Справа № 2-а-10449/11/1412
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-10449/11/1412

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Корнешова Т.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О.,
Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м. Миколаєва на
постанову Заводського районного суду
м. Миколаєва від 29 листопада 2011 року по
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Заводському районі м.
Миколаєва, Головного управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївській області, Управління
Пенсійного Фонду України про визнання
нечинним рішення про відмову в
поновлені виплати пенсії, зобов'язання
прийняти рішення про відновлення
виплати пенсії, зобов'язання
нараховувати та сплачувати пенсію, -

ВСТАНОВИВ:

12 жовтня 2011 року ОСОБА_2, яка є
представником ОСОБА_1, звернулась до
Заводського районного суду м.
Миколаєва з адміністративним позовом
до управління Пенсійного фонду України
в Заводському районі м. Миколаєва,
Головного управління Пенсійного фонду
України в Миколаївській області,
Управління Пенсійного Фонду України, в
якому просила суд:

- визнати нечинним рішення начальника
управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м. Миколаєва про
відмову в поновлені та виплаті ОСОБА_1
пенсії за віком, яку він отримував до
виїзду на постійне місце проживання за
межи України;

- зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївській області прийняти
рішення про поновлення прав ОСОБА_1 на
нарахування та отримання пенсії за
віком та на інших підставах визначених
пенсійним законодавством, без обмежень
за ознакою його місця проживання;

- зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївській області нарахувати та
сплатити ОСОБА_1 пенсію на підставах
визначених пенсійним законодавством, з
07 жовтня 2009 року, тобто починаючи з дня
ухвалення Конституційним Судом
України Рішення про втрату чинності
положення пункту 2 частини першої ст.
49, другого речення ст. 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Постановою від 29 листопада 2011 року,
ухваленою в порядку скороченого
провадження, Заводський районний суд м.
Миколаєва частково задовольнив
адміністративний позов, визнав
нечинним рішення комісії управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва № 547 від 06 жовтня 2011
року про відмову в поновленні виплати
пенсії ОСОБА_1; зобов'язав управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва поновити ОСОБА_1
виплату пенсії з 07 жовтня 2009 року.

Не погоджуючись з постановою суду
управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м. Миколаєва подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржену постанову та
ухвалити нову, якою відмовити у
задоволенні адміністративного позову
в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт
обґрунтовує тим, що після прийняття
Конституційним Судом України рішення
№ 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, чинне
законодавство не було приведено у
відповідність до зазначеного рішення,
тобто на законодавчому рівні не було
вирішено питання виплати пенсії
особам, які постійно мешкають за межами
України у державах, з якими Україною не
укладено відповідного договору

Представник позивача письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
надала.

Ухвалюючи постанову про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції встановив, що ОСОБА_1 є
громадянином України, який з листопада
1999 року постійно проживає в державі
Ізраїль. Згідно копії пенсійного
посвідчення № НОМЕР_1 позивач з 1997 року
є пенсіонером та до виїзду з України
перебував на пенсійному обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
Заводському районі м. Миколаєва та
отримував пенсію за віком, виплата якою
була припинена у 1999 році, через виїзд
позивача на постійне місце проживання
до держави Ізраїль.

Також суд першої інстанції встановив,
що у вересні 2011 року представник
позивача звернувся до управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва із заявою про
поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії.

Проте рішенням комісії з призначення
пенсій та допомог при УПФУ в
Заводському районі м. Миколаєва № 547
від 06 жовтня 2011 року в поновлені
виплати пенсії було відмовлено, з
посиланням на відсутність законодавчо
визначених умов та порядку виплати
пенсій особам, які постійно проживають
за кордоном.

З урахуванням рішення Конституційного
Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009
року, вимог ч. 5 ст. 152 Конституції
України, ч. 2 ст. 49 Закону України № 1058,
суд першої інстанції дійшов висновку
про наявність правових підстав для
скасування рішення № 547 від 06 жовтня 2011
року про відмову в поновлені виплати
пенсії та для зобов'язання УПФУ в
Заводському районі м. Миколаєва
відновити позивачу виплату пенсії з 07
жовтня 2009 року.

Апеляційний розгляд справи
призначений в порядку письмового
провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197
КАС України.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
права в межах доводів апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга не може бути
задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив та оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив правову природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Матеріалами справи підтверджено та
сторонами по справі не оспорюється, що
ОСОБА_1 є громадянином України, з 1997
року є пенсіонером за віком, до 1999 року
перебував на пенсійному обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
Заводському районі м. Миколаєва та
отримував пенсію за віком, виплата якої
була припинена у 1999 році, через виїзд
позивача на постійне місце проживання
до держави Ізраїль де позивач
продовжує постійно проживати.

