Справа № 2а-7811/11/1370
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 травня 2014 року Справа № 9104/9784/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Коваля Р.Й.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
комунального підприємства
«Сокальжитлокомунсервіс» на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 28 січня 2011
року у справі за позовом комунального
підприємства
«Сокальжитлокомунсервіс» до державної
податкової інспекції у Сокальському
районі Львівської області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

комунальне підприємство
«Сокальжитлокомунсервіс» звернулось в
суд першої інстанції з
адміністративним позовом до державної
податкової інспекції у Сокальському
районі Львівської області в якому
просило з урахуванням доповнень до
позовної заяви (а.с.28-29, 63-66, 163-167) визнати
нечинними податкові
повідомлення-рішення відповідача №
/0 від 16.11.2009 року, № /0 від
22.03.2010 року, № /0 від 11.05.2010 року, №
/0 від 17.09.2010 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 28 січня 2011
року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції комунальне
підприємство
«Сокальжитлокомунсервіс» оскаржило
його в апеляційному порядку, вважає, що
постанова винесена з порушенням норм
матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що 10.11.2009
року, 10.03.2010 року, 29.04.2010 року, 09.09.2010 року,
державною податковою інспекцією у
Сокальському районі Львівської
області проведено перевірку
дотримання вимог п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» КП «Сокальжитлокомунсервіс»
за періоди: з 30.03.2006р. по 26.10.2009 р.; з 03.05.2006
р. по 23.02.2010 р; з 30.05.2006 р. по 19.04.2010 р.; з
30.08.2006 р. по 26.08.2010 р., за результатами
яких складено відповідні акти №
996/150/31963156 від 10.11.2009р., № 192/150/31963156 від
10.03.2010 р., № 376/160/31963156 від 29.04.2010 р.,
№755/160/31963156 від 09.09.2010 р. згідно яких
встановлено порушення п.п. 5.3.1. п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» і на підставі вказаних актів
відповідачем винесено податкові
повідомлення-рішення: № /0 від
16.112009 року, № /0 від 22.03.2010 року, №
/0 від 11.05.2010 року, № /0 від
17.09.2010 року за затримку календарних
днів граничного строку сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання.

Однак при винесенні вище зазначених
податкових повідомлень-рішень ДПІ у
Сокальському районі не було враховано
платіжні доручення, які підтверджували
сплату КП «Сокальжитлокомунсервіс»
узгоджені суми податкових зобов'язань
по податку на додану вартість, згідно
податкових декларацій, за вищевказані
періоди у встановлені строки.

Оскільки податковим органом при
винесенні спірних податкових
повідомлень-рішень не було враховано
факту часткової сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання у встановлені
строки, що підтверджується платіжними
дорученнями, самостійно визначеного КП
«Сокальжитлокомунсервіс» то такі
підлягали скасуванню.

Крім цього, згідно податкових
декларацій (які знаходяться в
матеріалах справи), задекларовано суми
основних платежів з податку на додану
вартість. Відповідно до актів
перевірки, сплачені узгоджені суми
податкових зобов'язань за платежами
податок на додану вартість по
вітчизняних товарах (роботах,
послугах), на які Державною податковою
інспекцією у Сокальському районі
нараховані штрафні санкції з
порушенням пункту 7.7. статті 7 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» згідно якої у разі
недотримання платником податків
порядку погашення податкового боргу та
виконання податкових зобов'язань,
податковий орган не наділений правом
чи обов'язком змінювати призначення
платежу, самостійно визначене
платником податку. А самостійне
зарахування державної податкової
інспекції в Сокальському районі
сплачених КП «Сокальжитлокомунсервіс»
сум у рахунок податкового боргу або тих
податкових зобов'язань, які не вказані
в призначенні платежу під час
перерахування підприємством коштів до
бюджету, є неправомірним.

Так, згідно п. 7.7 ст. 7 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
передбачено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення,а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами(обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях. Але зазначена вище
норма Закону визначає правило та не
містить обов'язку або механізму його
реалізації, суб'єктного складу, а саме
переліку осіб, щодо яких вона
застосовується і переліку осіб,
яким надано право його виконання.

