Справа № 808/1974/14
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року 14:00Справа № 808/1974/14
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі
колегії:

головуючого - судді
Чернової Ж.М.

суддів
Батрак І.В.

Дуляницької С.М.

за участю:

секретаря судового засідання
Батигіна О.В.

представників:

позивача: Пермінова С.О.

відповідача1: Проценко Ю.В.

відповідача2: Кріль Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: Публічного
акціонерного товариства
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна

до відповідача1: Запорізької митниці
Міндоходів

до відповідача2: Державної
казначейської служби України

про: визнання протиправними та
скасування картки відмови та рішення

ВСТАНОВИВ:

18.03.2014 до Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна до
відповідача1- Запорізької митниці
Міндоходів, до відповідача2- Головного
управління Державної казначейської
служби України у Запорізькій області, в
якому позивач просить (з урахуванням
уточнень вх.№21508 від 03.06.2014) визнати
протиправними та скасувати рішення
Запорізької митниці Міндоходів про
визначення митної вартості за шостим
методом №112030000/2013/000620/2 від 18.09.2013 та
картку відмови у митному оформленні
товару №112030000/2013/00666 від 18.09.2013 за ВДМ
№112030000/2013/020313 від 17.09.2013.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав, в
обґрунтування вимог посилається на те,
що для проведення митного оформлення
поставленого товару, позивачем 17.09.2013
до митного органу подана вантажна
митна декларація № 112030000/2013/020313 разом
із декларацією митної вартості товару
ф.ДМВ-1, в якій митна вартість товару
визначена товариством за ціною угоди
щодо товарів, які імпортуються. Проте,
митним органом, на думку позивача, було
необґрунтовано витребувано додаткові
документи та в подальшому прийнято
рішення про визначення митної вартості
товару за шостим методом. Вважає, що
оскільки наслідком такої протиправної
поведінки митного органу є незаконне
збільшення митної вартості товару, що
імпортується, підприємством здійснено
переплату з ПДВ у сумі 424 432,56 грн., та з
ввізного мита у сумі 101055,37 грн. Важаючи
прийняті відповідачем рішення
протиправними, просить позов
задовольнити.

Представник відповідача1 у судовому
засіданні проти позову заперечує з
підстав викладених у письмових
запереченнях, зокрема зазначив, що при
перевірці правильності визначення
митної вартості товару, згідно вимог
ст. 53 МК України, митниця дійшла
висновку, що документи, які надані до
митного оформлення товару позивачем,
не містять всіх даних відповідно до
обраного декларантом методом
визначення митної вартості та містять
розбіжності. З огляду на це, декларанту
була пред'явлена письмова вимога щодо
необхідності подання додаткових
документів для підтвердження митної
вартості товарів. Вказує, що оскільки
документи не були подані, митну
вартість товару, що імпортуються,
згідно рішення від 18.09.2013 про
коригування митної вартості товарів
№112030000/2013/000620/2, визначено із
застосуванням резервного методу,
згідно наявної у органу доходів і
зборів інформації. На підставі
викладеного, просить у задоволенні
позову відмовити повністю.

У зв'язку з тим, що у первісному позові
було заявлено вимогу до Головного
управління Державної казначейської
служби України у Запорізькій області,
ухвалою Запорізького окружного
адміністративного суду від 23.04.2014, на
підставі ст. 52 КАС України, за згодою
позивача, здійснено заміну відповідача
2 - Головного управління Державної
казначейської служби України у
Запорізькій області на належного -
Державну казначейську службу України.

Заперечення відповідача2 суд не бере до
уваги, оскільки в уточненому
адміністративному позові відсутні
вимоги до Державної казначейської
служби України.

Відповідно до ст.160 КАС України, 05.06.2014
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови та оголошено про час
виготовлення постанови у повному
обсязі.

Відповідно до ст. 41 КАС України, в ході
судового розгляду здійснювалось повне
фіксування судового засідання за
допомогою технічних засобів, а саме:
комплексу «Камертон».

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
матеріали, з'ясував наступні обставини
адміністративної справи,

09.02.2012 між ПАТ «Електрометалургійний
завод «Дніпроспецсталь»
ім.А.М.Кузьміна» (покупець) та фірмою
«INTERCOMMODITIES SA», Швейцарія (продавець)
укладено контракт купівлі-продажу
№13120156, відповідно до умов якого
продавець продає, а покупець придбаває
феросплави (товар) кількість, якість,
ціна, вартість, строки та умови
постачання якого визначаються у
Специфікаціях, які є невід'ємними
частинами вказаного контракту.

