Справа № 826/5551/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 826/5551/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Погрібніченка І.М.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справуза
позовом Державного підприємства
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом»доВідділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у місті Києвіпро визнання
протиправними дій та визнання
недійсною платіжної вимоги від 28
березня 2014 року № 39832110/31, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
25 квітня 2014 року до Окружного
адміністративного суду м. Києва
звернулось Державне підприємство
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК
«Енергоатом», позивач) з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у місті Києві (далі -
відповідач) про визнання протиправними
дій та визнання недійсною платіжної
вимоги від 28 березня 2014 року № 39832110/31.
На думку позивача, дії, направлені на
примусове списання коштів, оформлені
платіжною вимогою, вчинені Відділом
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у місті Києві поза межами
наданих йому повноважень та не
відповідають вимогам законодавства,
що призвело до порушення законних
Представник відповідача проти
позовних вимог заперечував, оскільки
при виставленні оскаржуваної
платіжної вимоги діяв в рамках чинного
законодавства України.
Відповідно до вимог частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, в зв'язку з
неявкою в судове засідання
представника відповідача, суд дійшов
висновку про розгляд справи у
письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, враховуючи принципи рівності
сторін, Окружний адміністративний суд
В провадженні Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у місті
Києві знаходиться зведене виконавче
провадження ВП 39832110 про стягнення з ДП
«НАЕК «Енергоатом» заборгованості на
користь юридичних, фізичних осіб та
держави. До складу зведеного
виконавчого провадження входить 329
виконавчих проваджень.
Вимогою державного виконавця від
16 січня 2014 року № 39832110 зобов'язано ДП
«НАЕК «Енергоатом» перерахувати кошти
на депозитний рахунок Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у місті Києві або на рахунок
стягувачів та, в разі сплати
заборгованості, надати інформацію у
письмовому вигляді в строк до 31 січня
2014 року. Зазначена вимога отримана
позивачем 22 січня 2014 року, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи відомостями пошукової форми
Українського державного підприємства
поштового зв'язку «Укрпошта».
Постановою державного виконавця
від 03 лютого 2014 року, на виконання
постанови Окружного адміністративного
суду м. Києва від 16 липня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
зупинено виконавче провадження з
примусового виконання зведеного
виконавчого провадження № 39832110 про
стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом»
заборгованості на користь юридичних,
фізичних осіб та держави.
Вимогою державного виконавця від
03 лютого 2014 року № 39832110 зобов'язано ДП
«НАЕК «Енергоатом» надати
підтверджуючі документи про те, що
позивач є учасником реєстру
паливно-енергетичного комплексу, що
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємства паливно-енергетичного
комплексу» в семиденний строк з
моменту отримання вимоги.
Вказані постанова та вимога
отримані позивачем 08 лютого 2014 року, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи відомостями пошукової форми
Українського державного підприємства
поштового зв'язку «Укрпошта».
Постановою державного виконавця
від 27 лютого 2014 року виконавче
провадження поновлено, відповідна
постанова отримана позивачем 05 березня
2014 року, що підтверджується наявними в
матеріалах справи відомостями
пошукової форми Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта».

28 березня 2014 року державним
виконавцем підготовлено та направлено
до банківських установ платіжну вимогу
№ 39832110/31 для примусового та
безспірного списання грошових коштів з
рахунків боржника на загальну суму 103
712 635, 04 грн.

Незгода з вказаною платіжною
вимогою та діями відповідача щодо її
виставлення обумовила позивача
звернутися до адміністративного суду з
позовом.

Оцінивши за правилами статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України надані сторонами докази та
пояснення, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини, суд
не погоджується з доводами ДП «НАЕК
«Енергоатом», виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19
Конституції України правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини другої
статті 4 Закону України «Про державну
виконавчу службу» від 24.03.1998 № 202/98-ВР
державний виконавець є представником
влади і здійснює примусове виконання
судових рішень, постановлених іменем
України, та рішень інших органів
(посадових осіб), виконання яких
покладено на державну виконавчу
службу, у порядку, передбаченому
законом.

Приписами статті 1 Закону України
статті 4 Закону України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі -
Закон № 606-XIV) визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно з частиною першою статті 2
Закону № 606-XIV примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України.

Обов'язки і права державних
виконавців передбачені статтею 11
Закону № 606-XIV, відповідно до частини
першої якої державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, відповідно до частини
другої статті 11 Закону № 606-XIV державний
виконавець: здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Главою 5 Закону № 606-XIV визначені
особливості звернення стягнення на
майно боржника - юридичної особи.