У відповідності до вимог п.п.7.1.1 п.7.1 ст.7
згаданого Закону джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань або погашення податкового
боргу платника податків є будь-які
власні кошти, у тому числі отримані від
продажу товарів (робіт, послуг), майна і
немайнових цінностей, випуску цінних
паперів, у тому числі корпоративних
прав, отримані у позику (кредит), а також
з інших джерел з урахуванням
особливостей, визначених цією статтею.

Таким чином, грошовий платіж є єдиною
формою сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу. Згідно п.6
ст. 7 Закону України «Про Національний
банк України» Національний банк
України визначає систему, порядок і
форми платежів, у тому числі між
банками. Пунктом 1.7 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21.01.2004 року № 22,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України від 29.03.2004 року № 377/8976 (з
змінами та доповненнями), передбачено,
що кошти з рахунків клієнтів банки
списують лише за дорученням власників
цих рахунків або на підставі платіжних
вимог у разі примусового списання
коштів (глава 5 цієї Інструкції). Згідно
п.3.8 зазначеної вище Інструкції,
реквізит «Призначення платежу»
платіжного доручення заповнюється
платником так, щоб надавати повну
інформацію про платіж та документи, на
підставі яких здійснюється
перерахування коштів отримувачу. Повну
інформацію визначає платник з
урахуванням вимог законодавства
України. Платник відповідає за дані, що
зазначені в реквізиті платіжного
доручення "Призначення платежу".

Крім того, п.п. 8.6.2 п.8,6 ст.8 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» надає платнику

податків право вільно здійснювати
операції з коштами без узгодження з
податковим органом. При цьому,
наявність податкового боргу за інші
податкові періоди не позбавляє права
платника податків виконати свої
поточні податкові зобов'язання.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», який є спеціальним законом з
питань оподаткування і встановлює
порядок погашення зобов'язань
юридичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів) нарахування і сплати пені та
штрафних санкцій, що застосовуються до
платників податків, визначено
вичерпний перелік заходів, які
вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків. Не передбачено таких
повноважень і Законом України «Про
державну податкову службу».

Тому апелянт вважає, що у разі
недотримання платником податків
порядку погашення податкового боргу та
виконання податкових зобов'язань,
передбачено п.7.7 ст.7 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
податковий орган не наділений правом
чи обов'язком змінювати призначення
платежу, визначене платником податків.

Враховуючи вище викладене просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
за результатами проведених ДПІ у
Сокальському районі Львівської
області документальних невиїзних
(камеральних) перевірок, щодо
дотримання КП
«Сокальжитлокомунсервіс» вимог
підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовим
фондами» складено акти № 996/150/56
від 10 листопада 2009 року, № 192/150/31963156 від
10 березня 2010 року, № 376/160/31963156 від 29
квітня 2010 року, № 755/160/31963156 від 09
вересня 2010 року, якими встановлено
порушення КП «Сокальжитлокомунсервіс»
граничних строків сплати сум
узгоджених податкових зобов'язань з
податку на додану вартість. На підставі
вказаних Актів відповідачем винесено
податкові повідомлення-рішення: від 16
листопада 2009 року № /0, яким КП
«Сокальжитлокомунсервіс» зобов'язано
сплатити штраф у розмірі 15487,04 грн. (50%
від суми узгодженого податкового
зобов'язання) на підставі підпункту 17.1.7
пункту 17.1 статті 17 вказаного Закону;
від 22 березня 2010 року № /0, яким КП
«Сокальжитлокомунсервіс» зобов'язано
сплатити штраф у розмірі 15793,03 грн. (50%
від суми узгодженого податкового
зобов'язання) на підставі підпункту 17.1.7
пункту 17.1 статті 17 цього ж Закону; від 11
травня 2010 року № 1/0, яким КП
«Сокальжитлокомунсервіс» зобов'язано
сплатити штраф у розмірі 16544,07 грн. (50%
від суми узгодженого податкового
зобов'язання) на підставі підпункту 17.1.7
пункту 17.1 статті 17 зазначеного вище
Закону; від 17 вересня 2010 року № /0,
яким КП «Сокальжитлокомунсервіс»
зобов'язано сплатити штраф у розмірі
15305,52 грн. (50% від суми узгодженого
податкового зобов'язання) на підставі
підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17
згаданого Закону.

Розглядаючи спір суд першої інстанції
правильно вказав, що на момент
виникнення спірних правовідносин
спеціальним законом з питань
оподаткування, який установлював
порядок погашення зобов'язань
юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та
визначив процедуру оскарження дій
органів стягнення був Закон України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетними та
державними цільовими фондами».
Відповідно до підпункту 4.1.1 пункту 4.1
статті 4 цього Закону України платник
податків самостійно обчислює суму
податкового зобов'язання, яку зазначає
у податковій декларації, крім випадків,
передбачених підпунктом «г» підпункту
4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї
статті. Згідно пункту 5.1 статті 5
згаданого Закону, податкове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків у податковій
декларації, вважається узгодженим з
дня подання такої податкової
декларації. Платник податків, як
передбачено першим абзацом підпункту
5.3.1 пункту 5.3 статті 5 цього ж Закону,
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначеного
у поданій ним податковій декларації,
протягом десяти календарних днів,
наступних за останнім днем
відповідного граничного строку.
Підпунктом 17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону у разі
коли платник податків не сплачує
узгоджену суму податкового
зобов'язання протягом граничних
строків, визначених цим Законом, такий
платник податку зобов'язаний сплатити
штраф у таких розмірах: при затримці до
30 календарних днів, наступних за
останнім днем граничного строку сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання, - у розмірі десяти
відсотків погашеної суми податкового
боргу; при затримці від 31 до 90
календарних днів включно, наступних за
останнім днем граничного строку сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання, - у розмірі двадцяти
відсотків погашеної суми податкового
боргу; при затримці, що є більшою 90
календарних днів, наступних за
останнім днем граничного строку сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти
відсотків погашеної суми податкового
боргу. Податкове зобов'язання
самостійно визначене платником
податків у поданій ним податковій
декларації вважається узгодженим і в
цьому випадку податковий орган лише
накладає штраф за порушення термінів
сплати узгодженої суми зобов'язання.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що в порушення вимог підпункту 5.3.1
пункту 5 статті 5 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетними та
державними цільовими фондами» КП
«Сокальжитлокомунсервіс» поза межами
граничних строків сплати податкового
зобов'язання частково сплатило
узгоджену суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість за Декларацією з податку на
додану вартість: за лютий 2006 року (№ 4668
від 20 березня 2006 року) у сумі 3000 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 536 від 28 березня 2006 року та у сумі 4000
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 557 від 31.03.2006 року,
призначення платежу: ПДВ за лютий 2006
року; за березень 2006 року (№ 7817 від
20.04.2006 року) у сумі 2200 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 916 від 28 квітня 2006 року та у сумі 5500
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 858 від 26.04.2006 року,
призначення платежу: ПДВ за березень 2006
року; за квітень 2006 року (№ 11406 від 22.05.2006
року) у сумі 10000 грн., що підтверджується
платіжним дорученням № 1116 від 24 травня
2006 року, призначення платежу: ПДВ за
квітень 2006 року; за липень 2006 року
(№ 19764 від 21.08.2006 року) у сумі 25000 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 11190 від 28 липня 2010 року та за липень 2010
року у сумі 20000 грн., що підтверджується
платіжним дорученням № 1231 від 26 серпня
2010 року призначення платежу: ПДВ за
червень, липень 2010 року.

Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетними та
державними цільовими фондами»
податковий борг (недоїмка) - податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або
узгоджене в адміністративному чи
судовому порядку, але не сплачене у
встановлений строк, а також пеня,
нарахована на суму такого податкового
зобов'язання. Пунктом 7.7 ст.7 вказаного
Закону встановлено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях. Тому суд першої
інстанції вважав, що суми податкових
зобов'язань за податкові періоди 2006
року, які сплачувало Комунальне
підприємство
«Сокальжитлокомунсервіс» правомірно
спрямовувались податковим органом
частково і на погашення боргу, який
утворився раніше, оскільки згідно
пункту 7.7. ст.7 вказаного Закону
встановлено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань.

Проте колегія суддів з такими доводами
суду першої інстанції не погоджується.

