Справа № 805/4001/14
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 р.
Справа №805/4001/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 14 год. 30
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Зінченка О.В.,

при секретарі судового засідання Усові
Д.В.,

з участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - Родіна С.А., Фінагіної С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпропром-М» до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
податкового повідомлення-рішення від 14
березня 2014 року № , -

в с т
а н о в и в :

У березні 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Дніпропром-М» (далі - позивач, ТОВ
«Дніпропром-М») звернулось до
Донецького окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області (далі - відповідач, ДПІ у
Київському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області) про скасування
податкового повідомлення-рішення від 14
березня 2014 року № .

В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що співробітниками
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Донецьк Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області 24 січня 2014 року проведено
камеральну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дніпропром-М» з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на додану вартість у грудні 2013
року, за результатами якої складений
акт № 2/22-3/35204133, за висновками якого
встановлені порушення податкового
законодавства, а саме: пункту 201.10
Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем завищено
суму податкового кредиту за грудень 2013
року на суму 33 166,67 грн. На підставі
наведеного акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення рішення від 14 березня 2014
року № , яким визначено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 49 750,00 грн. (податкове
зобов'язання з ПДВ 33 166,67 грн. та
фінансові санкції у розмірі 16 583,33 грн.).

Позивач вказує, що з даними висновками,
викладеними в акті перевірки не згоден,
зважаючи на те, що згідно пункту 36.1
статті 36 Податкового кодексу України
податковим обов'язком визнається
обов'язок платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи. Також позивач
зауважує, що абзацом 11, 12 пункту 201.10
статті 201 Податкового кодексу України
(в редакції, чинній на момент виконання
податкового обов'язку, тобто у грудні
2013 року) передбачалось, що покупець
товарів/послуг має право подати до
податкової декларації за звітний
податковий період заяву із скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум податку до складу
податкового кредиту, в разі: відмови
продавця товарів/послуг надати
податкову накладну; порушення
продавцем товарів/послуг порядку
заповнення податкової накладної;
порушення продавцем товарів/послуг
порядку реєстрації податкової
накладної в Єдиному реєстрі. До такої
заяви додаються копії документів які
підтверджують факт настання першої
події: товарних чеків або інших
розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Крім того, позивач вказав, що за
загальним правилом, передбаченим
абзацом 3 пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, платник
податку, який не включив у відповідному
звітному періоді до податкового
кредиту суму податку на додану
вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Також, з 01 січня 2014 року Законом України
від 24 жовтня 2013 року № 657-VII «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України щодо обліку та реєстрації
платників податків та удосконалення
деяких положень» (далі - Закон № 657) було
внесено зміни до пункту 201.10 статті
Податкового кодексу України, які
передбачають, що право подання скарги
на продавця товарів/послуг
зберігається за покупцем
товарів/послуг протягом 60 календарних
днів, що настають за граничним терміном
подання податкової декларації за
звітний (податковий) період, у якому не
надано податкову накладну або порушено
порядок її заповнення та/або порядок
реєстрації в Єдиному реєстрі. Отже,
починаючи з 01 січня 2014 pоку платник
податків-покупець товарів/послуг має
право подати скаргу на продавця
товарів/послуг тільки протягом 60 днів,
що настають за останнім днем
граничного строку подання декларації з
ПДВ, в якому не надано податкову
накладну, до цієї дати Податковий
кодекс України не містив такої вимоги.

Відповідно до статті 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Позивач
зауважує, що в той час коли
контрагентом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпропром-М» (ТОВ
«Арм Груп-Україна») не було своєчасно
надано податкову накладну за серпень
2013 року ТОВ «Дніпропром-М» отримало її
лише у грудні 2013 року, у зв'язку з чим до
декларації з ПДВ за грудень 2013 року
було подано скаргу. Тобто, Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Дніпропром-М» діяло відповідно до
норм податкового законодавства, які
діяли на момент виконання податкового
обов'язку: в межах 365 днів включило у
податковий кредит грудня 2013 року суму
ПДВ, на підставі податкової накладної
від 27 серпня 2013 року № 2; до скарги на
постачальника товариство надало
первинні та розрахункові документи,
які підтверджують право на формування
податкового кредиту.

На підставі викладеного, позивач
вважає висновки відповідача такими, що
суперечать діючому законодавству, з
урахуванням чого просив суд скасувати
податкове повідомлення-рішення від 14
березня 2014 року № (справи 2-4).

23 травня 2014 року на адресу Донецького
окружного адміністративного суду від
представника позивача надійшло
клопотання про розгляд даної
адміністративної справи без його
участі (арк. справи 60).

Представники відповідача у судовому
засіданні заперечували проти
задоволення позовних вимог, про що
надали письмові заперечення (арк.
справи 64), в яких зазначили, що ДПІ у
Київському районі м. Донецька ГУ
Міндоходів у Донецькій області у
порядку статті 76 глави 8 розділу II
Податкового кодексу України проведено
камеральну перевірку ТОВ
«Дніпропром-М» з питань достовірності
даних, задекларованих у податковій
звітності за грудень 2013 року. Також
відповідач вказав, що ним отримано
«заяву про відмову постачальника
надати податкову накладну» (порушення
ним порядку заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних) (Додаток 8) до
податкової декларації з ПДВ за грудень
2013 року (№ від 16 січня 2014 року) та
копії документів (вхід. № 456/10 від 15
січня 2014 року), а саме: податкової
накладної № 2 від 27 серпня 2013 року на
загальну суму 199 000,00 грн., платіжного
доручення № 2114 від 27 серпня 2013 року,
договору № 28-11/11 від 28 листопада 2011
року; акту прийому-передачі № 1 до
договору № 28-11/11 від 28 листопада 2011
року; додатку №1 до договору № 28-11/11 від
28 листопада 2011 року.

Представники відповідача вказали, що
відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та
доповненнями на 01 січня 2014 року) право
на подання скарги на постачальника
зберігається за платником протягом 60
календарних днів, що настають за
граничним терміном подання податкової
декларації за звітний (податковий)
період, у якому не надано податкову
накладну або порушено порядок її
заповнення та/або реєстрації в Єдиному
реєстрі. При цьому, під «звітним
періодом» необхідно розуміти період, в
якому така накладна була складена (мала
бути складена). Враховуючи, що
податкова накладна, відповідно до
пункту 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України повинна бути отримана
ТОВ «Дніпропром-М» у серпні 2013 року
(наявне платіжне доручення від 27 серпня
2013 року), то у разі не отримання її,
підприємство, яке було обізнане про
порушення своїх прав, мало
скористатись своїм правом при подачі
звітності за серпень 2013 року, та
відповідно до вищенаведеної норми, у
разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
державному реєстрі покупець таких
товарів/послуг має право додати до
податкової декларації за звітний
податковий період заяву зі скаргою та
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум податку до складу
податкового кредиту.

Таким чином, представники відповідача
зауважили, що ТОВ «Дніпропром-М»
порушено пункт 201.10 статті 201
Податкового кодексу України в частині
заниження суми податку на додану
вартість у розмірі 33 167,00 грн. На
підставі чого просили суд відмовити у
задоволенні адміністративного позову
у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
відповідача, дослідивши обставини
справи та перевіривши їх доказами в
межах заявлених позовних вимог, суд
приходить до висновку про те, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дніпропром-М»
(, адреса: 83007, Донецька
область, м. Донецьк, вул. Буслаєва, буд.
23) зареєстроване як юридична особа 20
червня 2007 року виконавчим комітетом
Новомосковської міської ради
Дніпропетровської області, про що
державним реєстратором зроблено запис
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців № 1 000734, що підтверджується випискою з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців
Серії ААВ № 254247 (арк. справи 17), як
платник податків відповідач узятий та
перебуває на обліку в органах ДПІ у
Київському районі м. Донецька з 21
червня 2007 року, що підтверджується
довідкою про взяття на облік від 16
січня 2012 року № 9011/10/29-014-1 (арк. справи 18).
Позивач є платником податку на додану
вартість, що підтверджується копією
Свідоцтва про реєстрацію платника
податку на додану вартість НБ № 126040
(арк. справи 19). Здійснює свою
діяльність на підставі Статуту
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпропром-М» від 05
липня 2012 року (арк. справи 6-16).

Відповідач - Державна податкова
інспекція у Київському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області у
розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України у даних
правовідносинах є суб'єктом владних
повноважень.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами
адміністративної справи, 24 січня 2014
року головним державним
ревізором-інспектором відділу
камеральних перевірок управління
податкового контролю Державної
податкової інспекції у Київському м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області Родіним
С.А. у порядку статті 76 глави 8 розділу II
Податкового кодексу України проведено
камеральну перевірку ТОВ
«Дніпропром-М» () за грудень
2013 року, за результатами якої складено
акт № 2/22-3/35204133 (арк. справи 21-23).

Зі змісту наведеного акту перевірки
вбачається, що в порушення пункту 201.10
статті 201 розділу V Податкового кодексу
України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ (із
змінами та доповненнями), позивачем
завищена сума податкового кредиту на
суму ПДВ у розмірі 33 167,00 грн. внаслідок
включення до складу податкового
кредиту у декларації з податку на
додану вартість за грудень 2013 року від
16 січня 2014 року № податкової
накладної № 2 від 27 серпня 2013 року на
суму 33 166,67 грн. ПДВ незареєстрованої у
Єдиному реєстрі податкових накладних.

На підставі згаданого акту перевірки
та згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3
статті 54 та пункту 123.1 статті 123
Податкового кодексу України Державною
податковою інспекцією у Київському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області прийняте податкове
повідомлення-рішення від 14 березня 2014
року № , яким за порушення пункту
201.10 статті 201 Податкового кодексу
України ТОВ «Дніпропром-М» зменшено
суму податкового кредиту з податку на
додану вартість у розмірі 33 166,67 грн. та
зобов'язано сплатити штрафні
(фінансові) санкції (штраф) у розмірі 16
583,33 грн. (арк. справи 24).

Не погодившись із прийнятим податковим
повідомленням-рішенням, 28 березня 2014
року позивач звернувся до Донецького
окружного адміністративного суду із
даним адміністративним позовом про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 14 березня 2014
року № .

Прийняте відповідачем податкове
повідомлення-рішення є правовим актом
індивідуальної дії, правомірність
винесення якого здійснюється за
правилами Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС
України).

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.
Обов'язок суду вирішувати спори на
підставі Конституції України
закріплений положеннями принципу
законності викладеного у пункті 1
частини 1 статті 9 КАС України.

Спірною обставиною у справі є
обґрунтованість висновків відповідача
в акті перевірки про завищення
позивачем сум податкового кредиту в
сумі 33 166,67 грн., включеного до
податкової декларації з податку на
додану вартість за грудень 2013 року за
податковою накладною № 2 від 27 серпня
2013 року та, як наслідок, правомірність
винесення спірного
податкового-повідомлення рішення, яким
також застосовані штрафні санкції до
позивача. Стосовно цього суд зазначає
наступне.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з::

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

При цьому, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
відповідно до пункту 198.2 статті 198
Кодексу вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Таким чином, підставами для виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту є
оплата товарів/послуг та отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Платник податків не має права
відносити до податкового кредиту суми
податку, сплачені (нараховані) у зв'язку
з придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу
(пункт 198.6 статті 198 розділу V Кодексу у
редакції чинній станом на 27 серпня 2013
року, тобто на момент видачі позивачеві
податкової накладної його
контрагентом).

У разі, коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеним цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу (абзац
другий пункту 198.6 статті 198 розділу V
Кодексу у редакції чинній станом на 27
серпня 2013 року, тобто на момент видачі
позивачеві податкової накладної його
контрагентом).

Пунктом 198.6 (абзац третій) статті 198
Податкового кодексу України
передбачено, що у разі, якщо платник
податку не включив у відповідному
звітному періоді до податкового
кредиту суму податку на додану
вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: у паперовому вигляді; в
електронній формі з дотриманням умови
щодо реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України визначено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Згідно абзацу дев'ятому пункту 201.10
статті 201 Податкового кодексу України,
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за звітний період.

Абзацом 11 пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України у редакції
чинній до 01 січня 2014 року
передбачалось, що у разі відмови
продавця товарів/послуг надати
податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву зі скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», що підтверджують факт
отримання таких товарів, послуг.

01 січня 2014 року набрали чинності зміни
до пункту 201.10 статті Податкового
кодексу України згідно Закону України
від 24 жовтня 2013 року № 657-VII «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України щодо обліку та реєстрації
платників податків та удосконалення
деяких положень» у відповідності до
яких, у разі відмови продавця
товарів/послуг надати податкову
накладну або в разі порушення ним
порядку її заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі покупець
таких товарів/послуг має право додати
до податкової декларації за звітний
податковий період заяву із скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум податку до складу
податкового кредиту. Таке право
зберігається за ним протягом 60
календарних днів, що настають за
граничним терміном подання податкової
декларації за звітний (податковий)
період, у якому не надано податкову
накладну або порушено порядок її
заповнення та/або порядок реєстрації в
Єдиному реєстрі.

Таким чином, починаючи з 01 січня 2014 pоку
платник податків-покупець
товарів/послуг має право подати скаргу
на продавця товарів/послуг тільки
протягом 60 днів, що настають за
останнім днем граничного строку
подання декларації з ПДВ, в якому не
надано податкову накладну, а до 01 січня
2014 року Податковий кодекс України не
містив такої вимоги.

Як встановлено судом і підтверджується
матеріалами адміністративної справи, 16
січня 2014 року позивач надав до
податкової інспекції податкову
декларацію з податку на додану
вартість за грудень 2013 року за № ,
в якій включив до складу податкового
кредиту суму податку на додану
вартість у розмірі 200 084,00 грн. (арк.
справи 33-38).

Разом із податковою декларацією з
податку на додану вартість від 16 січня
2014 року № за грудень 2013 року
позивачем надано до податкового органу
також додаток № 8 до згаданої вище
декларації - «Заяву про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних)
(Д8)» (арк. справи 39), в якій заявлено про
порушення Товариством з обмеженою
відповідальністю «Арм Груп-Україна» в
частині не реєстрації в Єдиному
реєстрі податкової накладної № 2 від 27
серпня 2013 року, та копії документів, що
підтверджують факт отримання
товарів/послуг, а саме: податкової
накладної на поставку товару від
контрагента позивача - Товариства з
обмеженою відповідальністю «Арм
Груп-Україна» від 27 серпня 2013 року № 2
на загальну суму 199 000,00 грн., з яких ПДВ 33
166,67 грн. (арк. справи 25), платіжного
доручення № 2114 від 27 серпня 2013 року, яке
підтверджує факт оплати ТОВ
«Дніпромпром-М» суми 199 000,00 грн. за
оренду техніки відповідно до договору
від 28 листопада 2011 року № 28-11/11, у тому
числі ПДВ 33 166,67 грн. (арк. справи 26),
договору від 28 листопада 2011 року № 28-11/11
(арк. справи 27-30), додатку № 1 до договору
№ 28-11/11 від 28 листопада 2011 року (арк.
справи 31), акту прийому - передачі № 1 до
договору № 28-11/11 від 28 листопада 2011 року
(арк. справи 32).

Виходячи зі змісту вищенаведеного акту
перевірки у податкового органу
відсутні будь-які зауваження стосовно
доданих позивачем до заяви про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних)
(Д8) документів.

При цьому, як вказували представники
відповідача у судовому засіданні,
податкова накладна, відповідно до
пункту 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України, мала бути отримана ТОВ
«Дніпропром-М» у серпні 2013 року,
оскільки наявне платіжне доручення від
27 серпня 2013 року, то у разі її не
отримання, підприємство, яке було
обізнане про порушення своїх прав, мало
скористатись своїм правом на подання
скарги на постачальника протягом 60
календарних днів, що настають за
граничним терміном подання податкової
декларації за звітний (податковий)
період, у якому не надано податкову
накладну або порушено порядок її
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі, як визначено абзацом 11
пункту 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України (зі змінами та
доповненнями).

Стаття 58 Конституції України
передбачає, що закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Відповідно до частини четвертої статті
150 Конституції України передбачено, що
з питань, передбачених цією статтею,
зокрема офіційне тлумачення
Конституції України, Конституційний
Суд України ухвалює рішення, які є
обов'язковими до виконання на
території України.

