Справа № 804/6219/14
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2014-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2014 р. Справа № 804/6219/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ніколайчук
С.В. розглянувши у письмовому
провадженні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом 194
понтонно-мостового загону Державної
спеціальної служби транспорту до
Державної фінансової інспекції в
Дніпропетровській області про
скасування вимоги , -

ВСТАНОВИВ:

30.04.2014 року 194 понтонно-мостовий загон
Державної спеціальної служби
транспорту звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
фінансової інспекції в
Дніпропетровській області, в якому
просить суд:

- поновити пропущений з поважних причин
строк для оскарження вимоги Державної
фінансової інспекції в
Дніпропетровській області від 09.12.2013р.
№04-08-05-15/15568;

- скасувати п.3 вимоги Державної
фінансової інспекції в
Дніпропетровській області 09.12.2013р. №
04-08-05/15568 про усунення виявлених
ревізією порушень.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що п.3 вимоги про усунення
порушень, виявлених ревізією, який
оскаржується, є необґрунтованим та
таким, що прийнятий відповідачем з
перевищенням повноважень та не у
спосіб, визначений Конституцією та
законами України. Зазначає, що у п. 3
вимоги викладений висновок про
порушення п.4 ст.13, п.9 ст.5 Бюджетного
Кодексу України, оскільки при ревізії
надання платних послуги встановлено,
що доходи від їх надання
зараховувались до спеціального фонду
та використовувалися на власні
потреби, а витрати з надання таких
послуг покривались за рахунок коштів
загального фонду та не спрямовувалися
на відновлення касових видатків
загального фонду, пов'язаних з
організацією цих послуг. Відповідно до
п.40 ст.116 Бюджетного Кодексу України на
думку відповідача зазначене є
бюджетним правопорушенням. Однак,
отримані кошти від надання послуг є
власними надходженнями бюджетної
установи позивача, отримуються
додатково та включаються до
спеціального фонду бюджету. Таким
чином, 194 понтонно-мостовий загон
Державної спеціальної служби
транспорту не порушував законодавство,
а відповідно до вимог Бюджетного
кодексу України кошти одержані від
господарської діяльності з 2011-2013р.
включалися до спеціального фонду
бюджету та використовувалися на
покриття дефіциту загального фонду
бюджету (предмети, матеріали,
обладнання та інвентар, у т.ч м'який
інвентар та обмундирування - 2950306,45грн.,
придбання продуктів харчування та
інше); вважає, що п.3 вимоги Державної
фінансової інспекції в
Дніпропетровській області 09.12.2013р. №
04-08-05/15568 повинен бути скасований, як
необґрунтований.

Ухвалою суду від 31.03.2014р. відкрито
провадження у адміністративній справі,
справу до розгляду в судовому
засіданні на 20.05.2014р.

Ухвалою суду від 06.06.2014р. позивачу
поновлено пропущений строку звернення
до суду.

В подальшому розгляд справи
відкладався на 06.06.2014р.

06.06.2014р. представники позивача та
відповідача в судове засідання не
з'явились про дату, час та місце
розгляду адміністративної справи
повідомлені належним чином, докази
чого наявні в матеріалах справи,
відповідач на пропозицію суду,
заперечень на адміністративний позов
не подав.

Позивач надав до суду додаткові докази
та клопотання про розгляд справи за
відсутності його представника.

Враховуючи належне повідомлення
позивача про дату, час та місце
розгляду адміністративної справи,
строки розгляду та вирішення справи,
встановлені ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає за можливе вирішити
спір за відсутності сторін, у
письмовому провадженні, за наявними у
справі доказами відповідно до вимог ч.
4, ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази у
сукупності з нормами чинного
законодавства України, суд дійшов
висновку про задоволення позову,
виходячи з наступного:

відповідно до ст. 1 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
здійснення державного фінансового
контролю забезпечує центральний орган
виконавчої влади, уповноважений
Президентом України на реалізацію
державної політики у сфері державного
фінансового контролю (далі - орган
державного фінансового контролю).