Так, відповідно до частини
третьої статті 65 Закону № 606-XIV
державний виконавець звертає
стягнення на кошти боржника - юридичної
особи, що перебувають у банках або
інших фінансових установах, у порядку,
встановленому цим Законом. Інформацію
про наявні у боржника рахунки і вклади
державний виконавець отримує в органах
доходів і зборів, інших органах
державної влади, підприємствах,
установах та організаціях, які
зобов'язані надати йому інформацію у
триденний строк, а також за
повідомленнями стягувача.

Державний виконавець може
звернути стягнення на кошти боржника -
юридичної особи, що знаходяться на його
рахунках, а також на рахунках,
відкритих боржником - юридичною особою
через свої філії, представництва та
інші відокремлені підрозділи (частина
четверта статті 65 Закону № 606-XIV).

Постановою Національного банку
України від 21.01.2004 № 22 затверджено
Інструкцію про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті (далі - Інструкція), главою 5 якої
врегульовано процедуру примусового
списання коштів.

Відповідно до статті 1071
Цивільного кодексу України кошти
можуть бути списані з рахунку клієнта
без його доручення на підставі рішення
суду, а також у випадках, установлених
законом (пункт 5.1 Інструкції).

Згідно із пунктом 5.2 Інструкції
примусове списання коштів банки
виконують з рахунків, які відкриті
клієнтами в банках відповідно до
нормативно-правових актів
Національного банку, що регулюють
порядок відкриття та використання
рахунків.

Примусове списання коштів з
рахунків платників ініціюють
стягувачі (орган державної виконавчої
служби) на підставі виконавчих
документів, установлених законами
України (пункт 5.3 Інструкції).

Як передбачено пунктом 5.4
Інструкції, за необґрунтованість
примусового списання коштів,
недостовірність даних, зазначених у
платіжній вимозі, стягувач несе
відповідальність згідно із
законодавством України.

Пунктом 5.5 Інструкції визначено,
що для примусового списання коштів
стягувач оформляє не менше ніж у трьох
примірниках платіжну вимогу за формою,
наведеною в додатку 4, згідно з вимогами
щодо заповнення реквізитів
розрахункових документів, що
викладені в додатку 8 до цієї
Інструкції та цій главі.

У реквізиті «Призначення
платежу» платіжної вимоги стягувач
зазначає назву, дату видачі та номер
(якщо він присвоєний) виконавчого
документа. Якщо в реквізиті
«Призначення платежу» платіжної
вимоги зазначено характер сум, що
підлягають списанню згідно з
виконавчим документом, то платіжна
вимога виконується відповідно до
пункту 2.22 глави 2 цієї Інструкції.
Виконавчий документ, на підставі якого
оформлено платіжну вимогу, банку не
подається.

Відповідно до пункту 5.6
Інструкції платіжну вимогу стягувач
подає до банку, що його обслуговує,
разом із двома примірниками реєстру
платіжних вимог за формою, наведеною в
додатку 9 до цієї Інструкції, реквізити
якого заповнюються згідно з вимогами,
що викладені в додатку 8 до цієї
Інструкції.

Банк, що обслуговує стягувача,
приймає платіжні вимоги протягом 10
календарних днів з дати їх складання,
а банк платника - протягом 30
календарних днів з дати їх складання.

Якщо платник і стягувач
обслуговуються в різних банках, то
банк, що обслуговує стягувача, надсилає
банку платника не менше ніж два
примірники платіжної вимоги на
примусове списання коштів. Крім того,
стягувачу повертається не менше ніж
один примірник платіжної вимоги та
реєстру платіжних вимог. Один
примірник реєстру платіжних вимог
залишається в банку, що обслуговує
стягувача (пункт 5.7 Інструкції).

Згідно із пунктом 5.8 Інструкції
якщо стягувач сам надсилає до банку
платника (відповідно до пункту 2.13 глави
2 цієї Інструкції) платіжну вимогу на
примусове списання коштів, то банк, що
обслуговує стягувача, повертає
стягувачу всі примірники платіжної
вимоги та не менше ніж один примірник
реєстру. Примірник реєстру платіжних
вимог із написом про одержання
примірників платіжної вимоги,
засвідчений підписом стягувача,
залишається в банку, що обслуговує
стягувача.

Відповідно до пункту 5.9
Інструкції банк платника приймає до
виконання платіжну вимогу стягувача
незалежно від наявності достатнього
залишку коштів на рахунку платника і не
має права повертати її в разі неподання
стягувачем реєстру платіжних вимог.

Банк платника в платіжній вимозі
не перевіряє заповнення реквізитів,
визначених в абзаці четвертому пункту
2.4 глави 2 цієї Інструкції.

Банк платника в платіжній вимозі
має право робити виправлення в номері
рахунку платника, назві та коді банку
платника в разі їх зміни з ініціативи
банку платника (у зв'язку з
реорганізацією банку, зміною в банку
правил бухгалтерського обліку,
виконанням банком вимог
законодавства). Виправлення в
платіжній вимозі банк виконує
відповідно до пункту 2.26 глави 2 цієї
Інструкції.

