Справа № 802/429/14-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/429/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.
Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В.,
Мельник-Томенко Ж.М..

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Могилів-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у Вінницькій
області на постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 25
лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Прогрес"
до Могилів-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у Вінницькій
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2014 року Сільськогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю "Прогрес" звернулось
до Вінницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Могилів-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у Вінницькій
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 23.01.2014
року.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 25.02.2014 року
адміністративний позов задоволено в
повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову суду
та прийняти нову про відмову в
задоволенні позовних вимог з підстав,
викладених у апеляційній скарзі.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі в судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження,
відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 КАС України. Позивачем, на адресу
суду, направлено заперечення на
апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
за результатом проведеної
відповідачем позапланової виїзної
документальної перевірки СТОВ
"Прогрес" з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.10.2010 року по 30.09.2013 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.10.2010
року по 30.09.2013 року, складено акт №
439/2201/03731721 від 20.11.2013 року, згідно якого
встановлено наступні порушення:

- пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п. 4.1, п. 4.2 ст. 4, пп. 6.1.1 п.
6.1 ст. 6 Закону України "Про податок на
додану вартість", п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст.
188, абз. "а" п. 193.1 ст. 193, п. 209.2, п. 209.6 ст. 209
Податкового Кодексу України внаслідок
чого занижено податок на додану
вартість по декларації за період з
01.10.2010 року по 30.09.2013 року на суму 119887
грн., в тому числі за листопад 2010 року в
сумі 6388 грн., за січень 2011 року в сумі 11032
грн., за лютий 2011 року в сумі 26204 грн., за
березень 2011 року в сумі 2127 грн., за
квітень 2011 року в сумі 74136 грн., завищено
податок на додану вартість по
декларації за період з 01.10.2010 року по
30.09.2013 року на суму 33424 грн., в тому числі
за грудень 2010 року в сумі 7254 грн., за
липень 2011 року в сумі 19467 грн., за
вересень 2011 року в сумі 6443 грн., за
травень 2013 року в сумі 260 грн. та
занижено залишок суми від'ємного
значення попередніх податкових
періодів, що залишається непогашеним
після бюджетного відшкодування,
отриманого у звітному періоді та
підлягає включенню до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду в сумі 32274 грн.;

- п. 8-1.2 ст. 8-1, п. 8-1.6 ст. 8 Закону України
"Про податок на додану вартість", п. 209.2,
209.6 ст. 209 Податкового Кодексу України
внаслідок чого завищено податок на
додану вартість по спецдекларації за
період з 01.10.2010 року по 30.09.2013 року на
суму 171289 грн., в тому числі: за листопад
2010 року в сумі 7457 грн., за січень 2011 року
на суму 46653 грн., за лютий 2011 року на суму
26204 грн., за березень 2011 року на суму 2127
грн., за квітень 2011 року на суму 74136 грн.,
за вересень 2011 року на суму 14712 грн.,
завищено від'ємне значення різниці між
сумою податкових зобов'язань та сумою
податкового кредиту по спецдекларації
за період з 01.01.2011 року по 30.09.2013 року
всього на суму 117110 грн., в тому числі: за
жовтень 2010 року на суму 1069 грн., за
грудень 2010 року на суму 42875 грн., за
травень 2011 року на суму 24591 грн., за
червень 2011 року на суму 5997 грн., за
липень 2011 року на суму 5466 грн., за
серпень 2011 року на суму 6994 грн., за
жовтень 2011 року на суму 30108 грн.;

- п. 8-1.2, 8-1.6 ст. 8-1 Закону України "Про
податок на додану вартість", п. 209.2 ст. 209
Податкового Кодексу України, а саме
товариство неправомірно використало
податкову пільгу по податку на додану
вартість на загальну суму 6388 грн., в
тому числі за листопад 2010 року на суму
6388 грн.

Враховуючи виявлені порушення,
Могилів-Подільською ОДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 23.01.2014 року, яким позивачу збільшено
суму податкового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість на
загальну суму 94456 грн.

