна від 31.03.2012 р. № 2 на
суму 128721,00 грн., у тому числі податок на
додану вартість 21453,50 грн. Реальність
господарської операції між позивачем
та ПП «Полтавабудексперт»
підтверджують наявні в матеріалах
справи первинні документи: акт
приймання виконаних будівельних робіт,
відомості ресурсів, розрахунки втрат,
довідки про вартість викопаних
будівельних робіт, що підтверджує факт
виконання умов договору від 13.02.2012р. №
03/02.

На виконання умов договору від 13.02.2012 р.
№ 13/02 ПП «Полтавабудексперт» на адресу
ТОВ "ТП "Агронафтопродукт" виписана
податкова накладна від 31.03.2012 р. № 1 на
суму 5398089,00 грн., у тому числі податок на
додану вартість 899681,50 грн. Реальність
господарської операції між позивачем
та ПП «Полтавабудексперт»
підтверджують наявні в матеріалах
справи первинні документи: акт
приймання виконаних будівельних робіт,
відомості ресурсів, розрахунки витрат,
довідки про вартість виконаних
будівельних робіт, що підтверджує факт
виконання умов договору від 13.02.2012 р. №
13/02.

Зазначені документи оформлені
належним чином, стосовно чого не
заперечував відповідач в акті
перевірки. Під час дослідження
зазначених документів судом не
встановлено порушень щодо їх
оформлення, крім того, належне
оформлення податкових накладних і
витратних документів, на підставі яких
сформовано спірні суми, не
заперечувалось і самим податковим
органом. Відтак, в силу приписів
Податкового кодексу України, наявність
належним чином оформлених документів
надає позивачу право на формування
податкового кредиту у відповідному
звітному періоді, та підтверджує
реальність валових витрат.

Також колегія суддів встановила, що
оплата за договорами підряду
укладеному з Харківським центром
професійно-технічної освіти Державної
служби зайнятості здійснювалася у
судовому порядку, про що свідчить
рішення Господарських суді
Харківської області від 07.08.2012 року по
справі №5023/3374/12, яке було залишено в
силі постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
19.09.2012 року (т.2, а.с.77-86), отже відповідно
до положень ст. 198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата отримання платником
податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Колегія суддів зазначає, що з ліцензії
серії АВ №479785 встановлено, що ПП
"Полтавабудексперт" має відповідний
дозвіл на здійснення будівельних
робіт, чим дотримано положення п. 65
постанови Кабінету міністрів України
від 1 серпня 2005 р. № 668 "Про загальні
умови укладення та виконання договорів
підряду в капітальному будівництві"
відповідно до якого, субпідрядники, що
залучаються до виконання робіт,
повинні відповідати кваліфікаційним
та іншим вимогам, передбаченим у
договорі підряду (мати ліцензію
(дозвіл) на виконання робіт,
визначених договором субпідряду,
досвід виконання аналогічних робіт та
ресурси, достатні для їх виконання,
тощо).

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

При цьому за правилами п.198.3. ст.198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

В п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України зазначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Для отримання права на податковий
кредит із сум податку на додану
вартість, сплачених в ціні придбаного
товару (робіт, послуг), платник ПДВ
повинен мати податкові накладні,
видані на фактично отриманий товар
(роботи, послуги), що призначений для
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до п.198.4. ст.198 Податкового
кодексу України передбачено, що якщо
платник податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

У відповідності до п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з п. 138.4 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктами 138.8, 138.6 ст. 138 Податкового
кодексу України встановлено, що
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну). Собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Чинне податкове законодавство не
ставить в залежність право позивача на
формування валових витрат від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету. Питання формування валових
витрат поширюється тільки на окремо
взятого платника податків і не ставить
цей факт у залежність від розрахунку з
бюджетом третіх осіб.

З огляду на зазначені приписи
підставою для зменшення платником
об'єкта оподаткування (податкових
зобов'язань) з податку на прибуток на
суму вартості придбаних послуг, а з
податку на додану вартість - на суму
цього податку, нараховану на вартість
придбаних послуг, є факт реального
придбання послуг та безпосередній
зв'язок витрат на оплату цих послуг з
господарською діяльністю платника
податків, що передбачає використання у
власній господарській діяльності
придбаних послуг або ж призначення
останніх для такого використання.

Як вбачається зі змісту акту перевірки
№ 658/20-30-22-01/31149289 від 20.09.2013 року,
висновки податковим органом нічим не
підтверджені документально, а зроблені
на підставі акту ДПІ у м. Полтава від
05.04.2013 р. № 414/22.5-10/34549134 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ПП «Полтавабудексперт» з питань
правомірності проведених
господарських відносин з платниками
податків за березень-грудень 2012 року,
січень 2013 року». Відповідач в акті
перевірки виклав свої висновки про
відсутність реального здійснення
господарських операцій позивача з ПП
«Полтавабудексперт» з посиланням на
акт про неможливість проведення
зустрічної звірки ПП
«Полтавабудексперт» іншого
податкового органу, складений стосовно
контрагента позивача.

Враховуючи викладене, оскільки
позивачем належним чином було
підтверджено правомірність віднесення
до податкового кредиту суми податку на
додану вартість наданими до перевірки
належно оформленими податковими
накладними та іншими документами,
зібрані по справі докази підтверджують
виконання зобов'язань між сторонами
господарських операцій, відповідності
господарської операції видам
діяльності позивача, колегія суддів
дійшла висновку про необґрунтованість
висновків податкового органу щодо
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток та з податку на
додану вартість позивачу у
перевіреному періоді, а тому суд першої
інстанції правомірно скасував
податкові повідомлення - рішення від
08.10.2013 року № та № .

В силу ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідачем не доведено
правомірності своїх рішень.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій, бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, серед іншого, чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення. При розгляді справи
встановлено, що при прийнятті
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень відповідач діяв
необґрунтовано, без врахування всіх
обставин справи та всупереч вимогам
чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при прийнятті
постанови Харківського окружного
адміністративного суду від 06.02.2014р. по
справі № 820/14150/13-а суд дійшов вірних
висновків щодо встановлення обставин
справи і правильно застосував норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м.Харкова Головного управління
Міндоходів в Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 06.02.2014р. по
справі № 820/14150/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мінаєва
О.М.Судді(підпис) (підпис) Старостін В.В.
Шевцова Н.В. Повний текст ухвали
виготовлений 10.06.2014 р.