Справа № 2а/1270/4605/12
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року
м. Київ К/9991/58751/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Приходько І. В. Бухтіярової І.
О. Костенка М. І. розглянувши в
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 09.07.2012 р.

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29.08.2012 р.

у справі № 2а/1270/4605/2012

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Луганська
Луганської області Державної
податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2012 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 (далі -
позивач, ФОП ОСОБА_4) звернулась до
Луганського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Луганська
Луганської області Державної
податкової служби (далі - відповідач,
ДПІ у Жовтневому районі м. Луганська), в
якому просила суд визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 11.05.2012 р. №
, № .

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 09.07.2012 р.,
яка залишена без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29.08.2012 р., у
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів попередніх інстанцій,
позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з
посиланням на порушення судами норм
матеріального права, просив скасувати
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 09.07.2012 р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29.08.2012 р. і
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Відповідач письмових заперечень на
касаційну скаргу не надав.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в період з 09.04.2012 р. по
13.04.2012 р. посадовою особою ДПІ у
Жовтневому районі м. Луганська, на
підставі наказу від 03.04.2012 р. № 125 та
згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті
20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75,
підпункту 78.1.1 пункту 78.1, пункту 78.4
статті 78, пунктів 79.1, 79.2 статті 79, пункту
82.2 статті 82 Податкового кодексу
України, була проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка ФОП
ОСОБА_4 з питань взаємовідносин з ТОВ
«ЛБФ «Укрпромгрупп» та ТОВ
«Універсал-Континент-Мережа» за період
з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р., за результатами
якої складено акт від 23.04.2012 р. №
00454/1720/НОМЕР_3 та встановлено порушення
позивачем вимог: - пункту 177.4 статті 177
Податкового кодексу України, у зв'язку
з чим донараховано податок з доходів
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся, на суму 56 079,02 грн.; -
пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено податковий
кредит на суму 58 102,50 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем 11.05.2012 р. були винесені
податкові повідомлення-рішення: №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 64 848,92 грн., у тому
числі 58 102,50 грн. сума основного платежу
та 6 746,42 грн. розмір штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів); № ,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку з доходів від
підприємницької діяльності на 70 098,78
грн., з яких 56 079,02 грн. - за основним
платежем та 14 019,76 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами).

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи
спір по суті та відмовляючи у
задоволенні позовних вимоги виходили з
того, що висновки податкового органу
викладені в акті перевірки щодо
порушення позивачем положень
податкового законодавства є
обґрунтованими, а тому оскаржувані
податкові повідомлення-рішення не
можуть бути визнані протиправними та
не підлягають скасуванню.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з такою позицією судів з
огляду на наступне

Згідно пункту 177.4 статті 177 Податкового
кодексу України, до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно пункту 198.2
статті 198 Податкового кодексу України,
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: - дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; - дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу
України зазначено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Згідно пункту 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

За правилами статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Таким чином, враховуючи викладені
правові норми, судами попередніх
інстанцій вірно зазначено про
існування декількох підстав для
формування податкового кредиту, а саме:
наявність у платника податку - покупця
належно оформленої податкової
накладної, фактична сплата грошових
коштів контрагенту, в сумі визначеній в
податковій накладній, а також фактичне
виконання господарської операції, за
наслідками якої у платника податку на
додану вартість виникає право на
податковий кредит.

Отже, предметом доказування у
відповідній категорії спорів є
реальність господарських операцій, що
є підставою для виникнення права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування; добросовісність дій
платника податку, яка полягає у
відповідності вчинених ним дій
господарській меті, а також реальність
усіх даних, наведених у документах.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджено матеріалами
справи, у перевіреному податковим
органом періоді позивачем, в межах
своєї господарської діяльності, було
укладено ряд правочинів щодо
транспортно-експедиційного
обслуговування із контрагентам: ТОВ
«ЛБФ «Укрпромгрупп» та ТОВ
«Універсал-Континент-Мережа».

Так, 05.01.2011 р. між ФОП ОСОБА_4 та ТОВ
«Універсал-Континент-Мережа» укладено
договір № 02/11 на
транспортно-експедиційне
обслуговування вантажів.

На виконання зазначеного договору
складено податкові накладні, рахунки
та акти виконаних робіт, копії яких
наявні в матеріалах справи. Оплата
наданих послуг підтверджується
наявними в матеріалах справи
платіжними дорученнями та чеками до
прибуткового касового ордеру.

Позивачем у податковий кредит за лютий
та березень 2011 року включено операції
по взаємовідносинам з ТОВ
«Універсал-Континент-Мережа», а саме: у
лютому на суму податку на додану
вартість у розмірі 6 833/33 грн. та березні
на суму податку на додану вартість у
розмірі 7 480,83 грн. Зазначені суми
податку на додану вартість відображені
в реєстрі отриманих податкових
накладних.

Також, 16.06.2011 р. між позивачем та ТОВ
«ЛБФ «Укрпромгруп» укладено договір №
6 на транспортно-експедиційне
обслуговування, на виконання якого
були складені податкові накладні,
рахунки та акти виконаних робіт копії
яких наявні в матеріалах справи. На
підтвердження оплати наданих послуг
позивачем надано платіжні доручення.

