Справа № 872/12215/13
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2014 рокусправа № 804/5868/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Божко Л.А.

суддів:
Лукманової О.М. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового
засідання: Соломки М.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 17 червня 2013
року по справі за позовом Фізичної
особа-підприємця ОСОБА_1 до
Дніпродзержинської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (далі -
позивач) звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби (далі - відповідач)
про визнання незаконним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 12
квітня 2013 року №, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 13125 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
червня 2013 року в задоволенні
адміністративного позову фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби про визнання
незаконним та скасування податкового
повідомлення-рішення від 12 квітня 2013
року № відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач звернувся до
суду з апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просив скасувати
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
червня 2013 року, прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Сторони, які належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи, у судове засідання не з'явились,
у зв'язку з чим, відповідно до ст.41 КАС
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалась.

Перевіривши, в межах доводів
апеляційної скарги, законність та
обґрунтованість судового рішення,
оцінивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню виходячи із
наступного.

На підставі наказу від 28.02.2013 року №375
"Про проведення документальної
позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1, та
на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1
статті 78, статті 79, пункту 82.2 статті 82
Податкового кодексу України, проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка позивача (РНОКПП НОМЕР_2) з
питання правомірності формування
податкового кредиту та податкових
зобов'язань за травень 2012 року

За результатами перевірки складено Акт
від 20.03.2013 року №2421/264/17.2-27/НОМЕР_2
(а.с.11-25) (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем: частини 5 статті 203, частин 1, 2
статті 215, статей 216, 662, 655, 656 Цивільного
кодексу України в частині недодержання
в момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
(пункт 5 статті 203 Цивільного кодексу
України); статті 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні; пунктів 44.1, 44.3, 44.5,
44.6 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6
статті 198 Податкового кодексу України,
в результаті чого ФОП ОСОБА_1 завищено
суму ПДВ, яка віднесена до складу
податкового кредиту у травні 2012 року в
розмірі 10499,80 грн. та донараховано ПДВ в
сумі 10499,80 грн.

На підставі Акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 12 квітня 2013
року №, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 13125,00 грн.,
у тому числі за основним платежем 10500,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) 2625,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ТОВ ВК "Віконні
системи" (виконавець) укладено договір
від 04.04.2012 року №1, згідно умов якого
замовник доручає, а виконавець
зобов'язується виконати поточний
ремонт пам'ятника в с. Карнаухівка,
загальна вартість робіт за договором
складає 62998,80 грн. з ПДВ (а.с.26).

У підтвердження реальності виконання
вказаного договору позивачем надано
акт прийому/сдачі виконаних
будівельних робіт від 08.05.2012 року №1
(а.с.27-30), та податкову накладну від
08.05.2012 року №49 на суму 62998,80 грн., у тому
числі ПДВ 10499,80 грн. (а.с.31)

Розрахунки здійснено у безготівковій
формі шляхом перерахування коштів з
розрахункового рахунку замовника на
розрахунковий рахунок виконавця, що
підтверджено платіжним дорученням від
21 травня 2012 рок у№4 на суму 62998,80 грн.
(а.с.32)

Суми податкового кредиту по
взаємовідносинам з ТОВ ВК "Віконні
системи" задекларовані ФОП ОСОБА_1 у
декларації з ПДВ за травень 2012 року.

Частиною 2 ст. 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року
№996-XIV (далі - Закон №996) бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, що фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена також п.п.1.2 п.1,
п.п.2.1 п.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
року за № 168/704 (далі -Положення №88) де
зазначено, що первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ст.1 Закону №996
господарська операція є дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Реальність здійснення будь-яких
господарських операцій має бути
підтверджена відповідними первинними
документами бухгалтерського та
податкового обліку. Документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі.

Проаналізувавши матеріали справи
судом встановлено, що господарські
операції за перевіряємий період
здійснювалися між позивачем та його
прямим контрагентом, що
підтверджується належними первинними
документами, та в результаті
здійснення таких господарських
операцій реально змінився майновий
стан платника податків - позивача по

справі.

Згідно статті 44 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Згідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно висновків Акту від 20.03.2013 року
№2421/264/17.2-27/НОМЕР_2 перевіркою
встановлено "нереальність" проведення
господарських операцій між ФОП ОСОБА_1
та ТОВ ВК "Віконні системи" та юридичну
дефектність первинних документів та
здійснення операцій пов'язаних за
наданням податкової вигоди для третіх
осіб.

Стаття 204 ЦК України закріплює принцип
презумпції правомірності правочину:
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він невизнаний судом
недійсним.

Головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
Актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в Акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора,
оскільки були зроблені за відсутності
інформації, яка надається в
передбаченому законодавством порядку.

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Правовідносини з приводу нікчемності
правочинів унормовані ст.228 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним (ч.1 ст.228); правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним (ч.2 ст.228).

Пленум Верховного суду України в своїй
постанові від 06 листопада 2009 року № 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" роз'яснив, що
нікчемними правочинами, які порушують
публічний порядок, визначені ст. 228 ЦК
України, є: правочини, спрямовані на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина; правочини,
спрямовані на знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Правочини, які посягають на суспільні,
економічні та соціальні основи
держави, зокрема є: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режими вилучення з
обігу або обмеження в обігу об'єктів
цивільного права, тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.
При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватися вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним, тощо.

Акт перевірки не містить таких
посилань та не доводить умислу саме
позивача на порушення публічного
порядку, не містять посилання і на те, в
чому таке порушення полягає. Доказів,
які б доводили нерозумність або
необачність правової поведінки саме
позивача у спірних правовідносинах при
здійсненні господарських операцій із
контрагентом до суду не подано.

Судове рішення є законним і
обґрунтованим та не може бути
скасовано з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 198 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду без змін.
У ст. 200 КАС України наведені підстави
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін.

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
червня 2013 року - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Дніпродзержинської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
12.04.2013 року, яким визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 13125 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
винесення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
викладення повного тексту постанови.

Головуючий:
Л.А. Божко

Суддя:
О.М. Лукманова

Суддя:
Т.С. Прокопчук