Орган державного фінансового контролю
у своїй діяльності керується
Конституцією України, цим Законом,
іншими законодавчими актами, актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
головними завданнями органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування.

Порядок проведення органом державного
фінансового контролю державного
фінансового аудиту, інспектування та
перевірок державних закупівель
установлюється Кабінетом Міністрів
України.

Судом встановлено, що відповідно до п.
2.30 Плану роботи ДФІ України на 3 квартал
2013 року та на підставі направлень від
13.09.2013 року № 1441-13 та № 23, виданих
начальником інспекції, головним
державним фінансовим інспектором
Мудрим М.В. проведено ревізію окремих
питань фінансово-господарської
діяльності 194 понтонно-мостового
загону Державної спеціальної служби
транспорту за період з 01.01.2011 року по
01.09.2013 року, за результатами якої
складено акт від 08.11.2013 року № 08-22/13.

Пунктом 7 ст. 10 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
передбачено право органів державного
фінансового контролю пред'являти
керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства

Відповідно до п. 46 Порядку № 550 якщо
вжитими в період ревізії заходами не
забезпечено повне усунення виявлених
порушень, контролюючим органом у строк
не пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Про усунення виявлених ревізією фактів
порушення законодавства цей об'єкт
контролю у строк, визначений вимогою
про їх усунення, повинен інформувати
відповідний контролюючий орган з
поданням завірених копій первинних,
розпорядчих та інших документів, що
підтверджують усунення порушень.

Так, на підставі акта ревізії ДФІ
Дніпропетровської області направлено
до 194 понтонно-мостового загону
Державної спеціальної служби
транспорту вимогу щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
викладених в листі від 09.12.2013 року №
04-08-05-15/15568.

В пункті 3 цієї вимоги від 09.12.2013р.
№04-08-05-15/15568 зазначено наступне:

ревізією законності надання платних
послуг встановлено, що у порушення п.4
ст.13, п.9 ст.5 Бюджетного Кодексу України,
пп.19, 23, 49 Порядку 228, ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік» доходи від
їх надання зараховувалися до
спеціального фонду та
використовувалися на власні потреби, а
витрати з надання таких послуг
покривалися за рахунок коштів
загального фонду та не спрямовувалися
на відновлення касових видатків
загального фонду, пов'язаних з
організацією цих послуг. Відповідно до
п.40 ст.116 Бюджетного Кодексу України
зазначене є бюджетним правопорушенням.

Загальна сума витрат на утримання
військовослужбовців, залучених до
виконання робіт, не віднесених до
основної діяльності та здійснених за
рахунок загального фонду склала 93752,63
гривні.

У зв'язку з чим, у 2013 році відновити
касові видатки по загальному фонду на
суму 23968,88грн. та перерахувати до
загального фонду державного бюджету
кошти на суму 69783,75грн.

Таким чином, в результаті
вищезазначеного, впродовж 2011 - 2013 років
позивачем здійснено видатки за рахунок
коштів загального фонду в сумі 93752,63
грн., які, на думку відповідача, мають
бути здійснені за рахунок спеціального
фонду, що є порушенням ч. 4 ст. 23
Бюджетного кодексу України, п. 46, 49
Порядку складання, розгляду,
затвердження та основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28.02.2002
року № 228.

Згідно п.1 Положення «Про державну
спеціальну службу транспорту»,
затвердженого Указом Президента
України від 06.08.2004р. №873/2004, Державна
спеціальна служба транспорту є
спеціалізованим державним органом
транспорту у складі Міністерства
інфраструктури, що є центральним
органом виконавчої влади, та
призначена для забезпечення
стійкого функціонування транспорту в
мирний час та в умовах воєнного і
надзвичайного стану, забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
захисту населення і територій від
надзвичайних ситуацій, запобігає цим
ситуаціям та реагує на них, ліквідує їх
наслідки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
державну службу транспорту» від
05.02.2004р. №1449-IVI Державна спеціальна
служба транспорту України є
спеціалізованим державним органом
транспорту у складі Міністерства
інфраструктури України, призначеним
для забезпечення стійкого
функціонування транспорту в мирний час
та в умовах воєнного і надзвичайного
стану. Виконання інших завдань,
пов'язаних з забезпеченням ефективного
функціонування національної
транспортної системи України.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про
оборону України» участь в обороні
держави разом із Збройними Силами
України беруть у межах своїх
повноважень інші військові формування,
утворені відповідно до законів
України, Державна спеціальна служба
транспорту, а також відповідні
правоохоронні органи.

