Справа № 817/1550/14
Суддя: Зозуля Д. П.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1550/14

16 червня 2014 року 10год. 45хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Зозулі
Д. П. за участю секретаря судового
засідання Минько Н.З. та сторін і інших
осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не з'явився;

відповідача: представник не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_1 до Дубровицької
об`єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Дубровицької об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області (далі - відповідач) про визнання
протиправною та скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки) від 07.05.2014 року
№ Ф-02/03.

Позивач в судове засідання не прибув.
На адресу суду 16.06. 2014 року надійшла
заява про розгляд справи без участі
позивача. Крім того, зазначив, що
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі (а.с.21).

Відповідач заперечень на
адміністративний позов не подав, в
судове засідання не прибув, про причини
неприбуття суду не повідомив. Про дату,
час і місце судового засідання
призначеного на 16.06. 2014 року, був
повідомлений належним чином, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення № 33 2 (а.с.19).
Клопотань про відкладення розгляду
справи або про розгляд справи без його
участі не подавав.

Відповідно до ч.4 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Судом не визнавалася обов'язковою
участь сторін в судовому засіданні. За
таких обставин суд вважає за можливе
розглянути справу без участі
представників сторін на підставі
наявних доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
відповідно до положень ч.6 ст.12, ч.1 ст.41
КАС України, повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

На обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що є фізичною
особою-підприємцем, та перебуває на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності. Одночасно є
пенсіонером за віком, а тому відповідно
до норм Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" сплачувати
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування не
зобов'язаний. Вважає, що вимога
Дубровицької об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області є протиправною та підлягає
скасуванню. Просив позов задовольнити
повністю.

Судом встановлено, що відповідно до
копії паспорту громадянина України
серії НОМЕР_2 (а.с. 6), копії свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця серії НОМЕР_1 (а.с.9), копії
свідоцтва платника єдиного податку
Серії НОМЕР_3 (а.с. 8), копії посвідчення
громадянина, який постійно працював чи
працює, або проживає чи проживав у
зонах безумовного (обов'язкового) та
гарантованого добровільного
відселення (категорія 3) серії НОМЕР_4
(а.с. 7), копії пенсійного посвідчення
від 21.05.2008 року серії НОМЕР_5 (а.с. 7),
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) одночасно є
фізичною особою-підприємцем та
перебуває на спрощеній системі
оподаткування та отримує пенсію за
віком, призначену з урахуванням
положень Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-XII.

07.05. 2014 року Дубровицькою об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області (далі - Дубровицька
ОДПІ) прийнято вимогу № Ф-02/03 про
сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, станом на 30.04. 2014
року в сумі 1641,32 грн. (а.с. 10).

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати,
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначено
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
08.07.2010 року № 2464-VI (надалі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закон № 2464-VI,
виключно даним Законом визначаються:
принципи збору та ведення обліку
єдиного внеску; платники єдиного
внеску; порядок нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску;
розмір єдиного внеску та пропорції
його розподілу за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; орган, що
здійснює збір та веде облік єдиного
внеску, його повноваження та
відповідальність; склад, порядок
ведення та використання даних
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; порядок
здійснення державного нагляду за
збором та веденням обліку єдиного
внеску.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI,
платниками єдиного внеску є, зокрема,
фізичні особи-підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Частиною 4 статті 4 Закону № 2464-VI
передбачено, що особи, зазначені у
пункті 4 частини 1 цієї статті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Таким чином, норма, закріплена у даній
статті Закону № 2464-VI, визначає
сукупність необхідних умов за
одночасної наявності яких особа
звільняється від сплати єдиного
внеску, а саме: особа обрала спрощену
систему оподаткування; є пенсіонером
за віком або інвалідом; отримує
відповідно до закону пенсію або
соціальну допомогу.

Суд зазначає, що принципи та структура
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування,
коло осіб, які підлягають
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню, види пенсійних
виплат, умови набуття права та порядок
визначення розмірів пенсійних виплат;
пенсійний вік чоловіків та жінок, при
досягненні якого особа має право на
призначення пенсії за віком, порядок
здійснення пенсійних виплат за
загальнообов'язковим державним
пенсійним страхуванням визначено
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV
(надалі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до визначення, наведеного у
статті 1 Закону № 1058-IV, пенсіонер - це
особа, яка відповідно до цього Закону
отримує пенсію, довічну пенсію, або
члени її сім'ї, які отримують пенсію в
разі смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV, за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що
особи мають право на призначення
пенсії за віком після досягнення віку 60
років та наявності страхового стажу не
менше 15 років.