У податковий кредит за
червень-листопад 2011 року позивачем
включено операції по взаємовідносинам
з ТОВ «ЛБФ «Укрпромгруп», а саме: у
червні на суму податку на додану
вартість у розмірі 16 806,66 грн., липні на
суму податку на додану вартість у
розмірі 2 566,67 грн., серпні на суму
податку на додану вартість у розмірі
733,33 грн., вересні на суму податку на
додану вартість у розмірі 4 716,67 грн.,
жовтні на суму податку на додану
вартість у розмірі 11 048,34 грн. та
листопаді на суму податку на додану
вартість у розмірі 7 916,67 грн. Зазначені
суми податку на додану вартість
відображені в реєстрі отриманих
податкових накладних.

На підтвердження реальності
господарських відносин із ТОВ
«Універсал-Континент-Мережа» та ТОВ
«ЛБФ «Укрпромгруп» позивачем, крім
господарських угод, було надано
товарно-транспортні накладі.

Відповідно до спільного наказу
Міністерства транспорту України та
Міністерства статистики України «Про
затвердження типових форм первинного
обліку роботи вантажного автомобіля»
від 29.12.1995 р. № 488/346 встановлено, що
застосування затверджених даним
наказом форм первинних документів є
обов'язковим для всіх суб'єктів
господарської діяльності, незалежно
від форм власності, а саме: -
«подорожній лист вантажного
автомобіля», ф.№2; -
«товарно-транспортна накладна»,
ф.№1-ТН; - «талон замовника», ф.№1-ТЗ.

Також даним наказом передбачено, що в
тих випадках, коли в
товарно-транспортній накладній форми
№ 1-ТН у розділі «Відомості про вантаж»
немає можливості перелічити усі назви
і характеристики відпущених
товарно-матеріальних цінностей, до
товарно-транспортної накладної, як
товарний розділ, повинні прикладатися
як невід'ємна частина спеціалізовані
форми (товарна накладна та інші форми),
затверджені в установленому порядку,
по яких проводиться списування
товарно-матеріальних цінностей у
вантажовідправника і оприбуткування
їх у вантажоодержувача, а також
ведеться складський, оперативний і
бухгалтерський облік.

Відповідно до Інструкції про порядок
виготовлення, схову, застосування
єдиної первинної транспортної
документації для перевезення вантажів
автомобільним транспортом та обліку
транспортної роботи,
товарно-транспортна накладна типової
форми № 1-ТН затверджена наказом
Міністерства транспорту України,
Міністерства статистики України від
29.12.1995 р. № 488/346 - є єдиним первинним
документом для списання
товарно-матеріальних цінностей у
вантажовідправника та оприбуткування
у вантажоодержувача при перевезенні
вантажів в межах України, а також для їх
складського, оперативного і
бухгалтерського обліку.

При доставці товару автомобілем,
обов'язковим документом є
товарно-транспортна накладна за формою
№ 1-ТН. У ній повинні бути відмітки
відправника товару (щодо відвантаження
товару) та його отримувача (стосовно
фактичного отримання товару).

Вантажовідправник зобов'язаний
передати водію разом з
товарно-транспортною накладною
посвідчення про якість або сертифікат.
Відомості про ці документи обов'язково
зазначаються в товарно-транспортній
накладній. У посвідченні про якість, у
сертифікаті або іншому документі
повинні міститись відомості про
продукцію, допустимий термін його
доставки.

Разом з тим, як вірно встановлено
судами попередніх інстанцій, форма
наданих позивачем
товарно-транспортних накладних не
відповідає типовій формі первинного
обліку роботи вантажного автомобіля, а
саме в них відсутні відмітки
відправника товару та його отримувача.
Наявні в матеріалах справи
товарно-транспортні накладні містять в
собі виключно підписи відправника
товару та його отримувача, відсутнє
зазначення їх посад, прізвищ, імені та
по батькові, що не дає змоги
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Товарно-транспортні накладні № 0002881
від 08.07.2011 р., № 0004024 від 22.06.2011 р. взагалі
не містять відомостей про
вантажоодержувача.

Крім того, в наданих
товарно-транспортних накладних
відсутні особисті підписи
водіїв-експедиторів.

Також, позивачем не надано, як під час
перевірки податковим органом, так і під
час судового розгляду справи,
подорожні листи, сертифікати якості на
отримані товари, довіреності на
отримання товару та інші документи, які
б підтверджували реальність
здійснення господарської операції.

Враховуючи, що матеріалами справи не
підтверджено, а позивачем підчас
розгляду даної справи не доведено
реальності спірних господарських
операцій, колегія суддів погоджується
з висновками судів першої та
апеляційної інстанцій про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваних рішень, судами першої та
апеляційної інстанцій були порушені
норми матеріального та процесуального
права.

Беручи до уваги вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанції виконано всі
вимоги процесуального законодавства,
всебічно перевірено обставини справи,
вирішено справу у відповідності до
норм матеріального права, постановлено
обґрунтоване рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають
значення для справи.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваних
судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 - відхилити.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 09.07.2012 р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29.08.2012 р. у
справі № 2а/1270/4605/2012 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки, що встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя (підпис) І.В.
Приходько Судді: (підпис) І.О.
Бухтіярова (підпис) М.І. Костенко