Справа № К/9991/71957/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/71957/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Міністерства надзвичайних ситуацій
України про стягнення коштів, за
касаційною скаргою Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
на постанову Вишгородського районного
суду Київської області від 18 листопада
2008 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12 жовтня 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У лютому 2009 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Міністерства України з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
(далі МНС України), про визнання дій
неправомірними та стягнення суми
страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
проходив службу в Головному управлінні
МНС України в Київській області,
наказом № 13 о/с від 28 лютого 2005 року був
звільнений у відставку з посади
заступника начальника загону РОС 3-ЗДПО
по охороні ДСП «Чорнобильська АЕС» на
підставі пункту «а» статті 65 пункт (за
віком).

21 квітня 2005 року МСЕК визнала позивача
інвалідом 2 групи у зв'язку із
захворюванням, пов'язаним з виконанням
службових обов'язків по ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС.

На підставі довідки Головного
управління МНС України в Київській
області № 13 від 22 квітня 2005 року про
місячне грошове утримання, розмір
якого складав 1456 гривень 43 копійки,
НАСК «Оранта» виплатила позивачу
страхову суму у розмірі 69908 гривень 64
копійки.

Проте на думку позивача, при видачі
довідки про розмір місячного грошового
утримання Головне управління МНС
України в Київській області допустило
помилку, зазначивши не всі виплат, а
тому сума страхового відшкодування
виплачена позивачу у меншому розмірі.

Вважаючи це порушенням своїх прав,
ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Вишгородського районного
суду Київської області від 18
листопада 2008 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 жовтня 2011
року позов задоволено, постановлено
визнати незаконними дії МНС України та
зобов'язано останнього перерахувати і
виплатити ОСОБА_4 страхове
відшкодування відповідно до довідки №
489 від 27 травня 2007 року.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати та відмовити у
позові.

В запереченнях позивач вважаючи, що
суди встановили дійсні обставини
справи та правильно застосували норми
матеріального і процесуального права
просить касаційну скаргу залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 проходив
службу в Головному управлінні МНС
України в Київській області, наказом №
13 о/с від 28 лютого 2005 року був
звільнений у відставку на підставі
пункту «а» статті 65 пункт (за віком).

21 квітня 2005 року МСЕК визнала його
інвалідом 2 групи у зв'язку із
захворюванням, пов'язаним з виконанням
службових обов'язків.

На підставі довідки Головного
управління МНС України в Київській
області № 13 від 22 квітня 2005 року про
місячне грошове утримання, розмір
якого складав 1456 гривень 43 копійки,
НАСК «Оранта» виплатила позивачу
страхову суму у розмірі 69908 гривень 64
копійки.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
і апеляційний суд виходив з того, що
позовні вимоги ґрунтуються на законі, а
тому відновив порушене право позивача.

Проте до такого висновку суди дійшли
без з'ясування дійсних прав та
обов'язків сторін, в порушення норм
матеріального і процесуального права.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Порядок проходження служби в державній
пожежній охороні врегульовано нормами
Закону України «Про пожежну безпеку»,
зокрема статтею 20 цього Закону, частина
1 якої зазначає, що порядок та умови
проходження служби в державній
пожежній охороні регламентуються
Положенням про проходження служби
особовим складом органів внутрішніх
справ, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України.

Водночас, згідно вимог частини 1 статті
21 Закону України «Про пожежну безпеку»
умови оплати праці особового складу
державної пожежної охорони
відповідають умовам оплати праці осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, встановленим
Кабінетом Міністрів України, і мають
забезпечувати достатні матеріальні
умови для комплектування якісного
особового складу державної пожежної
охорони, диференційовано враховувати
характер і умови роботи, стимулювати
досягнення високих результатів у
службовій діяльності і компенсувати їх
фізичні та інтелектуальні затрати.

Отже на позивача поширюється дія
нормативно - правових актів, якими
регулюються питання оплати праці осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ.

На підставі статті 23 Закону України
«Про пожежну безпеку» та пункту 2-а
Положення про порядок та умови
державного обов'язкового особистого
страхування осіб рядового та
начальницького складу органів та
підрозділів внутрішніх справ України,
затвердженого поставою КМ УРСР від 29
червня 1991 року № 59 (у редакції
постанови КМУ від 19 листопада 1992 року №
627) підлягала виплаті страхова сума.

Відповідно до зазначеної постанови КМ
України, страхові виплати інваліду
другої групи повинні становити з
розрахунку чотирирічного грошового
утримання, визначеного за останньою
посадою.