Разом з тим, частиною 1 статті 55 Закону
№ 796-XII встановлено, що особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону №
1058-IV.

Зокрема, абзацом 6 пункту 2 частини 1
статті 55 Закону № 796-XII визначено, що
особам, які постійно проживали або
постійно проживають чи постійно
працювали або постійно працюють у зоні
посиленого радіологічного контролю за
умови, що вони за станом на 1 січня 1993
року прожили або відпрацювали у цій
зоні не менше 4 років, пенсії надаються
із зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV,
на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки
проживання, роботи, але не більше 5
років.

Крім того, в силу вимог частини 3 статті
55 Закону № 796-XII, призначення та виплата
пенсій названим категоріям
провадиться відповідно до Закону №
1058-IV і цього Закону.

З системного аналізу наведених норм
вбачається, що положення статті 26
Закону №1058-IV потрібно розуміти в
контексті з положеннями статті 55
Закону № 796-XII, за яких пенсія за віком
може бути надана особі, яка не досягла
пенсійного віку, встановленого Законом
№ 1058-IV, за умови, якщо остання підпадає
під вимоги Закону № 796-XII.

Отже, чинним законодавством
передбачені пільги щодо визначення
моменту досягнення пенсійного віку
окремими категоріями громадян, а
пенсіонером за віком може вважатися
особа, вік якої менший ніж той, що
визначений статтею 26 Закону №1058-IV.

Таким чином, нарахування єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування вказаним
категоріям осіб, які одночасно
здійснюють підприємницьку діяльність
і перебувають на спрощеній системі
оподаткування, є протиправним.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного суду України від
20.05. 2014 року, в якій зазначається, що
особи, яким призначені пенсії зі
зменшенням пенсійного віку відповідно
до статті 55 Закону № 796-XII, є
пенсіонерами за віком, і це відповідає
Прикінцевим положенням Закону № 1058-ІV.
Таким чином, фізичні особи-підприємці,
які отримують зазначену пенсію і які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
підставі частини четвертої статті 4
Закону № 2464-VI, проте не позбавлені
права сплачувати цей внесок на
добровільній основі.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону №2464-VI,
завданнями центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, є
забезпечення адміністрування єдиного
внеску шляхом його збору, ведення
обліку надходжень від його сплати та
здійснення контролю за сплатою єдиного
внеску.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 12 Закону №2464-VI,
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
відповідно до покладених на нього
завдань здійснює контроль за
додержанням законодавства про збір та
ведення обліку єдиного внеску,
правильністю нарахування, обчислення,
повнотою і своєчасністю сплати єдиного
внеску.

Частиною 4 статті 25 Закону №2464-VI
передбачено, що орган доходів і зборів
у порядку, за формою та у строки,
встановлені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Повноваження щодо обчислення,
нарахування та стягнення сум недоїмки
з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування покладено на
органи доходів і зборів.

З огляду на це, суд вважає вимогу
Дубровицької ОДПІ № Ф-02/03 від 07.05. 2014
року про сплату недоїмки зі сплати
єдиного внеску в розмірі 1641,32 грн.
протиправною та такою, що підлягає
скасуванню.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено,
що завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім того, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, а суд згідно
ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано суду жодних
доказів, які б підтверджували
обґрунтованість та законність
прийнятої вимоги. Натомість, факт
наявності у позивача порушеного права
знайшов своє підтвердження в ході
судового розгляду, то поданий позов
належить задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Враховуючи
викладене та те, що позов задоволено
повністю на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень,
позивачу слід присудити з Державного
бюджету України 182 грн. 70 коп. судового
збору, сплаченого згідно квитанції №
К16/0/41 від 26.05. 2014 р. (а.с. 2).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Дубровицької об`єднананої
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області № Ф-02/03 від 07
травня 2014 року про сплату боргу
(недоїмки) зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, в розмірі 1641
(одна тисяча шістсот сорок одна) грн. 32
коп.

Присудити на користь позивача - ОСОБА_1
із Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 182 (сто вісімдесят дві)
грн. 70 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Зозуля Д. П.