17.09.2013 ПАТ "Електрометалургійний завод
"Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" до
Запорізької митниці була подана для
оформлення митна декларація
№ 112030000/2013/020313 на товар -
мішметал (церій та латан), митна
вартість якого визначена позивачем за
ціною контракту.

На підтвердження обґрунтованості
заявленої у декларації митної вартості
товару позивачем подано митному
органу: накладна CMR №131425-1 від 09.09.2013,
сертифікат якості від 23.05.2013, інвойс
MS-13-004 від 09.09.2013, пакувальний лист б/н
від 09.09.2013, зовнішньоекономічний
контракт від 09.02.2012 №13120156, специфікація
№210 від 06.09.2013, додаткові угоди до
контракту від 20.11.2012, від 14.12.2012 та від
03.08.2012, та інш. документи, зазначені в
графі 44 ДМ-2.

При перевірці правильності визначення
митної вартості товару, Запорізька
митниця дійшла висновку, що документи,
які надані для оформлення товару не
містять всіх даних відповідно до
обраного декларантом методу
визначення митної вартості товару та
містять наступні розбіжності в поданих
до митного оформлення документах: 1) в
інвойсі, поданому до митного
оформлення товару №MS-13-004 від 09.09.2013
наявне посилання на
зовнішньоекономічний контракт №13120156
від 09.02.2012 без зазначення номеру партії,
також є посилання на специфікацію №210
без зазначення дати; 2) до митного
оформлення товару подано специфікацію
№210 від 06.09.2013, що узгоджує ціну товару
по вищезазначеному
зовнішньоекономічному контракту, дана
специфікація не містить номеру
референції, не містить номеру партії
товару; 3) в специфікації №210 від 06.09.2013 в
п.6 відсутній вантажовідправник товару;
4) в специфікації №210 від 06.09.2013: вид
продукції зазначено - МЦ50Ж6, який не
зазначено в МД.

У відповідності до ст. 53 МК України,
17.09.2013 декларанту була пред'явлена
письмова вимога щодо необхідності
подання додаткових документів для
підтвердження митної вартості товарів,
а саме: рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); виписки з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прас-листи) виробника
товару; висновки про якісні та вартісні
характеристики товару підготовлених
спеціалізованими експертними
організаціями.

18.09.2013 представником декларанта
зроблена відмітка про ознайомлення із
вимогами митниці щодо необхідності
подання додаткових документів.

Того ж дня, представником позивача
подані на вимогу митниці: 1) договір з
третіми особами від 04.10.2010; 2) рахунок з
третіми особами №328-2013 від 06.09.2013; 3) МД
країни відправлення; 4) витяг з сайту Metal
Pages; та письмові пояснення про те, що
ніякі інші документи надаватися не
будуть.

18.09.2013 Запорізькою митницею Міндоходів
в оформлені МД
№112030000/2013/020313 від 17.09.2013 було відмовлено
за карткою відмови
№112030000/2013/00666 та прийнято рішення про
визначення митної вартості за
резервним (шостим) методом згідно вимог
ст.59 МК України №112030000/2013/000641/2.

Також в картці відмови зазначено
вимогу, виконання якої забезпечить
митне оформлення та пропуск товарів
через митний кордон України, а саме
подання нової ВМД за митною вартістю
визначеною митним органом.

19.09.2013 позивач подав митному органу в
порядку електронного декларування
нову митну декларацію №112030000/2013/020442,
яку прийнято до митного оформлення,
платежі за якою склали:ПДВ у розмірі 481
100,27 грн., ввізного мита - 114547,68 грн.

Товар випущено у вільний обіг за МД №
112030000/2013/020442 від 19.09.2013.

Не погоджуючись із рішеннями
Запорізької митниці Міндоходів про
коригування митної вартості
№112030000/2013/000620/2 від 18.09.2013, карткою
відмови у митному оформленні товару
№112030000/2013/00666 від 18.09.2013 ПАТ
"Електрометалургійний завод
"Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна"
звернулось до суду.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до наступних висновків.

Відносини з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів, регулюються
положеннями Митного кодексу України
від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з
01.06.2012.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу
України метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

В силу приписів статті 318 Митного
кодексу України митний контроль
передбачає виконання митними органами
мінімуму митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу
України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення, а в разі
електронного декларування - з моменту
отримання митним органом від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення (стаття 257 МК
України).

