Справа № 2а/0917/3/12 (0917/2а-1242/11)
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/41551/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01 червня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Микуличинської сільської ради, треті
особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Яремчанського міського
суду Івано-Франківської області від 30
січня 2012 року та додатковою постановою
Яремчанського міського суду
Івано-Франківської області від 13
лютого 2012 року позов ОСОБА_4 задоволено.
Визнано недійсним пункти 9.2, 9.2.1 рішення
Микуличинської сільської ради за
№190-29/2009 від 24.12.2009 року про надання
дозволу на виготовлення технічної
документації ОСОБА_6, жительці АДРЕСА_1,
на земельну ділянку площею 0,03 га для
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд та земельних
ділянок площею 0,0322 га, 0,0983 га та 0,06 га
для ведення особистого селянського
господарства, по АДРЕСА_1. Визнано
недійсним пункти 11.1, 11.2 рішення
Микуличинської сільської ради за
№195-30/2010 від 10.02.2010 року про
затвердження ОСОБА_6 жительці АДРЕСА_1,
технічну документацію на земельну
ділянку 0,03 га для обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд та земельних ділянок площею 0.0322
га, 0.0983 га та 0.06 га для ведення
особистого селянського господарства,
по АДРЕСА_1, та передати у власність.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01 червня 2012
року постанову Яремчанського міського
суду Івано-Франківської області від 30
січня 2012 року та додаткову постанову
Яремчанського міського суду
Івано-Франківської області від 13
лютого 2012 року скасовано, в позові
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням апеляційного суду, позивач
звернулася з касаційною скаргою, у якій
просить його скасувати, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, а постанову суду
першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, пунктом 9.2 рішення
Микуличинської сільської ради за
№190-29/2009 від 24.12.2009 року було надано
дозвіл на виготовлення технічної
документації ОСОБА_6, жительці АДРЕСА_1,
на земельну ділянку площею 0,03 га для
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд та земельних
ділянок площею 0,0322 га, 0,0983 га та 0,06 га
для ведення особистого селянського
господарства, по АДРЕСА_1.

Пунктом 11.1 рішення Микуличинської
сільської ради за №195-30/2010 від 10.02.2010
року було затверджено ОСОБА_6 жительці
АДРЕСА_1, технічну документацію на
земельну ділянку 0,03 га для
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд та земельних
ділянок площею 0,0322 га, 0, 0983 га та 0,06 га
для ведення особистого селянського
господарства, по АДРЕСА_1, та передано
їх у власність.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції вказав, що спірні рішення
Микуличинської сільської ради
прийнято відповідачем не у спосіб,
передбачений чинним законодавством,
тому вони є протиправними та
підлягають скасуванню.

Натомість скасовуючи рішення суду
першої інстанції та відмовляючи в
позові апеляційний суд виходив з того,
що сам факт прийняття компетентним
органом рішень про надання земельних
ділянок у власність чи користування не
свідчить про виникнення у осіб, щодо
яких прийняті ці рішення, права
власності чи права користування цими
земельними ділянками. Тому, у спірних
правовідносинах відповідач діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, пе5редбачений чинним
законодавством.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду апеляційної інстанції
та вбачає за доцільне зазначити про
таке.

Так, статтею 125 Земельного кодексу
України від 25 жовтня 2001 року (в редакції
від 02 травня 2009 року) встановлено, що
право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної
реєстрації. Право на оренду земельної
ділянки виникає після укладення
договору оренди і його державної
реєстрації.

Тобто, як вірно враховано апеляційним
судом, сам факт прийняття компетентним
органом рішень про надання земельних
ділянок у власність чи користування не
свідчить про виникнення у осіб, щодо
яких прийняті ці рішення, права
власності чи права користування цими
земельними ділянками. Тому, на момент
прийняття відповідачем спірних рішень,
земельні ділянки належали до
земельного фонду Микуличинської
сільради Івано-Франківської області.

Згідно зі ст.143 Конституції України,
територіальні громади села, селища,
міста безпосередньо або через утворені
ними органи місцевого самоврядування
управляють майном, що є в комунальній
власності.

Відповідно до п.34 статті 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", виключною компетенцією
міських Рад є вирішення відповідно до
закону питання регулювання земельних
відносин.

При цьому, слід зазначити, що судові
органи покликані захищати права та
законні інтереси позивачів, однак
позбавлені компетенції виконувати
функції суб'єктів владних повноважень
та не вправі перебирати на себе вказані
повноваження.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС), у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь -якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Отже, апеляційним судом вірно
встановлено, що відповідач діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що визначений чинним
законодавством України.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом
апеляційної інстанцій оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається. Доводи касаційної скарги
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 01 червня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: