Справа № 2а-23882/11
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2014 р. м. Київ
К/800/20616/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року

у справі № 2а-23882/11

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі

про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області з
адміністративним позовом про визнання
протиправною відмови Управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
у зарахуванні періодів роботи на
посадах стажиста народного судді
Жовтневого райнарсуду з 01.08.1990 по 31.01.1994
та стажиста Тернопільського міського
суду з 04.02.1994 по 09.01.1997 до стажу, що дає
право на призначення пенсії за
вислугою років згідно з статтею 50-1
Закону України «Про прокуратуру» - як
стаж державної служби; визнання
протиправною відмови Управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
у призначенні пенсії за вислугою років
згідно статтею 50-1 Закону України «Про
прокуратуру»; зобов'язання Управління
ПФУ зарахувати роботу на посаді
стажиста народного судді Жовтневого
райнарсуду з 01.08.1990 по 31.01.1994 та на
посаді стажиста Тернопільського
міського суду - з 04.02.1994 по 09.01.1997 до
стажу, що дає право на призначення
пенсії за вислугою років; зобов'язання
Управління ПФУ призначити та
виплачувати пенсію за вислугою років,
відповідно до статті 50-1 Закону України
«Про прокуратуру» з 12.07.2011.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 26.12.2011 позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26.02.2014
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове - про
відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням
суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2
оскаржила його у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просила
скасувати вказане рішення суду
апеляційної інстанції з мотивів
порушення названим судом норм
матеріального права та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом 1
частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки жодна з осіб, які
беруть участь у справі, не заявили
клопотання про розгляд справи за їх
участю.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, 12.07.2011 позивач звернулась до
Управління ПФУ із заявою про
призначення їй пенсії за вислугою
років відповідно до статті 50-1 Закону
України «Про прокуратуру».

Рішенням комісії Управління
Пенсійного фонду України в місті
Тернополі від 26.09.2011 вирішено відмовити
у призначенні пенсії за вислугою років
ОСОБА_2 у відповідності до норм Закону
України «Про прокуратуру».

Згідно з даними трудової книжки
встановлено, що наказом начальника
управління юстиції Миколаївської
облдержадміністрації від 01.08.1990 №226-К
позивач зарахована стажистом
народного судді Жовтневого райнарсуду
м. Миколаїв. Наказом № 28-Л звільнена із
займаної посади з переводом в
управління юстиції Тернопільської
облдержадміністрації. Наказом
начальника управління юстиції
Тернопільської облдержадміністрації
від 04.02.1994 № 14-К ОСОБА_2 прийнята на
посаду стажиста Тернопільського
міського суду в порядку переводу з
посади стажист Жовтневого районного
суду м Миколаїв. 09.01.1997, згідно з наказом
№ 2-К звільнена з посади стажиста
Тернопільського міського суду по
статті 36 пункт 5 КЗпП України у зв'язку з
переводом на роботу в органи
прокуратури.

Також судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_2 на посаді
стажиста Тернопільського міського
суду брала участь у розгляді цивільних
справ в якості секретаря судового
засідання, виготовляла протоколи
судових засідань, здійснювала досудову
підготовку по справах та виконувала
іншу роботу за дорученням голови суду,
судді, що підтверджується копією
довідки від 05.03.2009 № 08, виданої
Тернопільським міськрайонним судом
Тернопільської області.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
перебуваючи у штаті управління
юстиції, позивач набула статусу
спеціаліста управління, оскільки
здійснювала роботу спеціаліста
апарату обласного управління юстиції,
виконувала роботу на посадах секретаря
суду, секретаря судового засідання, що,
на думку суду першої інстанції,
зараховується в стаж державної служби,
а позивач виконувала саме таку роботу,
тому стаж її роботи на посаді стажиста
народного судді Жовтневого райнарсуду
м. Миколаєва з 01.08.1990 по 31.01.1994 та
стажиста Тернопільського міського
суду з 04.02.1994 по 09.01.1997 підлягає до
зарахування в стаж державної служби, що
дає право на призначення пенсії за
вислугою років.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у позові, суд
апеляційної інстанції виходив з
відсутності підстав вважати, що
позивач обіймала посаду, котра
відноситься до державної служби.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції погоджується зі вказаним
обґрунтованим висновком суду
апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 50-1
Закону України «Про прокуратуру» до
вислуги років, що дає право на пенсію
згідно з цією статтею, зараховується
час роботи на прокурорських посадах,
перелічених у статті 56 цього Закону, в
тому числі у військовій прокуратурі,
стажистами в органах прокуратури,
слідчими, суддями, на посадах
начальницького складу органів
внутрішніх справ, офіцерських посадах
Служби безпеки України, посадах
державних службовців, які займають
особи з вищою юридичною освітою, в
науково-навчальних закладах
Генеральної прокуратури України
працівникам, яким присвоєно класні
чини, на виборних посадах у державних
органах, на посадах в інших
організаціях, якщо працівники, що мають
класні чини, були направлені туди, а
потім повернулися в прокуратуру,
строкова військова служба, половина
строку навчання у вищих юридичних
навчальних закладах, частково
оплачувана відпустка жінкам по догляду
за дитиною до досягнення нею трьох
років.

Відповідно до пункту 2 Порядку
обчислення стажу державної служби,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.05.1994 N 283, до
стажу державної служби зараховується
робота (служба): на посадах державних
службовців у державних органах,
передбачених у статті 25 Закону України
«Про державну службу», а також на
посадах, віднесених Кабінетом
Міністрів України до відповідної
категорії посад державних службовців;
на посадах керівних працівників і
спеціалістів в апараті органів
прокуратури, судів, нотаріату,
дипломатичної служби, митного
контролю, внутрішніх справ, служби
безпеки, інших органів управління
військових формувань, державної
податкової та контрольно-ревізійної
служби; на посадах керівних
працівників і спеціалістів державних
органів колишніх УРСР та інших
республік, а також колишнього СРСР
згідно з додатком; на посадах суддів,
слідчих, прокурорів, інших службових
осіб, яким присвоєно персональні
звання; на посадах керівних
працівників і спеціалістів в органах,
що згідно з чинним законодавством
здійснюють державний нагляд за
охороною праці.

Розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 03.03.1995 N 131-р затверджено
перелік посад працівників апарату
судів та арбітражних судів, робота на
яких зараховується до стажу державної
служби, проте такої посади як «стажист
суду» у цьому переліку немає.

Згідно з положеннями статті 1 Закону
України «Про державну службу» державна
служба в Україні - це професійна
діяльність осіб, які займають посади в
державних органах та їх апараті щодо
практичного виконання завдань і
функцій держави та одержують заробітну
плату за рахунок державних коштів.

Ці особи є державними службовцями і
мають відповідні службові
повноваження.

Оскільки жодним нормативно-правовим
документом не передбачено включення
посади «стажист суду» до переліку
посад, робота на яких включається до
стажу державної служби, суд касаційної
інстанції вважає правильним висновок
суду апеляційної інстанції щодо
відсутності підстав для задоволення
позову.

Таким чином, доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами, у зв'язку з чим відсутні
підстави для її задоволення та
скасування чи зміни оскаржуваного
судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2
залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, і може бути переглянута
Верховним Судом України у строк та у
порядку, визначеними статтями 237 - 2391
КАС України.