Справа № 2а-1870/5428/12
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" червня 2014 р. м. Київ
К/800/391/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів : Логвиненко А.О.
(доповідач), Донець О.Є., Мороз Л.Л.

здійснивши попередній розгляд
касаційної скарги ОСОБА_3 на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 26.09.2012р. та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 11.12.2012р. у справі

за позовом ОСОБА_3

до відповідача-1 Відділу Держкомзему у
Недригайлівському районі Сумської
області

відповідача-2 Реєстратора відділу
Держкомзему у Недригайлівському
районі Сумської області Шевцової Ірини
Сергіївни

з участю третьої особи без самостійних
вимог на предмет спору -
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю
"Дружба-Нова"

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В :

7.05.2012р. до суду з позовом про визнання
дій відповідачів протиправними
звернулась ОСОБА_3 Свої вимоги позивач
мотивував тим, що вона 1.09.2010р. уклала з
сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю
"Дружба-Нова" (далі Товариство) договір
оренди земельної ділянки. Після
підписання договору ОСОБА_3 дійшла
висновку про те, що умови оренди її не
влаштовують, в зв'язку з чим вона
направила до відділу Держкомзему у
Недригайлівському районі заяву не
реєструвати договір оренди. Проте,
31.01.2012р. реєстратор відділу Шевцова І.С.
здійснила реєстрацію договору оренди.
Вважаючи ці дії такими, що не
відповідають закону, позивач просила
задовольнити позовні вимоги та
зобов'язати відділ Держкомзему
скасувати державну реєстрацію
договору оренди.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 26.09.2012р.,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11.12.2012р.,
відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з судовими рішеннями,
позивач звернувся з касаційною
скаргою, в якій, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
просив їх скасувати та задовольнити
позов. При цьому скаржник зазначив, що
суди дійшли помилкового висновку про
необґрунтованість позовних вимог.

У своїх запереченнях Товариство
вважає, що судові рішення є законними
та обґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем та
Товариством 1.09.2010р. укладено договір
оренди земельної ділянки.

25.01.2012р. Товариство звернулось до
відділу Держкомзему у
Недригайлівському районі з заявою про
проведення державної реєстрації
договорів оренди.

31.01.2012р. реєстратором відділу
Держкомзему здійснено державну
реєстрацію договорів.

Відповідно до приписів статті 2442 КАС
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

В постанові Верховного Суду України
від 11.02.2014р. по справі №21-449а13 наведено
наступну правову позицію :

«Верховний Суд України неоднарозово
висловлював свою правову позицію
стосовно моменту укладення договору
оренди землі та наслідків відкликання
підпису з укладеного договору до
державної реєстрації останнього. Так, у
постанові від 18 грудня 2013 року Судова
палата у цивільних справах Верховного
Суду України зазначила, що своє
волевиявлення на укладення договору
учасник (сторона) правочину виявляє в
момент досягнення згоди з усіх
істотних умов, складання та скріплення
підписом письмового документа.
Реєстрація договору є
адміністративним актом, тобто
елементом зовнішнім щодо договору.
Прохання учасника (сторони) правочину
не здійснювати реєстрацію договору
оренди земельної ділянки,
волевиявлення на укладення якого він
виявляв у момент досягнення згоди з
усіх істотних умов, складання та
скріплення підписом письмового
документа, не є підставою для визнання
договору недійсним у порядку,
визначеному частиною третьою статті 203
та частиною першою статті 215 ЦК.

У постанові від 25 грудня 2013 року ця
Судова палата підтвердила наведене
вище правове судження та зазначила, що
відповідно до статті 214 ЦК відмова від
двостороннього правочину може
відбуватися лише за взаємною згодою
сторін. Одностороння незгода сторони з
реєстрацією підписаного (укладеного)
нею договору не може визнаватися
обставиною для визнання його недійсним
із підстав, передбачених частиною
третьою статті 203 та частиною першою
статті 215 ЦК.

Відповідно до статті 18 Закону № 161-XIV
договір оренди землі набирає чинності
після його державної реєстрації.

Статтею 20 цього ж Закону встановлено,
що укладений договір оренди землі
підлягає державній реєстрації. Право
оренди земельної ділянки виникає з дня
державної реєстрації цього права
відповідно до закону, що регулює
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Відносини із реєстрації договорів
оренди землі на час виникнення спірних
відносин регулювалися, зокрема,
Законом № 161-XIV, Порядком ведення
Поземельної книги і Порядком ведення
Книги записів про державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 9 вересня 2009 року
№ 1021, і Тимчасовим порядком ведення
державного реєстру земель,
затвердженим наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 2 липня 2003 року № 174 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 25 липня
2003 року за № 641/7962).

Ні наведені, ні інші
нормативно-правові акти не передбачали
права однієї зі сторін договору на
відкликання заяви про його державну
реєстрацію, поданої іншою стороною, та
відповідного кореспондуючого такому
праву обов'язку відповідачів не
реєструвати договір...

…Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, та їх обтяжень
визначено Законом № 1952-IV, який
спрямований на забезпечення визнання
та захисту державою цих прав, створення
умов для функціонування ринку
нерухомого майна.

Частиною першою статті 4 Закону №
1952-IV встановлено, що обов'язковій
державній реєстрації підлягають
речові права та обтяження на нерухоме
майно, розміщене на території України,
що належить фізичним та юридичним
особам, державі в особі органів,
уповноважених управляти державним
майном, іноземцям та особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема й право оренди земельної
ділянки.

Статтею 24 цього Закону визначений
виключний перелік підстав, згідно з
якими може бути відмовлено у державній
реєстрації прав, а її частиною
четвертою передбачено, що відмова в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень з підстав, не передбачених цим
Законом, заборонена…

…Таким чином, аналіз зазначених норм
дає підстави вважати, що звернення
однієї зі сторін договору до
державного реєстратора з заявою про
відкликання свого підпису в договорі
оренди земельної ділянки або вимогою
не проводити реєстрацію договору,
поданого іншою стороною, не було
підставою для відмови у державній
реєстрації договору оренди земельної
ділянки».

За таких обставин, судами попередніх
інстанцій зроблено правильний
висновок про відсутність підстав для
задоволення адміністративного позову,
і доводи касаційної скарги
правильність цих висновків не
спростовують та не дають підстав для
скасування судових рішень.

Відповідно до статті 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231, 254
КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
26.09.2012р. та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 11.12.2012р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України в
порядку, передбаченому ст. 235-244 КАС
України.

Судді
А.О.
Логвиненко

О.Є.
Донець

Л.Л. Мороз