Відповідно до ст.20 Закону України « Про
Державну спеціальну службу
транспорту» господарська діяльність
юридичних осіб, що входять до складу
Державної спеціальної служби
транспорту, здійснюється відповідно до
законодавства України.

Судом встановлено, що згідно із п. 1.
Положення про 194 понтонно-мостового
загону Державної спеціальної служби
транспорту, затвердженого головою
адміністрації Державної спеціальної
служби транспорту від 30.10.2012р., 194
понтонно-мостовий загон Державної
спеціальної служби транспорту є
структурним підрозділом Державної
спеціальної служби транспорту,
призначений для забезпечення стійкого
функціонування транспорту в мирний час
та в умовах воєнного і надзвичайного
стану та підпорядковується
Адміністрації Державної спеціальної
служби транспорту. Засновником
понтонно-мостового загону є
центральний орган виконавчої влади в
галузі транспорту (Міністерство
інфраструктури України).

Відповідно до вимог п.6, п.14 Положення
про 194 понтонно-мостовий загон
Державної спеціальної служби
транспорту командир загону має право у
межах своїх повноважень укладати
господарські договори та у порядку,
передбаченому законодавством України,
здійснювати господарську діяльність
за переліком що додається.

Виходячи із ст. 11 Закону України «Про
ціни і ціноутворення» на всі види
продукції, товарів і послуг ціну
встановлює сама установа (за винятком
таких, по яких здійснюється державне
регулювання цін і тарифів).

До вартості платної послуги
включаються всі витрати, пов'язані з її
наданням.

Відповідно до п. 138.8 ст. 138 Податкового
кодексу України собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з ч. 4 ст. 13 Бюджетного кодексу
України власні надходження бюджетних
установ використовуються (з
урахуванням частини дев'ятої статті 51
цього Кодексу) на: покриття витрат,
пов'язаних з організацією та
наданням послуг, що надаються
бюджетними установами згідно з їх
основною діяльністю (за рахунок
надходжень підгрупи 1 першої групи).

Видатки на заробітну плату
обчислюються та плануються у складі
спеціального фонду залежно від обсягу
діяльності, що провадиться за рахунок
цих коштів із застосуванням
встановлених законодавством норм.

Тобто, у разі, коли роботи виконуються
госпрозрахунковими структурними
підрозділами бюджетної установи або
працівниками, зайнятими наданням цих
послуг понад норми їх робочого часу, і
відповідно підлягають оплаті за
відпрацьований час, то за штатним
розписом мають бути затверджені
відповідні посади, які утримуються за
рахунок спеціального фонду.

При виконанні робіт з надання
відповідних послуг у межах норм
робочого часу штатними працівниками,
які утримуються за рахунок загального
фонду (в разі неможливості виділити
окремі структурні підрозділи для
надання відповідних послуг), у
спеціальному фонді можуть плануватися
лише кошти на встановлення надбавок за
складність та напруженість і на
преміювання цих працівників.

Згідно із ч. 1 ст. 51 Бюджетного кодексу
України керівники бюджетних установ
утримують чисельність працівників,
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та здійснюють
фактичні видатки на заробітну плату
(грошове забезпечення), включаючи
видатки на премії та інші види
заохочень чи винагород, матеріальну
допомогу, лише в межах фонду заробітної
плати (грошового забезпечення),
затвердженого для бюджетних установ у
кошторисах.