Як вбачається з Актів перевірок №
996/150/56 від 08 листопада 2010 року, №
192/150/31963156 від 10 березня 2010 року, №
376/160/31963156 від 29 квітня 2010 року, №
755/160/31963156 від 09.09.2010 року та Розрахунків
до них (Додаток 1), що податковим органом
вказані вище кошти за відповідні
звітні періоди зараховувались в
рахунок погашення податкового боргу,
що виник раніше в порядку його
календарного виникнення.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом при винесенні рішення не вірно
дана оцінка тому, що згідно платіжних
доручень, підтверджено факт часткової
сплати узгодженої суми податкового
зобов'язання КП
«Сокальжитлокомунсервіс» по податку
на додану вартість у встановлені
строки.

Крім цього, згідно податкових
декларацій (які знаходяться в
матеріалах справи), задекларовано суми
основних платежів з податку на додану
вартість. Відповідно до актів
перевірки, сплачені узгоджені суми
податкових зобов'язань за платежами
податок на додану вартість по
вітчизняних товарах (роботах,
послугах), на які державною податковою
інспекцією у Сокальському районі
нараховані штрафні санкції з
порушенням пункту 7.7. статті 7 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» згідно якої у разі
недотримання платником податків
порядку погашення податкового боргу та
виконання податкових зобов'язань,
податковий орган не наділений правом
чи обов'язком змінювати призначення
платежу, самостійно визначене
платником податку. А самостійне
зарахування державної податкової
інспекції в Сокальському районі
сплачених КП «Сокальжитлокомунсервіс»
сум у рахунок податкового боргу або тих
податкових зобов'язань, які не вказані
в призначенні платежу під час
перерахування підприємством коштів до
бюджету, є неправомірним. Бо згідно п.
7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами(обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях. У відповідності до
вимог п.п.7.1.1 п.7.1 ст.7 згаданого Закону
джерелами самостійної сплати
податкових зобов'язань або погашення
податкового боргу платника податків є
будь-які власні кошти, у тому числі
отримані від продажу товарів (робіт,
послуг), майна і немайнових цінностей,
випуску цінних паперів, у тому числі
корпоративних прав, отримані у позику
(кредит), а також з інших джерел з
урахуванням особливостей, визначених
цією статтею. Отже грошовий платіж є
єдиною формою сплати податкових
зобов'язань і погашення податкового
боргу. Згідно п.6 ст. 7 Закону України
«Про Національний банк України»
Національний банк України визначає
систему, порядок і форми платежів, у
тому числі між банками. Пунктом 1.7
Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 року № 22, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України від 29.03.2004
року № 377/8976 (з змінами та доповненнями),
передбачено, що кошти з рахунків
клієнтів банки списують лише за
дорученням власників цих рахунків або
на підставі платіжних вимог у разі
примусового списання коштів (глава 5
цієї Інструкції). Згідно п.3.8 зазначеної
вище Інструкції, реквізит «Призначення
платежу» платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повну інформацію визначає
платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
"Призначення платежу". Згідно ж п.п. 8.6.2
п.8,6 ст.8 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» надає платнику
податків право вільно здійснювати
операції з коштами без узгодження з
податковим органом. При цьому,
наявність податкового боргу за інші
податкові періоди не позбавляє права
платника податків виконати свої
поточні податкові зобов'язання.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», який є спеціальним законом з
питань оподаткування і встановлює
порядок погашення зобов'язань
юридичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів) нарахування і сплати пені та
штрафних санкцій, що застосовуються до
платників податків, визначено
вичерпний перелік заходів, які
вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків. Не передбачено таких
повноважень і Законом України «Про
державну податкову службу».

Тому суд апеляційної інстанції вважає,
що постанову суду першої інстанції
слід скасувати, бо така прийнята з
порушенням норм матеріального права, а
позовні вимоги задовольнити.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст.
202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу комунального
підприємства
«Сокальжитлокомунсервіс» -
задовольнити, скасувати постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 28 січня 2011
року по справі № 2а-7811/09/1370.

Позовні вимоги комунального
підприємства
«Сокальжитлокомунсервіс» -
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Сокальському районі Львівської
області № /0 від 16.11.2009 року, №
/0 від 22.03.2010 року, № /0 від
11.05.2010 року, № /0 від 17.09.2010 року.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Р.Й. Коваль