Справа № 2а-3134/11/1470
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 року
м. Київ К/9991/25389/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційні скарги
Первомайської об'єднаної державної
податкової інспекції Миколаївської
області Державної податкової служби та
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15.03.2012 року
та постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 05.10.2011 року
у справі № 2а-3134/11/1470 за позовом
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до
Кривоозерської міжрайонної державної
податкової інспекції про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець
ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною
заявою до Кривоозерської міжрайонної
державної податкової інспекції про
визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень №/0, №/0
від 24.11.2010 року, №/1, №/1 від
22.12.2010 року, №/2 від 07.02.2011 року.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 05.10.2011 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 15.03.2012 року у даній справі позов
задоволено частково. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення №/0 від
24.11.2010 року, №/1 від 22.12.2010 року,
№/2 від 07.02.2011 року. У задоволені
інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Позивач у своїй касаційній скарзі
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій із прийняттям
нового рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Кривоозерською
міжрайонною державною податковою
інспекцією було проведено планову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства. За
результатами перевірки встановлено
порушення пп.7.2.1 п.7.2, пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4,
пп.7.5.1 п.7.5, пп.7.7.1 та пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону
України від 03.04.97р. №168/97-ВР від 03.04.1997
року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (далі - Закон №168/97-ВР) та ст.13
Декрету КМУ від 26.12.1992 року №13-92 «Про
прибутковий податок з громадян».

На підставі висновків перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 24.11.2010 року
№/0 на суму 14050,08 грн. та від 24.11.2010
року №/0 про сплату 531392,85 грн. і
216130,53 грн. застосованих штрафних
(фінансових) санкцій.

За наслідками процедури
адміністративного оскарження
податкове повідомлення-рішення
№/0 залишено без змін; податкове
повідомлення-рішення №/0
скасовано в частині застосування
штрафних (фінансових) санкцій з ПДВ в
сумі 26090,63 грн., в іншій частині залишено
без змін; збільшено податкове
зобов'язання з ПДВ на суму 90162,15 грн.

Задовольняючи позов частково, суди
виходили з наступних мотивів, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом (пункт 1.7
статті 1 Закону №168/97-ВР).

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону №168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в матеріалах справи
наявні всі необхідні первинні
документи, які складені у
відповідності до вимог підпункту 7.2.1
пункту 7.2 статті 7 Закону №168/97-ВР, що
підтверджують право позивача на
податковий кредит у відповідний
період. Жодних доказів, які б
підтверджували порушення з боку
позивача при укладанні договорів
публічного порядку, відповідачем не
надано. На час укладання договорів із
позивачем, його контрагенти були
платниками ПДВ згідно чинного
законодавства та належним чином
зареєстрованими у Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, тобто мали
достатній об'єм правоздатності для
укладення спірних угод.

Доводи відповідача про нікчемність
угод, укладених між позивачем та його
контрагентами, судами попередніх
інстанцій правомірно не прийняті до
уваги, оскільки в матеріалах справи
відсутні докази на підтвердження
такого факту.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні
частини позивних вимог, суди виходили з
наступних обставин, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Відповідно до ст.13 Декрету №13-92 «Про
прибутковий податок з громадян»
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

Згідно з п.13 Інструкції «Про
оподаткуванням доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю», затвердженої наказом
Головної ДПІ України від 21.04.1993 року №12,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 09.06.1993 року за №64, до складу
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходів, належать витрати,
які включаються до складу валових
витрат виробництва (обігу) або
підлягають амортизації згідно з
Законом України від 28.12.1994 року №334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємств» з урахуванням
відповідних обмежень і особливостей
стосовно фізичних осіб-суб'єктів
підприємницької діяльності.

До податкової декларації за звітний
податковий період включаються лише
прямі валові витрати, що відповідають
фактичній сумі отриманого в цьому
періоді валового доходу в будь-якій
формі від визначеного виду діяльності
та підтверджені документально. Таким
чином, виключно факт одержання доходу
може бути підставою для включення до
валових витрат звітного періоду
(попередніх періодів) не всіх видатків,
а тільки тієї їх частини, яка прямо
відповідає цьому доходу. Будь-які суми
витрат фізичної особи - суб'єкта
підприємницької діяльності до моменту
одержання доходу від результату такої
діяльності є його власним ризиком
відповідно до ст.1 Закону України «Про
підприємництво».

Матеріалами справи підтверджено
завищення валових витрат позивачем, що
призвело до заниження податку з
доходів фізичних осіб на суму 14050,08 грн.,
в тому числі за 2009 рік на суму 3202,26 грн.,
за Ш квартал 2010 року на суму 10847,82 грн.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для часткового
задоволення позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційних скарг порушень судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційні скарги слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Первомайської
об'єднаної державної податкової
інспекції Миколаївської області
Державної податкової служби та
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3
відхилити.

Ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15.03.2012 року
та постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 05.10.2011 року
у справі № 2а-3134/11/1470 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.