Враховуючи кількість відпрацьованого
часу військовослужбовцями (зазначену в
табелях обліку робочого часу), норми
забезпеченості на харчування, речове
майно, лазне-пральне обслуговування,
постільні речі та витрати пального для
перевезення військовослужбовців,
залучених до виконання господарських
угод загальна сума витрат на утримання
зазначених військовослужбовців,
здійснена за рахунок загального фонду
склала 93752,63грн., які на думку
відповідача позивач повинен
відшкодувати.

Так, протягом періоду, який
перевірявся, позивачем було укладено 16
договорів на виконання
навантажувально-розвантажувальних
робіт та підсобних робіт,
сільськогосподарських робіт, збору
врожаю, прибирання вулиць міста,
зазначені послуги входять до переліку
видів господарської діяльності
платних послуг, які можуть надаватися
позивачем (Додаток до п. 6 Положення про
194 понтонно-мостового загону Державної
спеціальної служби транспорту).

Таким чином, надання позивачем платних
послуг здійснено з метою реалізації
основної діяльності 194
понтонно-мостового загону Державної
спеціальної служби транспорту,
належного його функціонування, а отже
утримання таких
працівників-військослужбовців за
рахунок загального фонду бюджету є
правомірним.

Відповідно до п. 23 Порядку складання,
розгляду, затвердження та основних
вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 лютого 2002 р. № 228, видатки
спеціального фонду кошторису за
рахунок власних надходжень плануються
у такій послідовності: за
встановленими напрямами використання,
на погашення заборгованості установи з
бюджетних зобов'язань за спеціальним
та загальним фондом кошторису та на
проведення заходів, пов'язаних з
виконанням основних функцій, які не
забезпечені (або частково забезпечені)
видатками загального фонду.

З метою вдосконалення системи власних
надходжень бюджетних установ
Кабінетом Міністрів України
Постановою № 659 від 17.05.2002 року було
затверджено перелік груп власних
надходжень бюджетних установ, вимоги
щодо їх утворення та напрями
використання згідно з додатком 1.

Аналіз зазначеного нормативно -
правового акту дозволяє, зробити
висновок, що власні надходження
бюджетних установ поділяються на дві
групи: перша - плата за послуги, що
надаються бюджетними установами (цю
групу утворюють надходження від плати
за послуги, що надаються бюджетними
установами згідно із законами та
нормативно-правовими актами, такі
надходження мають постійний характер і
обов'язково плануються у бюджеті);
друга група - інші джерела власних
надходжень бюджетних установ (цю групу
утворюють кошти, перераховані
бюджетним установам для виконання
окремих доручень, а також благодійні
внески, гранти та дарунки, такі кошти не
мають постійного характеру і
плануються лише у випадках, що
попередньо визначені рішеннями
Кабінету Міністрів України, укладеними
угодами, в тому числі міжнародними,
календарними планами проведення
централізованих заходів тощо).

Перша група поділяється на такі
підгрупи: 1) плата за послуги, що
надаються бюджетними установами
згідно з їх функціональними
повноваженнями, тобто це кошти, які
надійшли бюджетним установам як плата
за послуги, надання яких пов'язане з
виконанням основних функцій та завдань
бюджетних установ, а також за послуги
із створення умов для початку
реалізації інфраструктурних проектів;
2) надходження бюджетних установ від
господарської та/або виробничої
діяльності. 3) плата за оренду майна
бюджетних установ. 4) надходження
бюджетних установ від реалізації
майна.