Даючи оцінку спірним відносинам,
необхідно виходити з позиції
Конституційного Суду України
наведеній у пункті 2 мотивувальної
частини рішення у справі за
конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення
частини першої статті 58 Конституції
України (справа про зворотну дію в часі
законів та інших нормативно-правових
актів) від 09 лютого 1999 року № 1-7/99,
викладеної стосовно дії загально -
правового принципу норми права у часі.
За якою, дію нормативно-правового акта
в часі треба розуміти так, що вона
починається з моменту набрання цим
актом чинності і припиняється з
втратою ним, чинності, тобто до події,
факту застосовується той закон або
інший нормативно-правовий акт, під час
дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, виходячи з наведених норм
Конституції України та позиції
Конституційного Суду України можна
зробити висновок, що приписи абзацу 11
пункту 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України у редакції згідно
Закону України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України щодо
обліку та реєстрації платників
податків та удосконалення деяких
положень» від 24 жовтня 2013 року № 657-VII,
що набрали чинності 01 січня 2014 року, і
якими обмежено право покупця
товарів/послуг у разі відмови продавця
таких товарів/послуг надати податкову
накладну або в разі порушення ним
порядку її заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі додати до
податкової декларації за звітний
податковий період заяву із скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум податку до складу
податкового кредиту, лише протягом 60
календарних днів, що настають за
граничним терміном подання податкової
декларації за звітний (податковий)
період, у якому не надано податкову
накладну або порушено порядок її
заповнення та/або порядок реєстрації в
Єдиному реєстрі, можуть бути
застосовані лише до правовідносин, які
виникли після набрання ними чинності.
Тобто, означені норми застосовуються
до правовідносин стосовно відмови
продавця товарів/послуг надати
податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі, які виникли лише після 01 січня
2014 року.

При цьому, вказані вище положення
Податкового кодексу України не можуть
бути застосовані до правовідносин, які
виникли до 01 січня 2014 року, а
правовідносини, що виникли до 01 січня
2014 року повинні регулюватися приписами
Податкового кодексу України, які були
чинними до вказаної дати.

Приймаючи до уваги, що у розглядуваному
випадку правовідносини позивача із
його контрагентом стосовно порушення
порядку реєстрації податкової
накладної виникли до 01 січня 2014 року, то
поширення контролюючим органом на дані
правовідносини приписів абзацу 11
пункту 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України, у редакції чинній з 01
січня 2014 року щодо можливості подання
скарги на такі дії контрагента лише
упродовж 60 календарних днів, що
настають за граничним терміном подання
податкової декларації за звітний
(податковий) період, у якому не надано
податкову накладну або порушено
порядок її заповнення та/або порядок
реєстрації в Єдиному реєстрі, є
неправомірним.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про відсутність у діях
позивача порушень вимог Податкового
кодексу України, та, як наслідок, про
відсутність підстав у контролюючого
органу для збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість спірним податковим
повідомленням-рішенням, і застосування
у відношенні до позивача штрафних
(фінансових) санкцій.

Стаття 71 КАС України передбачає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до статті 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що Державна податкова
інспекція у Київському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області не
довела правомірність прийнятого
спірного податкового
повідомлення-рішення, таким чином
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпропром-М» до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
податкового повідомлення-рішення від 14
березня 2014 року № є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Таким чином, суд присуджує до стягнення
з Державного бюджету України на
користь позивача судові витрати по
сплаті судового збору у розмірі 182,70
грн. (арк. справи 45).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 8, 9, 10, 11, 40, 94, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 254
КАС України, суд, -

п о с т а
н о в и в :

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дніпропром-М» до Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 14 березня 2014
року № , - задовольнити повністю.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області від 14 березня 2014 року № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпропром-М» (, адреса: 83007, Донецька
область, м. Донецьк, вул. Буслаєва, буд.
23) витрати по сплаті судового збору у
розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві
грн. 70 коп.).

Вступна та резолютивна частини
постанови прийняті у нарадчій кімнаті
та проголошені у судовому засіданні 26
травня 2014 року.

Постанова у повному обсязі складена 30
травня 2014 року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Зінченко О.В.