Справа № 826/4949/14
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2014-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/4949/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 травня 2014 року № 826/4949/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Клименчук Н.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства “Укргазвидобування”

до

Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області

про

визнання протиправними дій та рішень посадових осіб державної виконавчої служби

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ПАТ “Укргазвидобування” звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про визнання протиправними дій та скасування постанов.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем без вчинення будь-яких дій спрямованих на виконання судового рішення, винесено постанови про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, тому просить скасувати такі постанови, та визнати дії щодо їх винесення протиправними.

Представник відповідача до суду не з’явився, подав письмові заперечень з приводу заявленого позову.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 25.11.2008р. по справі № 16/246 стягнуто з ДК “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України” в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату на користь ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” в особі філії Управління магістральних газопроводів “Харківтрансгаз” пеню за несвоєчасне виконання зобов’язань за договором в розмірі 84 583,55грн.

На виконання вказаного рішення суду Відділом державної виконавчої служби Машівського РУЮ Полтавської області відкрито виконавче провадження від 09.01.2009р. ВП № 11340705 з примусового виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 08.12.2008р. № 16/246 .

Постановою ВДВС Машівського РУЮ у Полтавській області від 16.01.2009р. виконавче провадження № 11340705 було зупинено на підставі наказу Мінпаливенерго України від 10.11.05р. № 568, у зв'язку з тим, що позивача внесено до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”.

На суму боргу перед ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України", в розмірі – 84 583,55грн., встановлену Рішенням Господарського суду Полтавської області від 25.11.2008р. по справі № 16/246, між боржником та стягувачем укладено мирову угоду, яка була затверджена ухвалою Господарського суду Полтавської області від 27.08.2013р.

У зв’язку із фактичним виконанням позивачем скеровано на адресу ВДВС Машівського районного управління юстиції Полтавської області, заява № 02-01-3241 від 29.08.13р. про закінчення виконавчого провадження № 11340705 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України “Про виконавче провадження”, в якій повідомлялося, про укладення між боржником та стягувачем мирової угоди та затвердження такої ухвалою Господарського суду Полтавської області.

Крім того, відповідачу було скеровано заяву від 11.10.2013р. за № 3750/18 про закінчення виконавчого провадження № 11340705 у зв'язку з повним фактичним виконанням рішення.

У зв’язку із надходженням до ВДВС Машівського районного управління юстиції Полтавської області вказаних вище заяв, 14.03.14р. державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 11340705, а також винесено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

На виконання Постанов ВП № 113400705 від 14.03.14р. про стягнення з позивача виконавчого збору витрат на проведення виконавчих дій державним виконавцем Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області винесено постанову ВП № 42632367 від 24.03.2014р. про відкриття виконавчого провадження, щодо стягнення з позивача витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 51.87грн. та постанову ВП № 42632278 від 24.03.2014р. про відкриття виконавчого провадження, щодо стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 8 458,36грн.

Позивач вважає протиправними дії державного виконавця щодо винесення постанов від 24.03.14р. про відкриття виконавчих проваджень № 42632367 та № 42632278, щодо стягнення виконавчого збору та стягнення витрат на проведення виконавчих дій протиправними, в силу того, що відповідачем не вживалось жодних дій з метою виконання рішення суду, а таке було виконано позивачем у добровільному порядку, більш того позивачем вказується на порушення відповідачем порядку вчинення виконавчих дій, що полягали у не направленні боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження та відповідно позбавили позивача права виконати рішення суду у встановлений Законом строк. У зв’язку із наведеними обставинами просить суд визнати протиправними вказані дії відповідача, а також скасувати постанови про відкриття виконавчих проваджень, щодо стягнення виконавчого збору та стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про підставність позовних вимог виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV “Про виконавче провадження” виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України “Про виконавче провадження” державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Виконання рішення суду здійснюється органом державної виконавчої служби у порядку, передбаченому Законом України “Про виконавче провадження”.

Відповідно до статті 25 Закону України “Про виконавче провадження”, державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати 7 днів та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з пред'явленням цього виконавчого документа.

Таким чином, зі змісту статті 25 Закону України “Про виконавче провадження” чітко вбачається, що підставою для стягнення виконавчого збору є фактичне здійснення державним виконавцем дій (заходів) з примусового виконання судового рішення.

Крім того, ст. 46 Закону України “Про виконавче провадження”, в редакції, яка діяла на момент відкриття виконавчого провадження (2009р.), передбачались наслідки невиконання рішення у строк установлений для добровільного виконання, зазначений в постанові про відкриття виконавчого провадження. Одним з яких є виконавчий збір, який стягується у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувану за виконавчим документом.

Частиною першою статті 27 Закону України “Про виконавче провадження” передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Положеннями статті 32 Закону України “Про виконавче провадження” визначено заходи примусового виконання рішень, а саме: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Аналіз наведених норм, дає змогу зробити висновки щодо наявності у боржника обов’язку добровільно виконати рішення у строк, встановленим державним виконавцем та повідомити про таке виконання у цей же термін. В свою чергу, дані норми, у разі невиконання боржником рішення добровільно у встановлений державним виконавцем строк, зобов'язують державного виконавця на наступний день після закінчення відповідних строків розпочати примусове виконання рішення, тобто вчиняти певні дії, спрямовані на примусове виконання рішення.

Пунктом 4.16.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15 грудня 1999 року № 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 встановлено, що у разі невиконання рішення у строк установлений для добровільного виконання, з боржника постановою державного виконавця стягується виконавчий збір у розмірі 10% від фактично стягнутої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувану за виконавчим документом.

В обґрунтування правомірності винесення оскаржуваних постанов відповідач вказує на те, що сума боргу була сплачена позивачем не у встановлений законом термін (з порушенням 7-денного строку з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження).

Разом з тим, з аналізу наявних матеріалів справи вбачається, що відповідачем по виконання рішення суду не вчинялось жодних дій, так зокрема після відкриття виконавчого провадження № 11340705 постановою від 09.01.2009р., таке майже одразу було зупинено постановою від 16.01.2009р.

При цьому жодних доказів про направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження суду не надано.

Натомість із наданих позивачем доказів вбачається, що рішення суду ним було виконано добровільно, шляхом укладення мирової угоди, що була затверджена ухвалою Господарського суду Полтавської області від 27.08.2013р.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 27 Закону України “Про виконавче провадження”, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 28 Закону України “Про виконавче провадження” у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 27 Закону України “Про виконавче провадження”, у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Таким чином, у випадку, якщо до початку примусового виконання рішення суду державним виконавцем отримано документальне підтвердження про повне виконання рішення боржником виконавчий збір з боржника не стягується.

З аналізу наведених вище положень Закону України “Про виконавче провадження” вбачається, що обов'язковою передумовою виникнення у державного виконавця права на стягнення виконавчого збору з боржника є факт здійснення державним виконавцем дій спрямованих на примусове виконання рішення суду, а не факт невиконання боржником рішення суду в добровільному порядку у строк встановлений в постанові про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, Законом України “Про виконавче провадження” встановлено, що виконавчий збір не підлягає стягненню у випадку, якщо до початку примусового виконання рішення суду державним виконавцем отримано документальне підтвердження про його повне виконання боржником.

Частиною 4 статті 41 Закону України “Про виконавче провадження” встановлено, що до витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату:

1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника;

2) послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій;

3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум;

4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини;

5) розміщення оголошення в засобах масової інформації;

6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень;

7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

З наданих відповідачем матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження не вчинялись дії спрямовані на примусове виконання наказу Господарського суду Полтавської області, передбачені ч. 4 ст. 41 Закону України “Про виконавче провадження”, крім того, не надав суду документального підтвердження понесених витрат на проведення виконавчий дій.

Враховуючи наведені фактичні обставини справи, суд приходить до переконання, щодо під ставності та обґрунтованості позовних вимог, а тому такий позов підлягає задоволенню у повному обсязі

Відповідно статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 69, 70, 71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області з винесення постанови ВП № 42632367 від 24.03.2014р. про відкриття виконавчого провадження.

Визнати протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області з винесення постанови ВП № 42632278 від 24.03.2014р. про відкриття виконавчого провадження.

Скасувати постанову Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області ВП № 42632367 від 24.03.2014р. про відкриття виконавчого провадження.

Скасувати постанову Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області ВП № 42632278 від 24.03.2014р. про відкриття виконавчого провадження.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" понесені судові витрати, у вигляді сплаченого судового збору, в розмірі – 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08 коп.).

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.М. Клименчук