Власні надходження бюджетних установ
використовуються (з урахуванням
частини дев'ятої статті 51 цього
Кодексу) на: покриття витрат, пов'язаних
з організацією та наданням послуг, що
надаються бюджетними установами
згідно з їх основною діяльністю (за
рахунок надходжень підгрупи 1 першої
групи); організацію додаткової
(господарської) діяльності бюджетних
установ (за рахунок надходжень
підгрупи 2 першої групи); утримання,
облаштування, ремонт та придбання
майна бюджетних установ (за рахунок
надходжень підгрупи 3 першої групи);
ремонт, модернізацію чи придбання
нових необоротних активів та
матеріальних цінностей, покриття
витрат, пов'язаних з організацією
збирання і транспортування відходів і
брухту на приймальні пункти (за рахунок
надходжень підгрупи 4 першої групи);
господарські потреби бюджетних
установ, включаючи оплату комунальних
послуг і енергоносіїв (за рахунок
надходжень підгруп 2 і 4 першої групи);
організацію основної діяльності
бюджетних установ (за рахунок
надходжень підгруп 1 і 3 другої групи);
виконання відповідних цільових
заходів (за рахунок надходжень
підгрупи 2 другої групи).

Відповідно до пункту 1 Порядку
складання, розгляду, затвердження та
основні вимоги до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 лютого 2002 р. N 228 (далі - Порядок №
228), кошторис бюджетної установи (далі -
кошторис) - основний плановий
фінансовий документ бюджетної
установи, яким на бюджетний період
встановлюються повноваження щодо
отримання надходжень і розподіл
бюджетних асигнувань на взяття
бюджетних зобов'язань та здійснення
платежів для виконання бюджетною
установою своїх функцій та досягнення
результатів, визначених відповідно до
бюджетних призначень. Кошторис має
такі складові частини:

- загальний фонд, який містить обсяг
надходжень із загального фонду бюджету
та розподіл видатків за повною
економічною класифікацією видатків
бюджету на виконання бюджетною
установою (далі - установа) основних
функцій або розподіл надання кредитів
з бюджету за класифікацією
кредитування бюджету;

- спеціальний фонд, який містить обсяг
надходжень із спеціального фонду
бюджету на конкретну мету та їх
розподіл за повною економічною
класифікацією видатків бюджету на
здійснення відповідних видатків
згідно із законодавством, а також на
реалізацію пріоритетних заходів,
пов'язаних з виконанням установою
основних функцій, або розподіл надання
кредитів з бюджету згідно із
законодавством за класифікацією
кредитування бюджету.

Пунктами 18, 19, 20 Порядку № 228
встановлено, що у процесі формування
спеціального фонду проекту кошторису
планування власних надходжень
бюджетних установ здійснюється за
групами та підгрупами, визначеними
Бюджетним кодексом України, з
урахуванням того, що показники власних
надходжень формуються:

за першою групою (надходження від плати
за послуги, що надаються бюджетними
установами згідно із законодавством) -
з урахуванням рівня їх фактичного
виконання за останній звітний рік, а
також очікуваного виконання таких
показників за період, що передує
планованому;

за першою підгрупою другої групи
(благодійні внески, гранти та дарунки) -
на підставі договорів, календарних
планів проведення централізованих
заходів та інших документів, якими
передбачено отримання таких внесків,
грантів та дарунків;

за третьою підгрупою другої групи
(кошти, що отримують вищі та
професійно-технічні навчальні заклади
від розміщення на депозитах тимчасово
вільних бюджетних коштів, отриманих за
надання платних послуг, якщо таким
закладам законом надано відповідне
право) - за видами надходжень, які
передбачається розміщувати на
депозитах.

Спеціальний фонд проекту кошторису
передбачає зведення показників за
всіма джерелами надходження коштів до
цього фонду та відповідними напрямами
їх використання.

Розподіл видатків бюджету та надання
кредитів з бюджету спеціального фонду
проекту кошторису проводиться
виключно в межах і за рахунок
відповідних надходжень, запланованих
на цю мету в зазначеному фонді.

Відповідальність за виникнення
заборгованості, що склалася за
видатками спеціального фонду, несе
виключно розпорядник, з вини якого вона
утворилась.

