Справа № 802/405/14-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/405/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Яремчук К.О.
Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В.,
Мельник-Томенко Ж.М.

при секретарі: Копійчук О.В.

за участю представників сторін:

представників позивача - Почтар Г.В.,
Гонковського Д.А.

представника відповідача (апелянта) -
Бойка С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "СТАР ГРУП - 02" до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Вінницькій області про
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень з
податку на прибуток приватних
підприємств на суму 598264,00 грн.

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "СТАР ГРУП - 02"
звернулось до Вінницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Вінницькій області про
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень з
податку на прибуток приватних
підприємств на суму 598264,00 грн.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 року
адміністративний позов задоволено в
повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову суду
та прийняти нову про відмову в
задоволенні позовних вимог. В
апеляційній скарзі апелянт вказує на
те, що реальність здійснення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом не
підтверджується матеріалами справи.

Представник відповідача (апелянта) в
судовому засіданні вимоги апеляційної
скарги підтримав в повному обсязі та
просив колегію суддів їх задовольнити.

Представник позивача заперечив проти
задоволення вимог апеляційної скарги,
посилаючись на їх безпідставність та
просив залишити оскаржуване рішення
суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено
наступне.

За результатом проведеної
відповідачем планової виїзної
перевірки з питань дотримання ТОВ "СТАР
ГРУП - 02" вимог податкового, валютного
та іншого законодавства за період з 01
жовтня 2010 року по 31 грудня 2012 року,
складено акт №11/22/34504557 від 10 січня 2014
року. В ході проведеної перевірки
виявлено порушення Товариством
підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
підпункту 14.1.27, підпункту 14.1.36,
підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14,
підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138,
підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139,
пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу
України, в результаті чого платником
занижено податок на прибуток на суму
517117 гривень. Зокрема, на думку
податкового органу, позивачем
необгрунтовано включено до складу
витрат витрати на юридичні послуги на
загальну суму 238880 гривень, зайво
віднесено до складу витрат на збут
витрати на відрядження працівників в
сумі 1218974 гривень, а також безпідставно
включено до складу витрат витрати на
пальне в загальній сумі 893671 гривень.

На підставі виявлених порушень
Вінницькою об`єднаною державною
податковою інспекцією 30 січня 2014 року
прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
Товариству збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств в розмірі 517117,00 гривень
основного платежу, штрафні санкції
81147,00 гривень.

В зв'язку із допущенням арифметичної
помилки до акту перевірки внесено
зміни, в зв'язку із чим іншим податковим
повідомленням-рішенням № від 04
лютого 2014 року Товариству збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток підприємств в розмірі 1500,00
гривень.

Прийняті податковим органом рішення,
слугували підставою звернення
позивача до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не доведено
правомірності прийняття оскаржуваних
рішень. При цьому, суд під час розгляду
справи, частково не погодився з
висновками податкового органу, проте,
визначаючись з приводу вимог про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, що
оскаржуються, суд зважив на специфіку
відображення в таких рішеннях
періодів, в які були допущені
порушення, сум податкових зобов'язань з
податку на прибуток, донарахованих в ці
періоди, та прийшов до висновку про
неможливість виокремлення із
оскаржених рішень ту частину, що слід
скасувати.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Так, в апеляційній скарзі апелянт
посилається на безпідставність
включення позивачем до витрат на збут
вартості пального без підтвердження
придбання його належними первинними
документами, колегія суддів прийшла до
наступного висновку.

Встановлено, що відповідно до
договорів купівлі-продажу товарів,
позивач придбав у суб'єктів
господарювання, що займаються
реалізацією паливно-мастильних
матеріалів, пальне. В підтвердження
отримання паливно-мастильних
матеріалів від ПП "ОККО-Бізнес" та ТОВ
"Золотий Екватор" Товариством надано
платіжні доручення, податкові
накладні, видаткові накладні, розхідні
накладні, накладні на відпуск товарів,
подорожні листи та акти звірки по
взаєморозрахунках із зазначеними вище
контрагентами.

Відповідач, під час проведення
перевірки, дійшов висновку про не
підтвердження документально
достовірність показників, які
сформували фактичну суму витрат, а
саме: позивач не надав паливні картки,
чеки РРО, звіт або акт із розшифровкою
оборотів по конкретній картці, де має
бути зазначено вид, марка, дата
отримання палива, його кількість та
вартість, не надано також ані
видаткових накладних чи прибуткових
ордерів на отримання пального.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно із статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік господарських операцій
здійснюється підприємством виключно
на підставі первинних документів, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Зазначені
первинні документи є одночасно
документами, які відповідно до вимог
пункту 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України підтверджують
правомірність віднесення до складу
валових витрат відповідного звітного
періоду здійснених платником податку
витрат.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Встановлено, що під час судового
розгляду справи, в суді першої
інстанції, позивачем надано суду
видаткові накладні, розхідні накладні,
накладні на відпуск товарів, які
свідчать про перехід права власності
від продавців пального до позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
надання суду вказаних документів
підтверджує факт придбання пального у
суб'єктів господарювання, а також
обгрунтованість віднесення до витрат
на збут вартість пального.

