Справа № 2а-13210/11/0170/20
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/68274/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Весельської Т.Ф.,

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Управління
Державтоінспекції Головного
управління МВС України в Автономної
Республіки Крим про визнання
протиправними дій та спонукання до
виконання певних дій за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 25 січня 2012 року та
на ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 01 жовтня 2012 року, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом про
стягнення грошової компенсації
замість належного до видачі речового
майна, та компенсувати заборгованість
недоотриманого речового майна за
період з 12 грудня 2002 року по 31 грудня 2008
року.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 25 січня 2012 року у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 01 жовтня 2012 року залишено без змін
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 25
січня 2012 року.

Не погоджуючись з постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 25 січня 2012 року та
на ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 01 жовтня 2012 року, ОСОБА_4 звернувся
до суду з касаційною скаргою, в який
просив скасувати рішення судів
попередніх інстанцій та направити
справу на новий розгляд, посилаючись
на порушення норм матеріального права,
що призвело до ухвалення незаконних
судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
дійшов висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що наказом Управління
Державної автомобільної інспекції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в АР Крим №110
о/с від 31.12.2008 позивача було звільнено
зі служби за п. 63 пп. "б" Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України "за хворобою".

На підставі Постанови
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 04.10.2010,
наказом начальника Управління
Державної автомобільної інспекції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в АР Крим №106
о/с від 22.12.2010 внесено зміни до
вказаного наказу щодо підстав
звільнення (зазначено підставу
звільнення по п. 65 "б" у відставку за
хворобою).

22 серпня 2011 року позивач звернувся до
Управління Державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в АР Крим із заявою, в якій просив
відповідно до переліку своєчасно
невиданих предметів речового майна з
12.12.2002 по 31.12.2008 за період проходження
ним служби, провести їх оцінку за
цінами, що існують на момент звернення,
та вирішити питання про компенсацію
заборгованості.

Управлінням Державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в АР Крим була надана письмова
відповідь позивачу про відсутність
правових підстав для виплати грошової
компенсації замість не виданих
своєчасно предметів речового майна та
процедури їх оцінки, оскільки на
сьогоднішній день законодавством
України не передбачена грошова
компенсації замість не виданих
своєчасно предметів речового майна та
процедура їх оцінки.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції, з яким погодився
Севастопольський апеляційний
адміністративний суд дійшли висновку
про безпідставність позовних вимог,
виходячи з того, що діючим
законодавством не передбачено
обов'язок відповідача надати позивачу
грошову компенсацію замість не
отриманого речового майна.

З таким висновком суду погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, з
огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Закону
України «Про міліцію» від 20 грудня 1990
року № 565-XII порядок та умови
проходження служби в міліції
регламентуються Положенням про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України. Працівники міліції мають
єдиний формений одяг, зразки якого
затверджуються Кабінетом Міністрів
України, що видається безплатно, і
відзнаки.

Пунктом 12 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ
Української РСР, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29 липня 1991 року №114, передбачено, що
особи рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ одержують
грошове і речове забезпечення за
нормами, встановленими законодавством.

Кабінетом Міністрів України 17
листопада 2001 року прийнято постанову
№1515 «Про формений одяг осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ,
військовослужбовців спеціальних
моторизованих військових частин
міліції внутрішніх військ
Міністерства внутрішніх справ та осіб
начальницького складу податкової
міліції».

Пунктом 2 зазначеної постанови
доручено Міністерству внутрішніх
справ і Державній податковій
адміністрації за погодженням з
Міністерством економіки та з питань
європейської інтеграції і
Міністерством фінансів розробити та
затвердити: норми забезпечення
форменим одягом (у мирний час) осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ,
військовослужбовців спеціальних
моторизованих військових частин
міліції внутрішніх військ
Міністерства внутрішніх справ та осіб
начальницького складу податкової
міліції; правила носіння форменого
одягу і знаків розрізнення зазначеними
особами.

Наказом Міністерства внутрішніх справ
від 5 грудня 2003 № 1489 було затверджено
Положення про забезпечення речовим
майном осіб начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ і
військовослужбовців внутрішніх військ
МВС України, пунктом 3.21 якого було
визначено, що при звільненні осіб
рядового та начальницького складу з
органів внутрішніх справ, офіцерів,
прапорщиків, військовослужбовців за
контрактом з внутрішніх військ з ними
здійснюються розрахунки за речове
майно на день звільнення.

Виплата грошової компенсації за не
отримане речове майно зазначеним
Положенням не передбачалась.

Крім цього відповідно до Указу
Президента України «Про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств та інших органів
виконавчої влади» від 3 жовтня 1992 року
№ 493/92 було встановлено, що з 1 січня 1993
року нормативно-правові акти, які
видаються міністерствами, іншими
органами виконавчої влади, органами
господарського управління та контролю
і які зачіпають права, свободи й
законні інтереси громадян або мають
міжвідомчий характер, підлягають
державній реєстрації.
Нормативно-правові акти, зазначені в
статті 1 цього Указу, набувають
чинності через 10 днів після їх
реєстрації, якщо в них не встановлено
пізнішого строку надання їм чинності.

Пунктом 15 Положення про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств, інших органів виконавчої
влади, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28
грудня 1992 року №731, встановлено, що
міністерства, інші центральні органи
виконавчої влади направляють для
виконання нормативно-правові акти лише
після їх державної реєстрації та
офіційного опублікування. У разі
порушення зазначених вимог
нормативно-правові акти вважаються
такими, що не набрали чинності, і не
можуть бути застосовані.

Наказ Міністерства внутрішніх справ
від 5 грудня 2003 № 1489 не зареєстрований у
Міністерстві юстиції України, а тому
вважається таким, що не набрав
чинності, і не може бути застосований.

Враховуючи викладене, суд касаційної
інстанції вважає, що на час виникнення
спірних правовідносин
нормативно-правовими актами не було
передбачено грошову компенсацію за
формений одяг для осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ.

Виходячи з наведеного колегія суддів
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанції правильно встановили
обставини справи, повно дослідили
докази по справі та ухвалили рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи викладені
в касаційній скарзі не спростовують
висновків суду першої та апеляційної
інстанції, тому підстави для
скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220-1, 224, 231 КАС
України суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 25 січня 2012 року та
на ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 01 жовтня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

Т.Ф.
Весельська

В.В. Малинін