За приписами частини 1 і 3 статті 23
Закону України «Про пожежну безпеку» (у
редакції, яка була чинною на час
настання страхового випадку і до 1
січня 2007 року) особи рядового та
начальницького складу державної
пожежної охорони підлягають
обов'язковому державному особистому
страхуванню на випадок загибелі
(смерті) або поранення (контузії, травми
чи каліцтва), захворювання, одержаних у
період проходження служби, на суму
десятирічного грошового утримання за
останньою посадою, яку вони займали.
Порядок та умови обов'язкового
державного особистого страхування
осіб рядового та начальницького складу
державної пожежної охорони
встановлюються Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з підпункту «а» пункту 2
Положення № 59, яке було чинним на час
виникнення спірних правовідносин
(втратило чинність на підставі
постанови Кабінету Міністрів України
від 12 травня 2007 року № 707 «Про
затвердження Порядку та умов виплати
одноразової допомоги у разі загибелі
(смерті) або інвалідності працівника
міліції, податкової міліції»),
страховик виплачує страхові суми
особам рядового, начальницького та
вільнонайманого складу органів і
підрозділів внутрішніх справ у разі
поранення (контузії, травми або
каліцтва), захворювання, одержаних при
виконанні службових обов'язків,
пов'язаних з безпосередньою участю в
охороні громадського порядку і
громадської безпеки, боротьбі із
злочинністю, зокрема, у разі
встановлення застрахованому
інвалідності, що настала у період
служби (роботи), але внаслідок
захворювання чи нещасного випадку,
що мали місце при виконанні службових
обов'язків, і, зокрема, інвалідові 2
групи - у розмірі чотирирічного
грошового утримання.

Термін «грошове утримання» також
відповідав змісту статті 19 Закону
України «Про міліцію», дія якої
поширюється і на позивача, у редакції,
яка була чинною на момент виникнення
спірних правовідносин до внесення змін
Законом України від 3 листопада 2006 року
№ 328-V «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України з питань
соціального захисту
військовослужбовців,
військовозобов'язаних та резервістів,
які призвані на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, і
деяких інших осіб».

Таким чином, відповідно до Положення №
59 позивачу як працівнику державної
служби пожежної охорони, на якого у
відповідності до статті 21 Закону
України «Про пожежну безпеку»
поширюються умови оплати праці осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, якому
встановлено 2 групу інвалідності
підлягала виплаті страхова сума в
розмірі чотирирічного грошового
утримання за останньою посадою, яку він
займав перед звільненням, у той час як
особи рядового та начальницького
складу органів внутрішніх справ у
період служби отримували грошове
забезпечення.

На момент встановлення ОСОБА_4 (21 квітня
2005 року) інвалідності та на час його
звільнення нарахування й виплата
грошового забезпечення особам
рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ
здійснювалося згідно з Указом
Президента України від 4 жовтня 1996 року
№ 926/96 «Про умови грошового
забезпечення осіб рядового і
начальницького складу та оплати праці
працівників органів внутрішніх справ»,
який утратив чинність згідно з Указом
Президента України від 18 грудня 2007 року
№ 1234/2007.

Цей Указ затверджував схеми посадових
окладів, окладів за спеціальним
званням і надавав право керівникам
органів внутрішніх справ у межах
асигнувань установлювати надбавки,
доплати та премії, які відносились до
додаткових видів грошового
забезпечення.

Таким чином, в Указі вживалися два
юридичних поняття: «грошове
забезпечення» і «грошове утримання».

Виходячи з аналізу положень Указу
Президента України від 18 грудня 2007 року
№ 1234/2007 грошове забезпечення
працівників міліції складалося з
окладів грошового утримання та
додаткових видів грошового
забезпечення.

До окладів грошового утримання
належать оклади за спеціальне звання й
посадовий оклад.

Додаткові види грошового забезпечення
включають підвищення посадового
окладу, надбавки, доплати, матеріальні
та грошові допомоги, а також премії.

За змістом розпоряджень Кабінету
Міністрів України від 25 листопада 1993
року № 1006-р і від 4 квітня 2001 року № 125-р
«Про порядок обчислення пенсій
працівникам органів внутрішніх справ
та військовослужбовцям внутрішніх
військ МВС, які брали участь у
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС і стали інвалідами
внаслідок променевої хвороби» сума
грошового утримання складається з
посадового окладу й окладу за
спеціальними званнями.

Пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів
України від 17 липня 1992 року № 393 «Про
порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей» визначено
види грошового забезпечення, з яких
обчислюється пенсія: оклад за
останньою штатною посадою, займаною
перед звільненням; оклад за військове
або спеціальне звання; процентна
надбавка за вислугу років; додаткові
види грошового забезпечення, що
надаються щомісяця (надбавки за вчене
звання і науковий ступінь,
кваліфікацію та умови служби).

Таким чином, у зазначених нормативних
актах, які регулюють, зокрема, питання
матеріального забезпечення особового
складу державної пожежної охорони,
вживаються як поняття «грошове
утримання», так і поняття «грошове
забезпечення».

За змістом цих нормативних актів
поняття «грошове забезпечення» і
«грошове утримання» не є тотожними, і
їх зміст визначає законодавець у
кожному конкретному випадку.

Судами не враховано, що на момент
звернення позивача до суду із даним
позовом до чинного законодавства
внесені зміни, відповідно до яких на
підставі Закону України від 3 листопада
2006 року «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України з питань
соціального захисту
військовослужбовців,
військовозобов'язаних та резервістів,
які призвані на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, і
деяких інших осіб» статтю 56 Закону
України «Про правові засади цивільного
захисту» було викладено в новій
редакції (чинній з 1 січня 2008 року).

Юридична суть цих змін, внесених до
вищевказаної статті, полягала в тому,
що інститут страхування осіб рядового
чи начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту
(виплата страхових сум) був
ліквідований.

На заміну йому було запроваджено
інститут компенсаційних виплат у
вигляді грошової допомоги особам
рядового чи начальницького складу
органів і підрозділів цивільного
захисту у разі загибелі (смерті),
поранення (контузії, травми або
каліцтва), заподіяного йому під час
виконання ним службових обов'язків, а
також інвалідності, що настала в період
проходження служби або не пізніше ніж
через три місяці після звільнення зі
служби.

На виконання цієї норми права в межах
строків, визначених Прикінцевими
положеннями цього Закону, Кабінетом
Міністрів України було розроблено та
прийнято 11 липня 2007 року постанову № 908
«Про затвердження Порядку та умов
виплати одноразової грошової допомоги
у разі загибелі (смерті), поранення
(контузії, травми або каліцтва) чи
інвалідності осіб рядового і
начальницького складу органів та
підрозділів цивільного захисту» (далі -
Постанова № 908 від 11 липня 2007 року),
якою, зокрема, затверджено Порядок та
умови виплати одноразової грошової
допомоги у разі загибелі (смерті),
поранення (контузії, травми або
каліцтва) чи інвалідності осіб
рядового і начальницького складу
органів та підрозділів цивільного
захисту.

Згідно з положеннями пункту 2 прийнятої
Постанови № 908 від 11 липня 2007 року
Міністерству з питань надзвичайних
ситуацій та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи доручено
здійснювати згідно з цією постановою
виплати одноразової грошової допомоги
у разі загибелі (смерті), поранення
(контузії, травми або каліцтва) чи
інвалідності осіб рядового і
начальницького складу органів та
підрозділів цивільного захисту, що
сталися після 1 січня 2007 р., за рахунок
коштів, передбачених у державному
бюджеті для утримання Міністерства та
завершити виплату страхової суми та
одноразової допомоги у разі загибелі
(смерті), поранення (контузії, травми
або каліцтва) чи інвалідності осіб
рядового і начальницького складу
органів та підрозділів цивільного
захисту, що сталися до 1 січня 2007 року.

З метою врегулювання правового
механізму завершення страхових виплат
за страховими випадками, що настали до 1
січня 2007 року (страховий випадок
позивача настав 21 квітня 2005 року), було
прийнято постанову Кабінету Міністрів
України від 17 червня 2009 року № 593 «Деякі
питання завершення виплати страхових
сум за страховими випадками, які
сталися до 1 січня 2007 року» (далі -
Постанова № 593).

Згідно з пунктом 3 Постанови № 593
розмір страхової виплати визначається
виходячи з посадового окладу, окладу за
спеціальним званням, відсоткової
надбавки за вислугу років та
щомісячної надбавки в розмірі 100
відсотків, які працівник отримував на
день звільнення.

Системний аналіз зазначених норм
матеріального права дають підстави
дійти висновку, що у довідці, яка
видається особі рядового чи
начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту для
виплати страхової суми повинно бути
зазначено місячне грошове утримання,
яке складається з обов'язкових видів
грошового забезпечення, які
виплачувалися такій особі в розмірах
установлених чинним на той час
законодавством зокрема, посадового
окладу, окладу за спеціальним званням,
надбавки за вислугу років,
стовідсоткової надбавки (передбачені
пунктами 1, 2, 2-1 Указу Президента
України від 04.10.1996 р. №926).

Саме виходячи із зазначених норм
матеріального права після настання
страхового випадку ОСОБА_4 і отримав
страхову суму у розмірі 69908 гривень 64
копійки, яка обраховувалася з розміру
його грошового утримання за останньою
штатною посадою, що складало 1456 гривень
43 копійки.

Аналогічну позицію застосування норм
матеріального права висловив
Верховний Суд України в своїх
постановах від 4 жовтня 2007 року і 17
жовтня 2012 року (справа за позовом
ОСОБА_5 до ГУ МВС України в Полтавській
області про стягнення страхових сум).

За таких обставин правових підстав для
задоволення позову у судів не було.

Ураховуючи те, що в справі обставини
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального і
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконних судових рішень, а
тому такі підлягають скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову.

За приписами статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись статтями 223, 229, 232 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу Міністерства
надзвичайних ситуацій України
задовольнити.

Постанову Вишгородського районного
суду Київської області від 18
листопада 2008 року і ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12 жовтня 2011 року скасувати,
ухвалити нову постанову, якою ОСОБА_4
відмовити у позові.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В.
Тракало