Під час визначення обсягів видатків
бюджету та/або надання кредитів з
бюджету розпорядників нижчого рівня
головні розпорядники повинні
враховувати об'єктивну потребу в
коштах кожної установи, виходячи з її
основних виробничих показників і
контингентів, які встановлюються для
установ (кількість класів, учнів у
школах, ліжок у лікарнях, дітей у
дошкільних закладах тощо), обсягу
виконуваної роботи, штатної
чисельності, необхідності погашення
дебіторської і кредиторської
заборгованості та реалізації окремих
програм і намічених заходів щодо
скорочення витрат у плановому періоді.

Обов'язковим є виконання вимоги щодо
першочергового забезпечення
бюджетними коштами видатків на оплату
праці з нарахуваннями, виплату
стипендії, а також на господарське
утримання установ. Під час визначення
видатків у проектах кошторисів
установи повинен забезпечуватися
суворий режим економії коштів і
матеріальних цінностей. До кошторисів
можуть включатися тільки видатки,
передбачені законодавством,
необхідність яких обумовлена
характером діяльності установи.
Видатки на придбання обладнання,
капітальний ремонт приміщень тощо, які
не є першочерговими, можуть
передбачатися лише за умови
забезпечення коштами невідкладних
витрат та відсутності заборгованості.
При цьому видатки на заробітну плату з
коштів спеціального фонду
обчислюються залежно від обсягу
діяльності, що провадиться за рахунок
цих коштів, із застосуванням
встановлених законодавством норм, які
використовуються установами
аналогічного профілю.

У відповідності до пункту 23 Порядку №
228 видатки спеціального фонду
кошторису за рахунок власних
надходжень плануються у такій
послідовності: за встановленими
напрямами використання, на погашення
заборгованості установи з бюджетних
зобов'язань за спеціальним та
загальним фондом кошторису та на
проведення заходів, пов'язаних з
виконанням основних функцій, які не
забезпечені (або частково забезпечені)
видатками загального фонду.

При цьому розпорядник бюджетних коштів
здійснює коригування обсягів узятих
бюджетних зобов'язань за загальним
фондом кошторису для проведення
видатків з цих зобов'язань із
спеціального фонду кошторису
відповідно до бюджетного
законодавства.

Для обліку операцій із доходами
спеціального фонду Планом рахунків і
змінами та доповненнями до Порядку
застосування Плану рахунків
бухгалтерського обліку бюджетних
установ, затвердженими Наказом
Державного казначейства України від
26.03.2002 № 54, передбачено наведені далі
рахунки й субрахунки. Облік доходів
спеціального фонду ведеться на
пасивному рахунку 71 «Доходи
спеціального фонду», який має такі
субрахунки: № 711 «Доходи за коштами,
отриманими як плата за послуги»; № 712
«Доходи за іншими джерелами власних
надходжень бюджетних установ»;№ 713
«Доходи за іншими надходженнями
спеціального фонду»; № 714 «Кошти
батьків за надані послуги»;№ 715
«Доходи, спрямовані на покриття
дефіциту загального фонду»; № 716
«Доходи за витратами майбутніх
періодів».

На субрахунку № 715 обліковуються кошти
спеціального фонду, спрямовані на
покриття дефіциту бюджету.

В ході судового розгляду встановлено,
що керівництвом 194 понтонно-мостового
загону Державної спеціальної служби
транспорту укладалися партнерські
угоди про надання послуг за яким
позивач отримував дохід, що включався
до спеціального фонду.

Як свідчать матеріали справи, кошторис
видатків по спецфонду містить витрати
на покриття дефіциту загального фонду
бюджету (предмети, матеріали,
обладнання та інвентар, у т.ч. м'який
інвентар та обмундирування - 2950306,45грн.,
придбання продуктів харчування
-81393.66грн.,медикамент та прев'язувальні
матеріали - 59520,52 грн.).

