Справа № 2-а/2207/1864/11
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а/2207/1864/11
Головуючий у 1-й інстанції: Матвієць Я.С.
Суддя-доповідач: Совгира Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Совгира Д. І.

судді: Білоус О.В. Курко О. П.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Ізяславської
районної державної адміністрації
Хмельницької області на постанову
Ізяславського районного суду
Хмельницької області від 23 червня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Ізяславської районної державної
адміністрації Хмельницької області
про визнання неправомірною
бездіяльність та стягнення
заборгованості з невиплаченої
допомоги по догляду за дитиною до
джосягнення нею трирічного віку,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Ізяславської
районної державної адміністрації
Хмельницької області про стягнення
недоплаченої грошової допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Постановою суду першої інстанції позов
задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
відповідач оскаржив його до суду
апеляційної інстанції, шляхом подання
апеляційної скарги, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, а також на не
повне з'ясування судом всіх обставин,
що мають значення для вирішення справи,
просив скасувати вищезазначену
постанову та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції, відповідно
до положень ст.197 КАС України, проводить
розгляд справи в порядку письмового
провадження, при цьому згідно частини 6
статті 12, частини 1 статті 41 КАС України,
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції -без змін, з
наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач є застрахованою
особою і на момент звернення до суду
перебувала у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку. За період відпуски позивачці
нарахована та виплачувалася допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі 130 грн.

Посилаючись на положення Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням", відповідно до
якого, допомога по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом,
позивач звернулася до відповідача із
заявою про здійснення перерахунку та
виплати допомоги.

Задовольняючи позовні вимоги щодо
нарахування та виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку суд першої інстанції
виходив з того, що право застрахованої
особи в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
щодо неотриманої в повному обсязі
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею 3-річного віку
регулюється положенням ст. 43 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням
"

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст. 43 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням"
розмір допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
розраховується, виходячи зі
встановленого законодавством розміру
прожиткового мінімуму в розрахунку на
місяць.

Статтею 46 Конституції України
громадянам гарантовано право на
соціальний захист, що включає, зокрема,
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створенням мережі державних,
комунальних, приватних закладів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України"
-правовідносини щодо виплати допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку регулювалися Законом
України "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми", дія якого поширювалася на осіб,
не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням", який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, статтею 43 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням"
було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" були
внесені відповідні зміни до Закону
України "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми" та Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням". Зокрема, змінами до статті
13 Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" було виключено статті 40-44.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано
неконституційними низку положень
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України",
в тому числі й пункт 25 розділу II цього
Закону щодо виключення статей 40-44
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням".

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням", а з 1 січня 2009 року - статті
13, 15 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми".

Водночас частиною третьою статті 45
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" від 27 квітня 2010 року
№ 2154-VI було визначено, що допомога при
народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми"
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми
(далі -Порядок) був затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2001 року № 1751 саме на
виконання Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" (пункт 1
Порядку). Новий акт Уряду на виконання
статті 45 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2011 рік" не приймався.

За змістом пункту 17 цього Порядку право
на виплату допомоги мають особи,
зазначені в статті 13 Закону України
"Про державну допомогу сім'ям з дітьми",
яка на час виникнення спірних відносин
поширювала свою дію щодо виплати
допомоги лише на незастрахованих осіб.

Розміри і порядок виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням Кабінет
Міністрів України не визначав.

Аналогічна правова позиція міститься в
постанові Верховного суду України від
25.12.2012 року по адміністративні справі
№21-410а12.

Зважаючи на викладене, суд першої
інстанції вірно визначився з тим, що
для вирішення спору стосовно виплати
допомоги особі, яка застрахована у
системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, в даному
випадку такою особою є позивачка,
повинні застосовуватися норми
спеціального закону (яким є Закон
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням"), а тому,
позовні вимоги позивача про стягнення
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
підлягають задоволенню, що і було вірно
вирішено судом першої інстанції.

Доводи апелянта викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції та є не
обґрунтованими, у зв'язку з чим, суд
апеляційної інстанції прийшов до
висновку про відмову в задоволенні
апеляційної скарги відповідача .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним
є рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм адміністративного
процесуального права.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

З урахуванням вище викладеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що судом
першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
відтак, підстав для скасування такого
рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Ізяславської районної державної
адміністрації Хмельницької області,
-залишити без задоволення, а постанову
Ізяславського районного суду
Хмельницької області від 23 червня 2011
року, -без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Совгира Д. І.

Судді
Білоус О.В.

Курко О. П.