Система визначення митної вартості
товарів ґрунтується на загальних
принципах митної оцінки, прийнятих у
міжнародній практиці.
Міжнародно-правовим стандартом, на
який зорієнтоване українське митне
законодавство, є угоди по застосуванню
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно з ч.2 статті VII ГААТ оцінка
імпортованого товару для митних цілей
повинна базуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито, або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58
Митного кодексу України також
передбачено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. При цьому,
декларант зобов'язаний: заявляти митну
вартість, визначену ним самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації (стаття 52
МК України).

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів є: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи,
що підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного
кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України та відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 № 3018-VI "Про внесення
змін до Закону України "Про приєднання
України до Протоколу про внесення змін
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур", якими
запроваджено стандартні правила: на
підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу
України передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою
статті 54 Митного кодексу України
митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний,
зокрема, здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Частиною третьою статті 53 Митного
кодексу України передбачено, що в разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин першої, другої та п'ятої
статті 54, статті 58 МК України дає
підстави для висновку про те, що митний
орган при здійсненні контролю за
правильністю визначення митної
вартості зобов'язаний перевірити
складові числового значення митної
вартості, правильність розрахунку,
здійсненого декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 МК України.

Митний орган має право відійти від
наведених вище законодавчих обмежень,
що пов'язують з перевіркою основного
переліку документів, які підтверджують
митну вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють митному органу
законно здійснити визначений законом
мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

Отже, з огляду на законодавчо
встановлену компетенцію митниці при
перевірці митної вартості
імпортованих товарів, зазначені
розбіжності повинні бути не будь-якими,
а лише тими, що стосуються числового
значення заявленої митної вартості чи
розрахунку митної вартості здійсненої
декларантом.

Судом встановлено та не заперечується
представником Запорізької митниці, що
декларантом (позивачем у справі) для
підтвердження обґрунтованості
заявленої у декларації митної вартості
товару були подані всі документи,
передбачені ч 2 ст. 53 МК України.

Проте, при перевірці правильності
визначення митної вартості товару,
Запорізькою митницею встановлено, що
документи, які надані до митного
оформлення товару не містять всіх
даних відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості та містять розбіжності.

З цього приводу суд зазначає, що
частина 2 ст. 53 Митного Кодексу України
містить вичерпний перелік документів,
що підтверджують митну вартість, а тому
виявлення розбіжностей в інших
документах не надає митниці право
направляти декларанту вимогу про
надання додаткових документів. Серед
зазначеного переліку документів
відсутні такі документи, як митна
декларація країни відправлення.

Так, митниця у письмовій вимозі
посилається на те, що в інвойсі від
09.09.2013 №МS-13-004 не зазначено дату
специфікації №210; посилання на
зовнішньоекономічний контракт від
09.09.2013 №13120156 не містить зазначення
номеру партії, а також надана до
митного оформлення специфікація №210
від 06.09.2013 , що узгоджує ціну товару - не
містить номеру партуї товару. З цього
приводу суд зазначає, що перелік
документів, які підтверджують митну
вартість товарів, визначений частиною
другою статті 53 Кодексу, серед яких,
зокрема, рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу).

Комерційні документи - документи, які
дають вартісну, якісну та кількісну
характеристику товару. Ці документи
оформляє на своєму бланку продавець, а
покупець на підставі їх здійснює
оплату. Вартісна характеристика товару
надається в рахунку-фактурі та у
рахунку-проформі.

Рахунок-фактура (англ. invoice, account, final
invoice, франц. facture,нім. Rechnung, Faktura, Handels faktura)
- вид комерційного рахунка, в якому
зазначено суму, що повинна бути
сплачена за товар. Окрім свого
основного призначення як документа, в
якому зазначено суму належного за
товар платежу, рахунок-фактура може
бути використаний як супровідний
документ.

Рахунок проформа, як правило, не
містить вимоги щодо обов'язкової
сплати та може виписуватися в таких
випадках: товар поставляється на
безоплатній основі; товар
поставляється відповідно до договору,
іншого ніж договір купівлі-продажу; за
товар повинна бути здійснена попередня
оплата тощо.