У вересні 2011 року представник позивача
звернувся до управління Пенсійного
фонду України в Заводському районі м.
Миколаєва із заявою про поновлення
ОСОБА_1 виплати пенсії з 07 жовтня 2009
року, у зв'язку з прийняттям
Конституційним Судом України рішення
№ 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, яким
визнано неконституційними положення
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо обмеження права на
отримання пенсій за ознаками
постійного проживання за кордоном (а.с.
160.

Рішенням комісії з призначення пенсій
та допомог при УПФУ в Заводському
районі м. Миколаєва № 547 від 06 жовтня 2011
року в поновлені виплати пенсії
відмовлено, з посиланням на
відсутність законодавчо визначених
умов та порядку випади пенсій особам,
які постійно проживають за кордоном,
про що заявнику було повідомлено
листом від 10.10.2011 р. (а.с. 14).

Вирішуючи справу суд першої інстанції
виходив з того, що кожний громадянин
України, включаючи пенсіонерів, має
право на вибір свого місця проживання
зі збереженням усіх конституційних
прав. Крім того, не є підставою для
відмови в нарахуванні та виплаті
пенсії відсутність
нормативно-правових актів, що
передбачають умови, норми та механізм
виплати пенсій громадянам, що
проживають за кордоном.

Апеляційний суд погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають вимогам
ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71, 72 КАС України, ст. ст.
22, 24, 46 Конституції України, ст. 94 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
ст.ст.49, 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», рішення Конституційного
Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.209 року,
ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист
прав і основних свобод людини, ст. 2
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні».

Апеляційний суд не приймає доводи
апелянта про відсутність законодавчо
визначених умов, норм та механізмів
виплати пенсій громадянам, що
проживають за кордоном.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 24 Конституції
України, громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є
рівними перед законом. Не може бути
привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування здійснюється за
принципами: рівноправності
застрахованих осіб щодо отримання
пенсійних виплат та державних гарантій
реалізації застрахованими особами
своїх прав, передбачених цим Законом.
(абз.6, 11 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування").

Таким чином, ОСОБА_1, проживаючи в
державі Ізраїль, як громадянин України,
має такі ж самі конституційні права, як
і інші громадяни України, так як
Конституція Україні та пенсійне
законодавство України не допускає
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії, за
ознакою місця проживання громадянина
України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 2 Протоколу №4
Конвенції про захист прав і
основоположних свобод, кожна людина
має право на вільне пересування і
свободу вибору місця проживання. Кожна
людина має право залишати будь-яку
країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»,
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

За таких обставин, кожен громадянин
України, включаючи пенсіонерів, має
право на вибір свого місця проживання
зі збереженням за ним усіх
конституційних прав.

Також в ч.3 ст. 22 Конституції України
проголошено, що при прийняти нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України положення п. 2 ч.1 ст. 49, другого
речення ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV
щодо припинення виплати пенсії
пенсіонерам на час постійного
проживання за кордоном у разі, якщо
Україна не уклала з відповідною
державою міжнародний договір з питань
пенсійного забезпечення і якщо згода
на обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України.

Також в зазначеному рішенні звернуто
увагу Верховної Ради України на
необхідність приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору.

Підпунктом 3.3. Рішення Конституційного
Суду України від 07 жовтня 2009 року
зазначено, що виходячи з правової,
соціальної природи пенсії право
громадянина на призначення йому пенсії
не може пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні, держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами.

Таким чином, кожний громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір свого місця проживання зі
збереженням усіх конституційних прав.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Також апеляційний суд погоджується з
відмовою у задоволені позовних вимог
щодо інших відповідачів, оскільки до
повноважень Головного управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївській області не входять права
та обов'язки, якими може бути
відновлено порушене право позивача, а
до Пенсійного Фонду України взагалі не
було заявлено жодних вимог, не
заважаючи на те, що цей орган був
зазначений відповідачем.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
дійшов висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС
України, апеляційна скарга має бути
залишена без задоволення, а оскаржена
постанова - без змін.

Керуючись ч. 10 ст. 183-2, ст. ст. 195, п. 3
ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, ч. 2
ст. 211, ч. 6 ст. 254 КАС України, , -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва залишити без
задоволення.

Постанову Заводського районного суду
м. Миколаєва від 29 листопада 2011 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
постановлення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий: суддя
С.Д.Домусчі

суддя
О.О.Кравець

суддя
Л.П.Шеметенко