Наведені вище обставини спростовують
висновки податкового органу щодо не
підтвердження належними первинними
документами придбавання ТОВ "Стар -Груп
2" пального у ПП "ОККО-Бізнес" та ТОВ
"Золотий Екватор".

В іншій частині оскаржуваного рішення,
судом першої інстанції в повній мірі
досліджено всі обставини справи та
зазначено, що податковий орган вірно
прийшов до висновку про
необгрунтованість включення позивачем
до складу витрат, витрати на юридичні
послуги на загальну суму 238880 грн..

За результатом розгляду справи, суд
першої інстанції погодився з позицією
податкового органу відносно того, що
документами, що надані суду, не
підтверджено того факту, що витрати на
юридичні послуги були дійсно понесені
позивачем, так як неможливо встановити
конкретний обсяг наданих послуг, тому
що контрагентом позивача визначалася
загальна сума таких витрат без
визначення окремої вартості кожної
послуги. Також позивачем не
обґрунтовано економічну доцільність
залучення суб'єкта господарювання до
надання таких послуг.

Відносно порушень, що полягають у
зайвому віднесенні позивачем до складу
витрат на збут витрат на відрядження
працівників в сумі 1218974 грн., суд першої
інстанції також вірно зазначив, що
позивачем безпідставно включено
витрати на відрядження вказаних
працівників до складу витрат на збут,
оскільки згідно з умовами посадових
інструкцій торгових представників, що
працюють у Товаристві на підставі
контрактів, випливає, що останні
представляють інтереси Товариства на
закріпленій за кожним торговим
представником території, в зв'язку із
чим торгові представники
забезпечуються транспортними засобами
для розвитку клієнтської бази на
закріпленій території, здійснення
мерчендайзингових заходів на
території, що закріплена за таким
торговим представником. Встановлено,
що посадовими інструкціями торгових
представників передбачено, що для
виконання покладених на них обов'язків
такі працівники повинні перебувати в
постійних службових поїздках до
території, що за ними закріплена. Саме в
цьому полягає особливість виконуваної
такими представниками роботи.

Таким чином, висновки суду першої
інстанції щодо зайвого віднесення
позивачем до складу витрат на збут
витрат на відрядження торгових
представників в загальному розмірі
1218974 грн., колегія суддів вважає вірними
та погоджується із органом державної
податкової служби про відсутність в
даному випадку розумної економічної
причини у позивача, спрямованої на
отримання економічного ефекту,
внаслідок збільшення витрат на збут за
рахунок службових поїздок працівників
Товариства.

Колегія суддів також враховує
специфіку відображення в оскаржуваних
рішеннях податкового органу періодів,
в які були допущені порушення, сум
податкових зобов'язань з податку на
прибуток, донарахованих в ці періоди,
та погоджується з висновком суду
першої інстанції про неможливість
виокремлення із оскаржених рішень тієї
частини, що слід скасувати.

Зокрема, з наданого податковим органом
в судовому засіданні розрахунку
основного зобов"язання та штрафних
санкцій, що підлягають сплаті
позивачем згідно оскаржуваних рішень,
вбачається, що відокремити частину
рішення, яке, на думку судів як першої,
так і апеляційної інстанції є такими,
що підлягають скасуванню неможливо.

Слід зазначити, що у випадку
встановлення судом невідповідності
частини рішення суб'єкта владних
повноважень вимогам чинного
законодавства є визнання такого акта
частково протиправним, при умові, що цю
частину може бути ідентифіковано
(виокремлено, названо) та що без неї
оспорюваний акт в іншій частині
(частинах) не втрачає свою цілісність,
значення. Зокрема, частково
протиправним можна визнати якусь
частину, пункт, речення рішення або
рішення в частині нарахування певної
суми окремого виду податку чи збору,
накладення штрафних (фінансових)
санкцій в якійсь сумі. Суд не може
підміняти державний орган, рішення
якого оскаржується, приймаючи замість
рішення, яке визнається протиправним,
інше рішення, яке б відповідало закону,
та давати вказівки, які б свідчили про
вирішення питань, які належать до
компетенції такого суб'єкта владних
повноважень. Разом з тим, слід
врахувати, що рішення, в якому недійсну
частину не можна виокремити,
ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Таким чином, оскільки рішення, в яких
недійсну частину не можна виокремити, є
недійсним в цілому, податкові
повідомлення-рішення, що оскаржуються,
належить скасувати повністю.

Суд першої інстанції під час розгляду
справи дав належну оцінку наданим
сторонами доказам, і у суду апеляційної
інстанції, під час апеляційного
розгляду, не виникло сумнівів в їх
допустимості.

Таким чином, за результатом
апеляційного розгляду, колегія суддів
вважає вірним висновок суду першої
інстанції, що податкові
повідомлення-рішення № та №
є такими, що підлягають скасуванню.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
Вінницького апеляційного
адміністративного суду вважає, що суд
першої інстанції вірно встановив
обставини даної справи, правильно
визначив правове регулювання спірних
правовідносин та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги щодо
наявності підстав для скасування
рішення суду першої інстанції
спростовується матеріалами
адміністративної справи та
законодавчим регулюванням спірних
правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Вінницькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 12
березня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
20 червня 2014 року.

Головуючий
Сторчак В. Ю.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Мельник-Томенко Ж. М.