В залежності від законодавства кожної
держави рахунок-фактура, окрім вимог
про сплату товару, може виконувати
різноманітні функції. Наприклад, в
країнах ЄС рахунок-фактура
використовується для підтвердження
сплати ПДВ та акцизного податку. В
загальному випадку, рахунок-фактура це
документ, на підставі якого
здійснюється оплата за товар та
формується звітність.

Затвердженої форми рахунку-фактури чи
рахунку-проформи та вимог щодо їх
заповнення законодавством України не
передбачено.

Згідно загальносвітової практики, та
зокрема, Рекомендації Європейської
економічної комісії ООН № 6 1983 року
"Формуляр - зразок уніфікованого
рахунку для міжнародної торгівлі"
рахунок-фактура має містити дату
складання, найменування та реквізити
продавця і покупця, найменування
товарів, їх ціну, загальну вартість
рахунку, валюту, ставки та розмір
податку. Також, в рахунку - фактурі
можуть зазначатись реквізити
зовнішньоекономічної угоди,
відповідно до якого здійснюється
поставка, реквізити
відвантажувального документа,
платіжні реквізити та інші відомості, у
разі якщо їх наявність в
рахунку-фактурі передбачена умовами
договору, такі як умови поставки, умови
оплати, місце завантаження, розмір та
підстави надання знижок.

Крім того, п. 4 контракту від 09.02.2012 №
13120156 сторони погодили, що продавець має
надати покупцю, зокрема, інвойс із
вказівкою номеру контракту, ваги нетто,
ціни, вартості товару та країни
походження товару.

Тобто, ані за домовленістю сторін, ані
на законодавчому рівні не обумовлена
необхідність зазначення в інвойсі
номеру та дати специфікації.

Таким чином, зауваження митниці не
ґрунтується на законі.

Також, митницею під час перевірки
поданих позивачем документів виявлено,
що в копії специфікації від 06.09.2013 №210 в
п. 6 відсутні відомості щодо
відправника вантажу.

Однак таке твердження митниці не
відповідає дійсності та фактичним
обставинам справи, оскільки відповідно
до додатку № 1 специфікації № 220 від
09.10.2013 наявна інформація щодо
відправника (мовою оригіналу):
"Грузоотправитель: Продавец или агент
по поручению Продавца" (пункт 6)

Крім того, відомості про
вантажовідправника в даному випадку не
впливають на числові значення
складових митної вартості товарів та
не підтверджує обраний метод її
визначення у розумінні статті 53
Митного кодексу України, оскільки
поставка здійснювалась на умовах DAP
Запоріжжя (поставка до місця
призначення), а тому усі ризики та
витрати до місця поставки несе
продавець.

Отже, суд вважає за необхідне
зазначити, що подані позивачем до
митного оформлення документи повністю
відповідали вимогам ч. 2 ст. 58 Митного
кодексу України і не створювали
підстав для виникнення у митниці
обґрунтованих сумнівів відносно не
підтвердження чи невизначеності
кількісно і достовірно та/або
відсутності хоча б однієї із складових
митної вартості, яка є обов'язковою при
її обчисленні.

Щодо витребуваних від декларанта
додаткових документів, а саме: рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації; каталоги,
специфікації, прейскуранти (прас-листи)
виробника товару, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 МК України
право органу доходів і зборів на
висунення письмової вимоги про надання
додаткових документів виникає лише у
разі, коли у документах поданих для
митного оформлення згідно ч. 2 ст. 53 МК
України, наявні розбіжності, ознаки
підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, наявні
обґрунтовані підстави вважати, про
наявність взаємозв'язку між продавцем
і покупцем, який впливає на заявлену
декларантом митну вартість.

У судовому засіданні представником
відповідача відповідно до ст.71 КАС
України не доведено наявність
обставин, визначених ч. 3 ст. 53 МК
України, для витребування додаткових
документів.

Отже, витребування Запорізькою
митницею додаткових документів
здійснено за відсутності визначених
законом правових підстав.

Також, суд зазначає, що документи, які
витребовувались від декларанта
(рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); виписка з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прас-листи) виробника
товару), не є документами, які
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів чи
відомостей про ціну, що була фактично
сплачена або підлягала сплаті.

Тому, не подання, або подання
декларантом додатково запитаних
документів не в повному обсязі, не
створює наразі для позивача негативних
наслідків, оскільки разом із
деклараціями митної вартості були
подані всі передбачені ч. 2 ст. 53 МК
України документи, які давали змогу
Запорізької митниці достовірного та
обґрунтовано визначити митну вартість
товарів.

