Справа № 872/9346/13
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2014 рокусправа № 804/3441/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Поплавського В.Ю.

суддів:
Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового
засідання: Надточія В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Дніпропетровського
міського управління юстиції

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 12
квітня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Аннекова Максима Ігоровича,
Дніпропетровського міського
управління юстиції про скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом в якому просив:

- скасувати рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 296998 від 08.02.2013 року винесене
державним реєстратором прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Аннековим М.І.;

- зобов'язати Реєстраційну службу
Дніпропетровського міського
управління юстиції зареєструвати
право власності позивача на квартиру
АДРЕСА_1, що складається із: 1 - коридор
площею 5,9 кв. м., 2 - туалет площею 4,1 кв. м.,
3 - житлова кімната площею 29,9 кв. м., 4 -
житлова кімната площею 15,0 кв. м., 5 -
кухня площею 8,5 кв. м., 6 - коридор площею -
3,2 кв. 2., без додаткового надання
декларації про готовність об'єкт до
експлуатації чи інших документів.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 12
квітня 2013 року позовні вимоги
задоволено.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову суду,
оскільки вона винесена з порушенням
норм матеріального права та ухвалити
нове рішення по справі, яким відмовити
в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду в межах
доводів апеляційної скарг і заявлених
позовних вимог, а також правильність
застосування судом норм матеріального
права та правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню а постанова суду
скасуванню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
29.01.2013 року позивач звернувся до
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області з заявою про проведення
державної реєстрації права власності.

Рішенням Державного реєстратор прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Аннеков М.І. № 296998 від 08.02.2013
року відмовлено у державній реєстрації
права власності на квартиру, що
розташована у АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Відмовляючи у реєстрації державний
реєстратор виходив з того, що
документи, подані для проведення
державної реєстрації прав не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Зі змісту оскаржуваного рішення
вбачається, що такого висновку
відповідач дійшов з огляду на те, що
позивачем не було надано
зареєстрованої декларації про
готовність об'єкта до експлуатації.

При цьому відповідачем зазначено, що
відповідно до п. 10 Постанови Кабінету
Міністрів України від 13.04.2011 року № 461
«Питання прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів» у
разі визнання права власності на
нерухоме майно за рішенням суду, воно
приймається в експлуатацію згідно з
цим Порядком.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем був поданий повний пакет
документів для державної реєстрації
прав на нерухоме майно, у зв'язку з чим у
державного реєстратора були відсутні
підстави для прийняття рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень № 296998 від 08.02.2013 року.

Проте апеляційний суд вважає
необґрунтованим такий висновок суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень",
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Згідно ст. 4 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень", право
власності на нерухоме майно підлягає
обов'язковій державній реєстрації.

Статтею 15 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" передбачено, що
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 24 ст.2 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", у державній реєстрації прав
та їх обтяжень може бути відмовлено у
разі, якщо подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Приймаючи рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 296998 від 08.02.2013 року,
державним реєстратором зазначено, що
подані для проведення державної
реєстрації прав документи не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, оскільки не
надано декларації про готовність
об'єкта до експлуатації.

Як вбачається з технічного паспорту на
квартиру АДРЕСА_1, дана квартира є
самовільно обладнана шляхом
приєднання площі та влаштування
дверного отвору, у зв'язку з чим
підлягає введенню в експлуатацію (а.с.
15-20).

Відповідно до ст. 331 Цивільного Кодексу
України, якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації.

Пунктом 2 ст. 5 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
встановлено, якщо законодавством
передбачено прийняття в експлуатацію
об'єкта нерухомого майна, державна
реєстрація прав на такий об'єкт
проводиться після прийняття його в
експлуатацію в установленому
законодавством порядку.

Згідно із частиною 5 ст. 39 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» датою
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта є дата реєстрації
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації або видачі сертифіката.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до висновку, що оскільки
позивачем було вчинено самовільне
переобладнання квартири, після якого
така квартира підлягає обов'язковому
введенню в експлуатацію, реєстрація
права власності на таку квартиру може
бути вчинена лише за наявності
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації.

Таким чином, рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Аннековим М.І. про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 296998 від 08.02.2013 року, прийнято
згідно норм чинного законодавства,
отже є законним та не підлягає
скасуванню.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи або питання.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів прийшла до висновку, що
судом першої інстанції було допущено
порушення норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, а тому постанова суду підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України, суд, -

П О С ТА Н О В И В :

Апеляційну скаргу Дніпропетровського
міського управління юстиції -
задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 12
квітня 2013 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити в повному обсязі.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення її тексту у повному
обсязі.

Повний текст виготовлено 2 червня 2014
року.

Головуючий:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
С.В. Сафронова

Суддя:
Д.В. Чепурнов