Як передбачено пунктом 5.10
Інструкції у разі недостатності коштів
на рахунку платника банк виконує
платіжну вимогу в межах залишку коштів
згідно з главою 2 цієї Інструкції.

Банк не пізніше ніж наступного
робочого дня повідомляє платника про
надходження платіжної вимоги на
примусове списання коштів з його
рахунку, якщо умова про таке
повідомлення передбачена договором
банківського рахунку цього платника (у
порядку, передбаченому договором).

Як вбачається з матеріалів
вказаної адміністративної справи,
відповідачем в рамках примусового
виконання зведеного виконання
провадження № 39832110 про стягнення з ДП
«НАЕК «Енергоатом» заборгованості на
користь юридичних, фізичних осіб та
держави на загальну суму 17 695 205, 68 грн.
прийнято платіжну вимогу від 28 березня
2014 року № 39832110/31.

За результатами дослідження вказаної
платіжної вимоги від 28 березня 2014 року
№ 39832110/31 встановлено, що остання
оформлена з дотриманням вимог,
встановлених Інструкцією про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті.

При цьому, судом не беруться до
уваги твердження позивача на
протиправність дій відповідача при
виставленні зазначеної платіжної
вимоги, з посиланням на подані ним до
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у місті Києві заяви від 22
лютого 2013 року № 001-13/1760, від 15 травня 2013
року № 6668/10, від 15 травня 2013 року №
6667/10, від 08 лютого 2013 року № 45-269/1264, від 08
лютого 2013 року № 45-269/1264, від 08 лютого 2013
року № 45-270/1263, від 08 лютого 2013 року №
45-272/1261, від 08 лютого 2013 року № 45-271/1262,
від 08 лютого 2013 року № 45-268/1265, від 08
лютого 2013 року № 45-273/1260, від 31 жовтня 2012
року № 15661/10, від 08 жовтня 2012 року №
14500/10 про закінчення виконавчих
проваджень, а також на заяву від 04
березня 2011 року № 32/02-61, подану
відповідачеві Публічним акціонерним
товариством «Укртатнафта», оскільки
такі докази стосуються питань
правомірності дій (бездіяльності)
відповідача щодо винесення
відповідачем постанови про закінчення
виконавчих проваджень.

Проте, зазначені заяви не
спростовують дотримання відповідачем
процедури оформлення платіжної вимоги
від 28 березня 2014 року № 39832110/31, оскільки
останні подавались в рамках інших
виконавчих проваджень, а саме: № 22462159,
№ 32091365, № 32091481, № 33022293, № 33021653, №
33022764, № 33023202, № 612/10, № 652/10 (які є
частиною зведеного виконавчого
провадження № 39832110).

Окрім цього, суд бере до уваги той
факт, що на адресу позивача 22 січня 2014
року надійшла вимога відповідача від 16
січня 2014 року № 39832110, якою останнім
було зобов'язано ДП «НАЕК «Енергоатом»,
зокрема, надати у письмовому вигляді
інформацію про виконання виконавчих
документів, які перебувають на
виконанні у Відділі державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у місті
Києві, в строк до 31 січня 2014 року. Втім,
доказів інформування відповідача про
погашення заборгованості в межах
зведеного виконавчого провадження №
39832110 під час розгляду справи позивачем
суду надано не було, таких доказів не
містять і надані відповідачем
матеріали ВП.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що оскаржувана
платіжна вимога від 28 березня 2014 року №
39832110/31 прийнята на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законом України «Про
виконавче провадження» з урахуванням
усіх обставин, відповідні дії
відповідача є правомірними, а тому
позовні вимоги позивача є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України; суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. ст. 69, 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на
підставі пояснень сторін, третіх осіб
та їхніх представників, показань
свідків, письмових і речових доказів,
висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати
надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд
всебічно, повно та об'єктивно, за
правилами, встановленими ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників сторін по справі, вважає,
що позовні вимоги є необґрунтованими, а
тому в задоволенні адміністративного
позову необхідно відмовити повністю.

Окрім цього, враховуючи положення
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України та частини третьої
статті 4 Закону України «Про судовий
збір», суд вирішив стягнути з позивача 4
384, 80 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. ст. 158-163,
ст. 167, ст. 181, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного
позову Державного підприємства
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом» відмовити
повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом» судовий збір у
розмірі 4 384, 80 грн. на р/р: 4007,
отримувач коштів УДКСУ у Печерському
районі м. Києва, код отримувача (код за
ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача ГУ ДКСУ у
м. Києві, код банку отримувача (МФО) 820019,
код класифікації доходів бюджету 22030001.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статями 185-187 КАС України, шляхом
подання через суд першої інстанції
апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко