Справа № 817/643/14
Суддя: Махаринець Д. Є.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/643/14

14 травня 2014 року 12год. 20хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Махаринця Д. Є. за участю секретаря
судового засідання Ляшук Г.С. та сторін
і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представник не з'явився

відповідача: представник Бірук В.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_2 до Управління
Укртрансінспекції у Волинській
області про скасування постанов
та припису ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
- ФОП ОСОБА_2, позивач) звернувся до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Управління Укртрансінспекції у
Волинській області (далі - відповідач),
про скасування
адміністративно-господарських штрафів
№ 028886 від 24.01.2014, № 028887 від 24.01.2014 та
приписів про усунення порушень № 005572
та № 005573, винесених на підставі
вказаних постанов.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
08.12.2013 посадовими особами управління
Укртрансінспекції у Волинській
області проведено рейдову перевірку
автомобіля марки Фольксваген номерний
знак НОМЕР_1. За наслідками перевірки
складено Акт перевірки №031092 від 08.12.2013.
В ході перевірки не встановлено, особу
водія та зафіксовано, що відсутні
документи, передбачені ст. 39 Закону
України "Про автомобільний транспорт",
а саме відстутня тахокарта за період з
10.11.2013 по 08.12.2013; посвідчення водія
відповідної категорії; свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу;
протокол перевірки та адаптації
тахографа до ТЗ; договір із замовником
транспортних послуг; документ, що
засвідчує оплату транспортних послуг;
ліцензійна картка; страхові поліси
обов'язкового особистого страхування
пасажирів від нещасних випадків на
транспорті. 24.01.2014 начальником
Управління Укртрансінспекції у
Волинській області Степановим В.П.
винесено постанову №028887, якою до
ОСОБА_2 застосовано
адміністративно-господарський штраф у
розмірі 1700,00 грн. Крім постанови також
був винесений припис щодо усунення
порушення законодавства про
автомобільний транспорт № 005573.

25.11.2013 була проведена аналогічна
рейдова перевірка, яка відбулась в тому
самому транспортному засобі марки
Фольксваген номерний знак НОМЕР_1. За
наслідками проведення перевірки,
складено акт № 031025 від 25.11.2013. В
подальшому на його підставі
начальником Управління
Укртрансінспекції у Волинській
області була винесена постанова № 028886
від 24.01.2014 про застосування
адміністративно-господарського штрафу
у розмірі 1700,00 грн. Крім постанови також
був винесений припис щодо усунення
порушення законодавства про
автомобільний транспорт № 005572.

Позивач вважає, що постанови № 028886 від
24.01.2014, № 028887 від 24.01.2014 про застосування
адміністративно-господарських штрафів
та приписи про усунення порушень № 005572
та 005573 винесені всупереч чинного
законодавства та підлягають
скасуванню. При цьому зазначає, що
відповідачем невірно встановлено
особу перевізника, який надавав
послуги з перевезення пасажирів за
маршрутом Ковель-Київ. Вказує, що не
являється перевізником на
нерегулярному маршруті Ковель-Київ, не
має жодних трудових договорів з
водіями, які зазначені в актах
перевірок, не укладав від свого імені
жодних договорів про надання послуг з
перевезення пасажирів за маршрутом
Ковель-Київ автобусом марки
Фольксваген д.н. НОМЕР_1 та не отримував
жодної оплати транспортних послуг.
Також зазначає, що є основним власником
автобуса марки Фольксваген номерний
знак НОМЕР_1, проте передав цей
транспортний засіб у користування
третім особам, згідно нотаріальної
довіреності. Посилається на те, що
застосування
адміністративно-господарських
штрафів до особи, яка не являється
перевізником є протизаконно і такі
постанови підлягають скасуванню.

Позивач в судове засідання не прибув,
про дату, час і місце судового розгляду
справи був належним чином
повідомлений. Від позивача надійшло
клопотання до суду, у якому позовні
вимоги підтримав повністю, просив
розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечив. Представником управління
Укртрансінспекції у Волинській
області надано письмове заперечення на
позов ОСОБА_2, що згідно свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
САК № 081961 автобус Volkswagen LT35, номерний
знак НОМЕР_1, використовується на
законних підставах перевізником ФОП
ОСОБА_2

Вказує, що 25.11.2013 року, управлінням
Укртрансінспекції у Волинській
області на підставі завдання на
перевірку № 003555 від 22.11.2013 проведено
рейдову перевірку додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом на привокзальній площі
м.Ковель, під час якої проведено
перевірку автомобіля марки Фолькваген
номерний знак НОМЕР_2, що належить
ОСОБА_2 При проведенні перевірки
інспектором встановлено, що позивач
надавав послуги нерегулярних
пасажирських перевезень без
оформлення документів, передбачених в
ст. 39 Закону України "Про автомобільний
транспорт". Після чого був складений
акт перевірки № 031025 від 25.11.2013.

Наступна рейдова перевірка, згідно
завдання на перевірку від 05.12.2013 № 003566,
проводилась 08.12.2013 в м. Ковелі на
привокзальній площі. За результатами
перевірки складено акт № 031092 від 08.12.2013,
яким також встановлено відсутність
ряду документів необхідних для
здійснення нерегулярних пасажирських
перевезень. Таким чином, проведені
перевірки додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів у позивача відповідають
чинному законодавству України.
Відповідач також зазначає, що при
перевірці транспортного засобу у ньому
знаходились пасажири та навітровому
склі був трафарет з написом
Ковель-Київ. Відповідач вважає, що
доводи позивача про порушення
управлінням Укртрансінспекції у
Волинській області норм чинного
законодавства при винесенні постанов
про застосування
адміністративно-господарських штрафів
є хибними та додає копії інших актів
перевірок складених на ім'я позивача,
як доказ використання ним автобуса
Volkswagen LT35, номерний знак НОМЕР_1.

Просить у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши письмові
докази наявні в матеріалах справи, суд
дійшов висновку, що позов слід
задоволити повністю, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
суб'єктом підприємницької діяльності,
згідно свідоцтва серії НОМЕР_3 (а.с. 17) та
має ліцензію серії НОМЕР_4 на внутрішні
перевезення пасажирів автобусами,
сторк дії 19.05.2010 - необмежений (а.с.18).

25.11.2013 посадовими особами управління
Укртрансінспекції у Волинській
області о 12.50 год. у м. Ковелі на
Привокзальній площі, на підставі
завдання на перевірку від 22.11.2013 № 003555
проведено рейдову перевірку
транспортного засобу Фольксваген
номерний знак НОМЕР_1, що належить
ОСОБА_2 Перевіркою встановлено, що
позивач надавав послуги з нерегулярних
пасажирських перевезень без
оформлення документів, передбачених
ст. 39 Закону України "Про автомобільний
транспорт", а саме: відстутня тахокарта
за період з 28.10.2013 по 25.11.2013; свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу;
протокол перевірки та адаптації
тахографа до ТЗ; договір із замовником
транспортних послуг; документ, що
засвідчує оплату транспортних послуг;
ліцензійна картка; страхові поліси
обов'язкового особистого страхування
пасажирів від нещасних випадків на
транспорті. За результатами перевірки
складено акт перевірки від 25.11.2013 № 031025
(а.с.8).

За результатами розгляду справи про
порушення законодавства про
автомобільний транспорт начальником
управління Укртрансінспекції у
Волинській області Степановим В.П.
24.01.2014 прийнято постанову №028886, якою до
ОСОБА_2 застосовано
адміністративно-господарський штраф у
розмірі 1700,00 грн. (а.с.7) та припис щодо
усунення порушень № 005572 (а.с.9) з
терміном виконання до 23.02.2014.

08.12.2013 посадовими особами управління
Укртрансінспекції у Волинській
області о 12.50 год. на Привокзальній
площі в м.Ковель, на підставі завдання
на перевірку від 05.12.2013 № 003566 проведено
перевірку транспортного засобу марки
Фольксваген номерний знак НОМЕР_1, що
належить ОСОБА_2 Перевіркою
встановлено, що позивач надавав
послуги з нерегулярних пасажирських
перевезень без оформлення документів,
передбачених ст. 39 Закону України "Про
автомобільний транспорт", а саме:
відсутні тахокарти за період з 10.11.2013 по
08.12.2013; посвідчення водія відповідної
категорії; свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу; протокол
перевірки та адаптації тахографа до ТЗ;
договір із замовником транспортних
послуг; документ, що засвідчує оплату
транспортних послуг; ліцензійна
картка; страхові поліси обов'язкового
особистого страхування пасажирів від
нещасних випадків на транспорті. За
результатами перевірки складено акт
перевірки від 08.12.2013 № 031092 (а.с. 12).