Крім того, ненадання декларантом
запитуваних митним органом документів,
за відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості. Зазначений висновок
зроблено у постанові Верховного Суду
України від 11 вересня 2012 року
(реєстраційний №26347525 в Єдиному
державному реєстрі судових рішень).

Згідно частини 6 статті 54 Митного
кодексу України митний орган може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55
Митного кодексу України рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих товарів
як до, так і після їх випуску, якщо
митним органом у випадках,
передбачених частиною шостою статті 54
цього Кодексу, виявлено, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів. Прийняте митним органом
письмове рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів має
містити, зокрема, обґрунтування причин,
через які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано, наявну в
митного органу інформацію (у тому числі
щодо числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом;
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана митним
органом; обґрунтування числового
значення митної вартості товарів,
скоригованої митним органом, та фактів,
які вплинули на таке коригування, що
встановлено частинами першою, другою
статті 55 МК України.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що
митну вартість визначено за резервним
методом згідно вимог ст. 64 МК України на
підставі наявної у митного органу
інформації, згідно МД № 112030000/2013/015551 від
04.07.2013.

Частина друга статті 64 МК України
встановлює, що митна вартість,
визначена згідно з положеннями цієї
статті (при застосуванні резервного
методу), повинна ґрунтуватися на раніше
визнаних (визначених) митними органами
митних вартостях.

Відповідно до частини першої статті 33
МК України інформаційні ресурси митних
органів складаються із відомостей, що
містяться у документах, які надаються
під час проведення митного контролю та
митного оформлення товарів,
транспортних засобів, та інших
документах. Їх використання для
здійснення митного контролю
обумовлене МК України.

Проте, за загальним правилом формально
інший рівень митної вартості
імпортованого позивачем товару від
рівня митної вартості іншого митного
оформлення, сам по собі не є перешкодою
для застосування першого методу
визначення митної вартості товару і не
може бути достатньою підставою для
відмови у здійсненні митного
оформлення товару за першим методом
визначення його митної вартості.

Приймаючи оскаржуване рішення про
коригування митної вартості
Запорізькою митницею у графі 33
спірного рішення, крім номера та дати
митних декларацій, які були взяті за
основу для визначення митної вартості
оцінюваних товарів, не надано пояснень
щодо зроблених коригувань на обсягів
партії ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, умов поставки,
комерційних умов тощо та не зазначена
докладна інформація та джерела, які
використовувалися митним органом при
визначенні митної вартості оцінюваних
товарів із застосуванням резервного
методу.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до статті 58 Митного кодексу
України, у разі якщо митна вартість не
може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи, зазначені у пункті 2 частини
першої статті 57 цього Кодексу.

В рішенні Запорізької митниці про
коригування митної вартості товарів
від 18.09.2013 № 112030000/2013/000620/2 наведено лише
обґрунтування щодо неможливості
застосування другорядних методів за
ціною договору щодо ідентичних товарів
та за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів. Проте, взагалі
відсутні доводи щодо неможливості
застосування другорядних методів на
основі віднімання вартості та на
основі додавання вартості (обчислена
вартість).

Тобто, з боку відповідача 1 допущено
порушення послідовності застосування
методів визначення митної вартості
товарів.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи те, що під час розгляду
справи по суті було встановлено судом
відсутність у митниці правових підстав
для надсилання декларанту письмових
вимог щодо подання додаткових
документів, та достатність і
достовірність поданих позивачем
документів для митного оформлення
товару за основним методом, отже,
адміністративний позов підлягає
задоволенню, а оскаржувані рішення -
скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є такими, що підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 7-11, 69, 71, 94, 158-163, 167 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Запорізької митниці
Міндоходів про визначення митної
вартості за шостим методом
№112030000/2013/000620/2 від 18.09.2013

Визнати протиправною та скасувати
картку відмови у митному оформленні
товару №112030000/2013/00666 від 18.09.2013 за ВМД
№112030000/2013/020313 від 17.09.2013.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «Електрометалургійний
завод «Дніпроспецсталь» ім.
А.М.Кузьміна судовий збір у сумі 202,11
грн. (двісті дві гривні 11 коп.)

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Головуючий - суддя
Ж.М. Чернова

Суддя
І.В.Батрак

Суддя
С.М.Дуляницька