Постановою КМ України від 17.05.2002, № 659
"Про затвердження переліку груп
власних надходжень бюджетних установ,
вимог щодо їх утворення та напрямів
використання" як власні надходження
бюджетних установ, зазначено плата за
послуги, що надаються бюджетними
установами згідно з їх основною
діяльністю, надходження бюджетних
установ додаткової (господарської)
діяльності.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що позивач правомірно,
згідно чинного законодавства
використовував власні надходження,
включаючи їх до спеціального фонду на
субрахунок «доходи, спрямовані на
покриття дефіциту загального фонду»
для подальшого їх використання на
господарські потреби, включаючи оплату
комунальних послуг і енергоносіїв та
на організацію додаткової
(господарської) діяльності (за рахунок
надходжень підгруп 2 (плата за послуги,
що надаються бюджетними установами
згідно з їх основною діяльністю) першої
групи), а законодавством не встановлено
зарахування коштів отриманих, як
власні надходження позивача, для
відновлення касових видатків по
загальному фонду. При виплаті
заробітної плати та утриманні
працівників- військовослужбовців,
позивача за рахунок коштів загального
фонду кошторису, 194 понтонно-мостовим
загоном Державної спеціальної служби
транспорту не було порушено вимог
чинного законодавства, зокрема,
Бюджетного кодексу України, оскільки,
як встановлено судом, вони виконували
роботу за господарськими угодами, які є
основною діяльністю 194
понтонно-мостового загіну Державної
спеціальної служби транспорту.

Як вбачається з акту ревізії, жодних
фактів нецільового використання
коштів спеціального фонду кошторису
або їх використання з порушенням
бюджетних призначень не встановлено.

Крім того, враховуючи лист Державної
казначейської служби України від
30.12.2013р. №17-09/517-35769, згідно якого власні
надходження бюджетних установ
використовуються, зокрема, на
організацію додаткової (господарської)
діяльності бюджетних установ та
господарські потреби бюджетних
установ, включаючи оплату комунальних
послуг і енергоносіїв. Відновлення
касових видатків загального фонду за
рахунок власних надходжень не
передбачено.

Аналізуючи зазначене, суд дійшов
висновку, що Державною фінансовою
інспекцією у Дніпропетровській
області не надано суду достатніх та
беззаперечних доказів на
підтвердження порушень 194
понтонно-мостовим загоном Державної
спеціальної служби транспорту
фінансової дисципліни з боку,
зазначених у п. 3 вимог, викладених в
листі Державної фінансової інспекції в
Дніпропетровській області 09.12.2013р. №
04-08-05/15568 «Вимоги щодо усунення
порушень, виявлених ревізією».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні грунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Представник відповідача, як суб'єкт
владних повноважень, не довів
правомірність та обґрунтованість п. 3
вимоги Державної фінансової інспекції
в Дніпропетровській області від 09.12.2013
року №. № 04-08-05/15568 про усунення
виявлених ревізією порушень

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги 194
понтонно-мостового загону Державної
спеціальної служби транспорту є
обґрунтованими та законними, тому
підлягають задоволенню.

Позивачем сплачено судовий збір в
розмірі 73,08 грн., що підтверджується
квитанцією від 30.04.2014 року № 121332.864.1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Згідно із ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судовий збір в розмірі 73,08 грн.
присуджується на користь позивача за
рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 122, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов 194
понтонно-мостового загіну Державної
спеціальної служби транспорту до
державної фінансової інспекції в
Дніпропетровській області про
скасування вимоги - задоволити
повністю.

Скасувати п.3 листа - вимоги Державної
фінансової інспекції в
Дніпропетровській області від 09.12.2013
року №. № 04-08-05/15568 про усунення
виявлених ревізією порушень.

Стягнути з державного бюджету України
суму сплаченого 194 понтонно-мостовим
загоном Державної спеціальної служби
транспорту судового збору у розмірі 73,08
грн. (сімдесят три грн. 20 коп.)
сплаченого згідно квитанції №121332.864.1
від 30.04.14р.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження, а у разі її апеляційного
оскарження - з моменту проголошення
судового рішення суду апеляційної
інстанції.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у десятиденний
строк з дня отримання копії постанови,
виготовленої у повному обсязі.

Суддя С.В.
Ніколайчук