За результатами розгляду справи про
порушення законодавства про
автомобільний транспорт начальником
управління Укртрансінспекції у
Волинській області Степановим В.П.
24.01.2014 прийнято постанову №028887 про
застосування
адміністративно-господарського
штрафу, якою за порушення ст. 39 Закону
України "Про автомобільний транспорт"
застосовано до ОСОБА_2 штраф у розмірі
1700 грн. (а.с.11) та винесено припис щодо
усунення порушень № 005573 (а.с.13) з
терміном виконання до 23.02.2014.

Не погоджуючись із даними постановами
позивач звернувся до суду.

Розглядаючи дану справу суд зауважує
таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
автомобільний транспорт", нерегулярні
пасажирські перевезення - перевезення
пасажирів автобусом, замовленим
юридичною або фізичною особою з
укладанням письмового договору на
кожну послугу, в якому визначають
маршрут руху, дату та час перевезень,
інші умови перевезень та форму оплати
послуги, або перевезення за власний
кошт.

Ст. 29 Закону України "Про автомобільний
транспорт" передбачає, що,
автомобільним перевізником та
автомобільним самозайнятим
перевізником, які здійснюють
перевезення пасажирів на договірних
умовах, є суб'єкти господарювання, які
відповідно до законодавства та
одержаної ліцензії надають послуги
за договором перевезення пасажирів
транспортним засобом, що
використовується ними на законних
підставах.

Відповідно до статті 34 Закону України
"Про автомобільний транспорт"
автомобільний перевізник повинен
виконувати вимоги цього Закону та
інших законодавчих і
нормативно-правових актів України у
сфері перевезення пасажирів;
забезпечувати водіїв відповідною
документацією на перевезення
пасажирів.

Згідно зі статтею 39 Закону України "Про
автомобільний транспорт" автомобільні
перевізники, водії, пасажири повинні
мати і пред'являти особам, які
уповноважені здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконуються пасажирські
перевезення.

Проаналізувавши вищенаведені норми
Закону України "Про автомобільний
транспорт" суд доходить до висновку, що
вимога ст.39 про наявність ряду
документів для здійснення
нерегулярних пасажирських перевезень
стосується автомобільного
перевізника. Засади діяльності
автомобільного перевізника, що
здійснює перевезення пасажирів
визначаються на підставі договірних
умов. Послуги за договором перевезення
надаються відповідно до одержаної
ліцензії з урахуванням того, що на
кожен транспортний засіб оформляється
окрема ліцензійна картка.

В матеріалах справи наявні копії
рішень Рівненського окружного
адміністративного суду та
Житомирського апеляційного
адміністративного суду, які набрали
законної сили у справі № 2а/1770/2910/2012 за
позовом ОСОБА_4 до Головної державної
інспекції на автомобільному
транспорті. По даній справі судом
встановлено, що ОСОБА_4 відповідно до
одержаної ліцензії серії АГ № 586537 на
провадження господарської діяльності
з надання послуг з перевезення
пасажирів і небезпечних вантажів
автомобільним транспортом має право
займатися внутрішніми перевезеннями
пасажирів автобусами, з необмеженим
строком дії. Також в постанові суду
зазначалось, що ОСОБА_4 було порушено п.
2.3.4. Ліцензійних умов, що полягало у не
наданні ліцензіатом документів, які
підтверджують проведення робіт з
технічного обслуговування на
транспортний засіб Volkswagen LT 35 р.н.
НОМЕР_1. На четвертій сторінці судового
рішення Рівненського окружного
адміністративного суду в 7 абзаці
зазначається, що був наданий договір №
19 від 01.05.2011, укладений між ФОП ОСОБА_4
(замовник) та підприємством
"Волиньавтомотосервіс" (виконавець),
предметом якого стало надання
виконавцем за завданням та за рахунок
Замовника послуг з проведення
щоденного контролю технічного стану
транспортних засобів перед виїздом на
лінію та при заїзді, проведення
передрейсового та післярейсового
медичного огляду водіїв; забезпечення
стоянки та охорони ТЗ, проведення
технічного обслуговування, проведення
інструктажів водіїв. Згідно додатку № 2
до вказаного договору, зазначені
послуги надавались для транспортних
засобів ОСОБА_4, зокрема для Volkswagen LT 35
р.н. НОМЕР_1.

З аналізу встановлених судом фактів є
очевидним, що використання
транспортного засобу позивачем не мало
місця, натомість автобус марки Volkswagen LT
35 р.н. НОМЕР_1 використовувався у своїй
господарській діяльності іншим
перевізником - ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 72. Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для звільнення від
доказування є обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Даний висновок повністю узгоджується з
іншим доказом, який міститься в
матеріалах справи - довіреністю,
вчинену в м. Рівне 27.09.2010, якою ОСОБА_2
уповноважив ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розпоряджатися
автомобілем марки Volkswagen LT 35
реєстраційний номер НОМЕР_1.
Довіреність посвідчена приватним
нотаріусом ОСОБА_9 та зареєстровано в
реєстрі за № 2060 (а.с. 16).

Суд вважає необгрунтованими посилання
представника відповідача на свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу
серії САК № 081961, як на доказ того що
позивач ОСОБА_2 використовує автобус
марки Volkswagen LT 35 реєстраційний номер
НОМЕР_1 у своїй господарській
діяльності, адже під час рейдових
перевірок 25.11.2013 та 08.12.2013 державні
інспектори в актах перевірок
зазначили, що такий документ як
свідоцтво реєстрації ТЗ відсутній.
Натомість в матеріалах справи
міститься інший реєстраційний
документ на вказаний автобус -
тимчасовий реєстраційний талон серії
НОМЕР_5 виданий на ім'я ОСОБА_4 (а.с. 39 на
звороті), що підтверджує той факт, що
інша особа мала право використовувати
автобус НОМЕР_1 на законних підставах.

Також в матеріалах справи наявна
довідка з Рівненького міського центру
зайнятості від 08.04.2014 № 07-18/2202 згідно
якої ОСОБА_8, водій зазначений в акті
перевірки від 25.11.2013 є працівником
ОСОБА_4 з 12.06.2012 і його трудовий договір
зареєстрований у центрі зайнятості.
Станом на 08.04.2014 даний трудовий договір
не знятий з реєстрації.

Співставивши відомості, які містяться
в довідці з Рівненького міського
центру зайнятості від 08.04.2014 № 07-18/2202 та
акти перевірок, суд приходить до
висновку, що зазначений водій не був
водієм позивача та не направся ним у
рейс.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про
автомобільний транспорт", за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт до автомобільних
перевізників застосовуються
адміністративно-господарські штрафи
за: надання послуг з перевезень
пасажирів та вантажів без оформлення
документів, перелік яких визначений
статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Суд вважає, що передумовою
застосування
адміністративно-господарського штрафу
є визначення особи перевізника, тобто
особи яка уклала договір про надання
транспортних послуг та уповноважила
від свого імені водія здійснювати
перевезення пасажирів, з наданням
останньому документи на транспортний
засіб, зокрема реєстраційних
документів та ліцензійної картки.

Доказів того, що ОСОБА_2 здійснював
25.11.2012 та 08.12.2012 нерегулярні перевезення
по маршруту "Ковель - Київ" та відрядив у
рейс від свого імені водія з наданням
останньому реєстраційних документів
на транспортний засіб відповідачем не
надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ч.4 ст. 60 Закону
України "Про автомобільний транспорт",
розглядати справи про накладення
адміністративно-господарських штрафів
за порушення, зазначені у цій статті,
мають право посадові особи
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики з питань безпеки на наземному
транспорті.

Процедуру здійснення державного
контролю за додержанням суб'єктами
господарювання, які провадять
діяльність у сфері автомобільного
транспорту, вимог законодавства про
автомобільний транспорт визначено
Порядком здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті,
затв. постановою Кабінету Міністрів
України від 8 листопада 2006 р. №1567 (далі -
Порядок № 1567).

Пунктами 12-14 Порядку № 1567 передбачено,
що рейдова перевірка додержання
суб'єктом господарювання, зокрема
іноземним, вимог, визначених пунктом 15
цього Порядку, здійснюється на
підставі щотижневого графіка.

Графік проведення рейдових перевірок
складається та затверджується наказом
Укртрансінспекції або її
територіального органу з урахуванням
стану аварійності, періоду, що пройшов
від попередньої перевірки,
забезпечення належного рівня
транспортного обслуговування в
окремих регіонах, інформації про
діяльність осіб, що незаконно надають
послуги з перевезень, перевірки
дотримання умов перевезень, визначених
дозволом (договором) на перевезення, та
інших обставин.

Щотижневий графік складається з
урахуванням проведення рейдових
перевірок не частіше ніж один раз на
квартал.

Рейдова перевірка транспортних
засобів проводиться в будь-який час на
окремо визначених ділянках дороги,
маршрутах руху, автовокзалах,
автостанціях, автобусних зупинках,
місцях посадки та висадки пасажирів,
стоянках таксі і транспортних засобів,
місцях навантаження та розвантаження
вантажних автомобілів, місцях
здійснення габаритно-вагового
контролю, під час виїзду з підприємств
та місць стоянки, на інших об'єктах, що
використовуються суб'єктами
господарювання для забезпечення
діяльності автомобільного транспорту.