Позивач, не погодившись з прийнятим
податковим органом рішенням, звернувся
до суду з позовом про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не доведено наявності
підстав для прийняття оскаржуваного
рішення № від 23.01.2014 року. Зокрема,
на думку суду, у відповідача відсутні
підстави для застосування до СТОВ
"Прогрес" податкового
повідомлення-рішення, як такого, що
застосовує спеціальний режим
оподаткування податком на додану
вартість сільськогосподарської
діяльності у разі недотримання
останнім норм земельного
законодавства щодо реєстрації
договорів оренди земельних ділянок,
якщо при цьому дотримано вимоги
податкового законодавства.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції враховуючи наступне.

Так, на думку податкового органу,
позивачем не включено до складу
податкових зобов'язань по загальним
деклараціях податкові зобов'язання по
податку на додану вартість від
проведеної реалізації
сільськогосподарської продукції
вирощеної на орендованих землях, що не
пройшли державну реєстрацію в органах
ДЗК та на земельних ділянках, щодо яких
договори оренди не укладені та які
неправомірно знайшли своє
відображення у скороченій податковій
декларації з податку на додану
вартість. Таким чином, продукція, що
була вирощена на земельних ділянках,
договори за якими не пройшли державну
реєстрацію, тобто продукція не була
власного виробництва, на СТОВ "Прогрес"
не поширюється спеціальний режим
оподаткування податком на додану
вартість, а задекларована сума
зобов'язань підлягає відображенню у
загальній декларації.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції в повній мірі
дослідив обставини справи, дав їм
належну оцінку та вірно застосував
норми чинного законодавства.

Так, відповідно до п. 8-1.1. ст. 8-1 Закону
України "Про податок на додану
вартість", чинного на момент виникнення
спірних правовідносин, резидент, який
провадить підприємницьку діяльність у
сфері сільського господарства
відповідає критеріям, встановленим у
пункті 8-1.6 цієї статті (далі -
сільськогосподарське підприємство),
може обрати спеціальний режим
оподаткування.

Пунктом 8-1.2. ст. 8-1 Закону України "Про
податок на додану вартість" згідно із
спеціальним режимом оподаткування
сума податку на додану вартість,
нарахована сільськогосподарським
підприємством на вартість поставлених
ним сільськогосподарських товарів
(послуг), не підлягає сплаті до бюджету
та повністю залишається у
розпорядженні такого
сільськогосподарського підприємства
для відшкодування суми податку,
сплаченої (нарахованої) постачальнику
на вартість виробничих факторів, а за
наявності залишку такої суми податку -
для інших виробничих цілей.

Відповідно до п. 209.1 ст. 209 Податкового
Кодексу України резидент, який
провадить підприємницьку діяльність у
сфері сільського і лісового
господарства та рибальства та
відповідає критеріям, встановленим у
пункті 209.6 цієї статті (далі -
сільськогосподарське підприємство),
може обрати спеціальний режим
оподаткування.

Сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є постачання вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
основних фондах, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів/послуг становить не менш як 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно (п. 209.6 ст.
209 ПК України).

Згідно із спеціальним режимом
оподаткування, сума податку на додану
вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
не підлягає сплаті до бюджету та
повністю залишається в розпорядженні
такого сільськогосподарського
підприємства для відшкодування суми
податку, сплаченої (нарахованої)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, а за наявності
залишку такої суми податку - для інших
виробничих цілей (п. 209.2 ст. 209 ПК
України).

На думку податкового органу, для
здійснення господарської діяльності,
зокрема для виготовлення власної
сільськогосподарської продукції та її
подальшої реалізації СТОВ "Прогрес"
використовувало земельні ділянки, які
орендувало у фізичних осіб (пайовиків)
на території Могилів-Подільського
району, а також згідно укладених
договорів оренди земельних ділянок з
Могилів-Подільською РДА землі
сільськогосподарського призначення
(не витребувані, не переоформлені (паї)).

Встановлено, що підприємство подавало
до Могилів-Подільської ОДПІ дві
податкові декларації з податку на
додану вартість: скорочену декларацію
щодо операцій з реалізації та
придбання сільськогосподарської
продукції власного виробництва та
загальну декларацію щодо операцій з
іншої реалізації та придбання
товарно-матеріальних цінностей (крім
продукції сільського господарства та
її переробки).

Відповідач вважає, що при використанні
у господарській діяльності земельних
ділянок, за договорами, які не пройшли
державної реєстрації, позивач втрачає
право на застосування спеціального
режиму оподаткування з податку на
додану вартість в частині таких не
зареєстрованих договорів. Тобто, при
визначенні суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість по скороченій декларації
позивач до складу такого зобов'язання
має відносити лише реалізацію
продукції, вирощеної на належним чином
оформлених та зареєстрованих
земельних ділянках. Реалізація
продукції, вирощеної підприємством на
земельних ділянках, що орендуються на
підставі договорів оренди, що не
пройшли державної реєстрації, повинна
відноситись позивачем до складу
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у загальній декларації
по якій відбуваються розрахунки до
бюджету.

Судом першої інстанції встановлено, що
СТОВ "Прогрес" зареєстроване як суб'єкт
спеціального режиму оподаткування на
додану вартість, згідно свідоцтва №
100191016 від 01.01.2009 року та № 200080710 від
09.11.2012 року та довідки про набуття
(підтвердження) статусу платника
фіксованого сільськогосподарського
податку.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 2 Закону
України "Про фіксований
сільськогосподарський податок",
чинного на момент виникнення спірних
правовідносин, особи можуть бути
зареєстровані як платники ФСП, якщо
такі особи є сільськогосподарськими
підприємствами різних
організаційно-правових форм,
передбачених законами України,
селянські та інші господарства, які
займаються виробництвом
(вирощуванням), переробкою та збутом
сільськогосподарської продукції, у
яких сума, одержана від реалізації
сільськогосподарської продукції
власного виробництва та продуктів її
переробки за попередній звітний
(податковий) рік, перевищує 75 відсотків
загальної суми валового доходу.

Згідно ч. 1 ст. 3 вказаного Закону
об'єктом оподаткування для платників
фіксованого сільськогосподарського
податку (далі - платники податку) є
площа сільськогосподарських угідь,
переданих сільськогосподарському
товаровиробнику у власність або
наданих йому у користування, в тому
числі на умовах оренди.

Об'єктом оподаткування податком для
сільськогосподарських
товаровиробників є площа
сільськогосподарських угідь (ріллі,
сіножатей, пасовищ і багаторічних
насаджень) та/або земель водного фонду
(внутрішніх водойм, озер, ставків,
водосховищ), що перебуває у власності
сільськогосподарського
товаровиробника або надана йому у
користування, у тому числі на умовах
оренди (ст. 302 ПК України).

Під час перевірки, податковим органом
встановлено, що позивач для ведення
господарської діяльності
використовував на території
Суботівської сільської ради земельні
ділянки: у 2010 році загальною площею
873,6221 га, з яких на 95,27 га відсутні
договори оренди землі та орендовані
землі площею 662,84 га не пройшли державну
реєстрацію в органах ДЗК, у 2011 році
загальною площею 843,8136 га, з яких на 77,61
га відсутні договори оренди землі та
орендовані землі площею 16,64 га не
пройшли державну реєстрацію в органах
ДЗК, у 2012 році загальною площею 777,2761 га,
з яких на 67,5080 га відсутні договори
оренди землі та орендовані землі
площею 17,0331 га не пройшли державну
реєстрацію в органах ДЗК, у 2013 році
загальною площею 768,4631 га, з яких
орендовані землі площею 111,229 га не
пройшли державну реєстрацію в органах
ДЗК.

Згідно п. 308.4 ст. 308 ПК України дохід
сільськогосподарського
товаровиробника, отриманий від
реалізації сільськогосподарської
продукції власного виробництва та
продуктів її переробки включає доходи,
зокрема отримані від:

- реалізації продукції рослинництва, що
вироблена (вирощена) на угіддях, які
належать сільськогосподарському
товаровиробнику на праві власності або
надані йому в користування, а також
продукції рибництва, виловленої
(зібраної), розведеної, вирощеної у
внутрішніх водоймах (озерах, ставках і
водосховищах), та продуктів її
переробки на власних підприємствах або
орендованих виробничих потужностях;

- реалізації продукції рослинництва на
закритому ґрунті та продуктів її
переробки на власних підприємствах або
орендованих виробничих потужностях.

Зокрема, продукція рослинництва може
бути вироблена (вирощена) на
сільськогосподарських угіддях. При
цьому передбачається, що відповідні
угіддя знаходяться у власності чи
користуванні особи.

Колегія суддів вважає вірною позицію
суду першої інстанції, що будь-яке
право користування земельною ділянкою
на якій розташовані
сільськогосподарські угіддя є
належним для підтвердження частки
сільськогосподарського
товаровиробництва для цілей
справляння фіксованого
сільськогосподарського податку. А
тому, для розрахунку доходів від
реалізації сільськогосподарської
продукції власного виробництва як
таких, що можуть враховуватися при
визначення частки
сільськогосподарського
товаровиробництва можуть включатися
доходи від продажу продукції
рослинництва вирощеної (виробленої) на
сільськогосподарських угіддях, що
знаходяться у користуванні особи на
будь-яких умовах.

Разом з тим, податкове законодавство не
вимагає державної реєстрації договору
оренди земельної ділянки (паю) як
обов'язкової ознаки для кваліфікації
її як такої, що знаходиться у
користуванні сільськогосподарського
товаровиробника.

Таким чином, недотримання норм
земельного законодавства щодо
реєстрації права оренди земельних
ділянок не може бути перешкодою для
кваліфікації сільськогосподарських
угідь як таких, що знаходяться у
користуванні товаровиробника для
цілей справляння фіксованого
сільськогосподарського податку.

В свою чергу, зареєстрований належним
чином договір оренди не може вважатися
єдиним обов'язковим документом, що
підтверджує перебування особи у
статусі платника фіксованого
сільськогосподарського податку, а
дефекти оформлення відповідного
договору не можуть впливати на
правильність врахування доходів від
реалізації продукції рослинництва при
розрахунку частки
сільськогосподарського
товаровиробника.

На думку колегії суддів, в даному
випадку відсутні будь-які підстави для
розмежування сільськогосподарської
продукції на ту, що отримана на належно
оформлених земельних ділянках, право
оренди яких зареєстровано, та на ту, що
вирощена на ділянках, право власності
чи оренд яких оформлена з недоліками. А
відтак, і відсутні підстави для
визначення особі податкових
зобов'язань із податку на додану
вартість за правилами загального
режиму в разі, якщо такою особою
дотримано питому вагу
сільськогосподарських товарів у
загальному обсязі реалізації.

Суд першої інстанції під час розгляду
справи дав належну оцінку наданим
сторонами доказам, і у суду апеляційної
інстанції, під час апеляційного
розгляду, не виникло сумнівів в їх
допустимості.

Таким чином, за результатом
апеляційного розгляду, колегія суддів
вважає вірним висновок суду першої
інстанції, щодо необхідності
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 23.01.2014
року.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
Вінницького апеляційного
адміністративного суду вважає, що суд
першої інстанції вірно встановив
обставини даної справи, правильно
визначив правове регулювання спірних
правовідносин та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги щодо
наявності підстав для скасування
рішення суду першої інстанції
спростовується матеріалами
адміністративної справи та
законодавчим регулюванням спірних
правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Могилів-Подільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 25
лютого 2014 року без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Сторчак В. Ю.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Мельник-Томенко Ж. М.