Справа № 2а-23637/10/0570
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 року
м. Київ К/9991/6844/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Слов'янської об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 06.12.2010

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17.01.2011

у справі № 2а-23637/10/0570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Научно-производственная фирма
«Монитор»

до Слов'янська об'єднана державна
податкова інспекція Донецької області

про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Научно-производственная фирма
«Монитор» (далі по тексту - позивач, ТОВ
«Научно-производственная фирма
«Монитор») звернулося до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовом до Слов'янської об'єднаної
державної податкової інспекції
Донецької області (далі по тексту -
відповідач, Слов'янська ОДПІ Донецької
області) про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень від
04.10.2010 №/0, №/0.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 06.12.2010, яка
залишена без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17.01.2011, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позову, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
документальну невиїзну перевірку
позивача з питань правомірності
нарахування податку на додану вартість
та податку на прибуток по
взаємовідносинах з ТОВ «Пандорра» за
період березень, квітень 2010 року, за
результатами якої складено акт від
22.09.2010 №6683/23-0-06953184.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 04.10.2010:
№/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 26335,80 грн. (20965,00 грн. -
основний платіж, 5370,80 грн. - штрафні
(фінансові) санкції); №/0, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 25158,00 грн. (16772,00 грн. -
основний платіж, 8386,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпункту 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону України від 28.12.1994
№334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
по тексту - Закон №334/94-ВР), підпункту 7.4.1
пункту 7.4 статті 7 Закону України від
03.04.1997 №168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі по тексту - Закон №168/97-ВР) у зв'язку
з неправомірним віднесенням до складу
валових витрат та податкового кредиту
з податку на додану вартість сум,
сформованих за договором поставки від
27.01.2010 №12, укладеним з ТОВ «Пандорра», з
підстав відсутності факту реального
вчинення господарських операцій та, як
наслідок, нікчемності вказаного
правочину.

Зазначений висновок податковим
органом зроблено з огляду на
відсутність у ТОВ «Пандорра» основних
фондів, трудових та виробничих
ресурсів, транспортних засобів,
складських приміщень, необхідних для
здійснення основного виду діяльності,
а також не знаходження підприємства за
юридичною адресою.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону №334/94-ВР
визначено, що валовими витратами
виробництва та обігу є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону №334/94-ВР до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
№334/94-ВР передбачено, що не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
№168/97-ВР податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону №168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
№168/97-ВР передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України від
16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні» (далі
по тексту - Закон №996-XIV) первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
№996-XIV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені та підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Поряд з цим, судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено, що
фактичне виконання договору поставки
від 27.01.2010 №12, укладеним з ТОВ
«Пандорра», підтверджується належним
чином оформленими актами звірки щодо
виконання взаємних зобов'язань сторін
за договором, платіжними дорученнями,
накладними, тощо.

До складу податкового кредиту, в свою
чергу, позивачем включено суми податку
на додану вартість, сплачені в ціні
придбаних у ТОВ «Пандорра» товарів, на
підставі належним чином оформлених
податкових накладних, виписаних на
його адресу особою, яка має статус
платника податку на додану вартість.

При цьому слід зазначити, що податкове
законодавство не ставить в залежність
податковий облік (стан) певного
платника податку від інших осіб, від
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету, від перебування
постачальника за юридичною адресою, а
також від його господарських та
виробничих можливостей. Питання
віднесення певних сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
поширюється виключно на окремо взятого
платника та не залежить від
розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісним
постачальником з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями контрагента
може слугувати підставою для висновку
про неправомірне формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Що стосується доводів податкового
органу про нікчемність договору від
27.01.2010 №12, то відповідно до частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Разом з тим, відповідачем не надано
документальних підтверджень
відсутності фактичного виконання
господарських операцій за спірним
договором, узгодженості дій позивача з
ТОВ «Пандорра» з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями
постачальника.

А тому, твердження відповідача про
нікчемність договору, укладеного між
позивачем та ТОВ «Пандорра», є
необґрунтованими належними засобами
доказування припущеннями, оскільки,
позиція податкового органу щодо
суперечності спірної угоди інтересам
держави не підкріплена належними
доказами чи відповідними судовими
рішеннями.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та надано їм
правильну юридичну оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли б призвести до зміни чи
скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Слов'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області відхилити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 06.12.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17.01.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
ФедоровЗ оригіналом згідно Помічник
судді
О.Я. Меньшикова