В матеріалах справи відсутні графіки
проведення рейдових перевірок, на
підставі яких були винесені
оскаржувані постанови.

Суд вважає за необхідне зазначити, що в
завданнях на перевірку № 003555 та № 003566
(а.с. 36, 37, див. на звороті), наданих суду,
в графі в якій повинно зазначатись
місце перевірки, а саме "ділянка дороги,
маршрут, автовокзал, автостанція, місце
посадки і висадки пасажирів, стоянка
таксі та ін." вказано в загальному м.
Ковель або в Ковельському районі.

Пунктом 31 Порядку № 1567 передбачено, що
за результатами розгляду справи про
порушення керівник органу державного
контролю або його заступник за
наявності підстав виносить припис щодо
усунення порушень законодавства про
автомобільний транспорт.

Припис підлягає обов'язковому
виконанню в зазначений у ньому строк.
Про виконання припису уповноважена
особа суб'єкта господарювання повинна
письмово повідомити керівникові
органу державного контролю.

Припис складається за формою згідно з
додатком 6 у двох примірниках, один з
яких видається уповноваженій особі
суб'єкта господарювання під розписку
чи надсилається рекомендованим листом
із повідомленням.

Суд дослідивши матеріали справи
приходить до висновку, що під час
рейдової перевірки та в подальшому на
розгляді справи про порушення
автотранспортного законодавства було
невірно встановлено особу перевізника,
котрий надавав послуги з перевезення
пасажирів.

Також суд зауважує, що враховуючи те,
що припис є актом індивідуальної дії,
тобто його виконання можливе лише
конкретно визначеним суб'єктом, якому
адресований припис з метою усунення
допущених саме цим суб'єктом порушень,
суд приходить до висновку, щодо
відсутності підстав для винесення
приписів ОСОБА_2 та неможливості
подальшого їх виконання з його сторони.

Відповідно до ст. 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Цивільний кодекс України також
визначає поняття відповідальності. За
загальним правилом, яке міститься в ч. 1
та ч. 2 ст. 1166 ЦКУ, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз правових актів підтверджує
висновок суду про те, що власник
транспортного засобу (ТЗ), який на
момент вчинення порушень особисто не
здійснював експлуатацію ТЗ (і при
цьому водій не перебуває з власником
ТЗ у трудових правовідносинах), який
належним чином оформив та передав
право володіння ТЗ іншій особі, не може
притягатися до відповідальності за
допущені порушення з участю даного ТЗ.

Законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
зобов'язаннями іншої юридичної особи, в
тому числі за фінансовими, штрафними,
податковими чи іншими зобов'язаннями,
що випливають із права здійснення
фінансово-господарської діяльності
іншою особою.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно статті 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Оскільки у даній справі оспорюються
прийняті відповідачем - суб'єктом
владних повноважень, за результатами
проведеної перевірки постанови та
приписи, суд відповідно до вимог ч.3 ст.2
КАС України, перевіряє чи прийняті
вони: на підставі, у межах повноважень,
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, безсторонньо,
добросовісно, розсудливо, з
дотриманням принципу рівності перед
законом, пропорційно та своєчасно.

Матеріали справи свідчать, що спірні
рішення відповідача не відповідають
вказаним критеріям правомірності.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. У
відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Зважаючи, що позивач довів той факт, що
не здійснював нерегулярних
пасажирських перевезень перевезень з
м. Ковель до м. Київ, а також те, що не
використовує транспортний засіб
НОМЕР_1 для перевезення пасажирів, а
відповідачем не підтверджено
правомірності своїх дій по винесенню
постанов та приписів, суд приходить до
висновку, що такі постанови та приписи
є протиправними та такими, що
підлягають скасуванню.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірність
прийнятих постанови та припису.

Оцінивши всі докази, які є у справі, в їх
сукупності суд дійшов висновку, що
позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
слід задовольнити повністю.

Судові витрати відповідно до ст. 94
Кодексу адміністративного судочинства
України України присудити з Державного
бюджету України на користь позивача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
постанови про застосування штрафних
санкцій № 028886 та 028887 від 24.01.2013 р.
Управління Укртрансінспекції у
Волинській області.

Визнати протиправними та скасувати
приписи Управління Укртрансінспекції
у Волинській області № 005573 та № 005572.

Присудити на користь позивача ОСОБА_2
із Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 182,7 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Махаринець Д. Є.