Справа № 820/9316/14
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

12 червня 2014 р.
№ 820/9316/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Полях Н.А.,

при секретарі судового засідання -
Корнієнка А.Д.,

за участі:

представника позивача - Демського В.Ю.,

представника відповідача - Піскун
О.В.,

розглянувши адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПРОММЕТСПЛАВ" до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
наказу, скасування податкового
повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "ПРОММЕТСПЛАВ",
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області, в якому просить
суд, з урахуванням уточнень, скасувати
наказ Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області № 929 від 12.05.2014 року
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПРОММЕТСПЛАВ" () з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ "МЕДІО-БУД" (код
38346513) за лютий 2014 року; скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 03.06.2014 року про визначення позивачу
сум податкового зобов'язання з ПДВ в
сумі 156000,00 грн. - основний платіж, 39000,00
грн. - штрафні санкції.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що прийняття наказу на
проведення перевірки, а також висновки
акту перевірки, на підставі яких
винесене оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, не відповідають
вимогам законодавства, підтверджені
факти господарських операцій
протиправно перекручені, а податкове
повідомлення-рішення та наказ мають
бути скасовані.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі, просив їх задовольнити,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві та письмових
поясненнях.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти позову,
просив відмовити у його задоволенні,
посилаючись на наведені у письмових
запереченнях обставини.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд встановив такі обставини.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Промметсплав"
зареєстроване як юридична особа 22.06.1998
року та перебуває на обліку Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області.

22.05.2014 року фахівцем податкового органу
було проведено позапланову
документальну невиїзну перевірку
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Промметсплав" () з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства України в частині
господарських взаємовідносин з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Медіо-Буд" () за період лютий 2014 року.

За результатами перевірки було
складено акт №1951/20-30-22-03/25611992, яким були
встановлені порушення позивачем ст.198,
п.200.1-200.3 ст.200 ПК України, в результаті
чого ТОВ "Промметсплав" занижено суму
податку на додану вартість, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету у
розмірі 156000,00 грн. за лютий 2014 року.

За результатами перевірки податковим
органом було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 03.06.2014 року
№ у загальному розмірі 195000,00 грн.

З матеріалів справи судом встановлено,
що 05.02.2014 року між ТОВ "Промметсплав"
(покупець) та ТОВ "Медіо-Буд"
(постачальник) було укладено договір
№250214 на постачання товару, відповідно
до умов якого постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця, а покупець прийняти та
оплатити товар (алюмінієві сплави) на
умовах, визначених в договорі (а.с.74-75).

Реальність виконання зазначеного
договору підтверджується видатковими
накладними (а.с.76,84,92), рахунками
фактурами (а.с.77,85,93). Факт перевезення
товару підтверджується договорами
перевезення (а.с.80, 88, 95),
товарно-транспортними накладними
(а.с.81,89,96).

Розрахунки проводились в
безготівковій формі (а.с.99-100).

На підставі виконання зазначеного
договору ТОВ "Медіо-Буд" виписано
позивачу податкові накладні (а.с.79,87,94).

Зазначений вище товар було
оприбутковано на складі, про що
свідчать складські накладні, передано
до цеху підприємства відповідно до
накладних - вимог на відпуск (внутрішнє
переміщення) матеріалів та списано
відповідно до звітів начальника
виробництва про виробництво продукції
та паспортів плавок.

Готову продукцію було переміщено з
виробництва на склад, про що свідчать
накладні - вимоги на відпуск (внутрішнє
переміщення) матеріалів та попередні
калькуляції вартості виробництва
продукції.

У подальшому виготовлену продукцію
було реалізовано контрагентам
позивача, що підтверджується
матеріалами справи.

Судом встановлено, що на час укладання
та виконання зазначеного договору ТОВ
"Медіо-Буд" було зареєстроване як
юридична особа та було платником
податку на додану вартість.

Дефектність первинних документів, які
було укладено між позивачем та його
контрагентом, а також факт
нереальності проведення
фінансово-господарських операцій
судом не виявлено.

Посилання відповідача на висновки акту
перевірки контрагента позивача суд не
бере до уваги, оскільки ним не доведено
нереальність здійснення контрагентом
позивача господарських операцій.

Судом встановлено, що податкові
накладні, виписані контрагентами
позивача, відповідають вимогам
Податкового кодексу України.

Крім того позивачем надано договори
оренди та суборенди нежитлових
приміщень (а.с.172-198), що свідчить про
наявність в останнього складських
приміщень.

Аналізуючи норми Податкового кодексу
України (далі - ПК України) суд
встановив таке.

Відповідно до п. 198.3 статті 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Виходячи з вимог п.п. «а» п. 198.1 статті 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
послуг.

Згідно з п.198.2 статті 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6. статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 200.1 статті 200 ПК України сума
податку, що підлягає бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Аналіз положень податкового
законодавства вказує на те, що
законодавець не ставить в залежність
право позивача на формування
податкового кредиту від податкового
обліку (стану) інших осіб і фактичної
сплати контрагентом податку до
бюджету. Питання податкового кредиту
поширюється тільки на окремо взятого
платника податків (позивача) і не
ставить цей факт у залежність від
розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Склад валових витрат та порядок їх
визначення встановлено статтями 138, 139
ПК України.

Згідно з п. 138.2 ПК України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Пунктом 138.8 статті 138 ПК України
встановлено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну);

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Щодо визнання правочинів, укладених
між позивачем та його контрагентами,
недійсними суд зазначає наступне.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) загальними вимогами,
додержання яких є необхідними для
чинності правочину є: зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних
дітей.

Згідно зі статтею 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно зі статтею 234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним. Правові наслідки визнання
фіктивного правочину недійсним
встановлюються законами.

Відповідно до ч.1 ст.228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини та
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Конституційні права людини та
громадянина, порушення яких є
підставою нікчемності правочину, що
порушує публічний порядок, закріплені
в Основному Законі держави -
Конституції України, яка в ст. 3
найвищою соціальною цінністю
проголошує людину, її життя і здоров'я,
честь та гідність, недоторканність і
безпеку. Крім цього, у разі
спрямованості правочину на знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним, дії
особи кваліфікуватимуться як злочини
або адміністративні проступки, і, як
наслідок, будуть порушувати
Кримінальний кодекс України або Кодекс
України про адміністративні
правопорушення. Законодавець
відокремив порушення публічного
порядку від інших підстав нікчемності
правочинів, керуючись тим, що публічний
порядок держави порушується у разі
порушення нормативних актів, у яких він
закріплений, а саме: Конституції
України, Кримінального кодексу України
та Кодексу України про адміністративні
правопорушення.

Оскільки ст. 228 ЦК України для
правочину, що порушує публічний
порядок, передбачає наявність умислу
сторін (сторони) на незаконний
результат, а також суперечність його
публічно-правовим актам держави, то
такий умисел повинен встановлюватись
під час розслідування кримінальної
справи і розгляду її в суді або в ході
провадження у справі про
адміністративне правопорушення.

Можливість такого порядку
встановлення умислу сторін також прямо
витікає з висновку про те, що однією з
ознак правочину, що порушує публічний
порядок, є заборона його нормами
кримінального чи адміністративного
законодавства. Ці правочини порушують
виключно публічно-правові норми, які
одночасно становлять правопорушення у
вигляді злочину чи
адміністративно-правового делікту.

А відтак, під правочини, що порушують
публічний порядок, підпадають
правочини, спрямовані (вчинені з
умислом) на порушення публічних
нормативно-правових актів: Конституції
України, валютного, митного,
податкового, антимонопольного та
іншого публічно-правового
законодавства, у якому закріплені
основи державного ладу, політичної
системи, економічної безпеки держави, і
у той же час є злочинами чи
адміністративно-правовими деліктами.
Це, зокрема, правочини, що спрямовані на
порушення конституційних прав і свобод
людини та громадянина; ухилення
суб'єктами господарювання від сплати
податків; незаконне відчуження або
користування об'єктами права власності
українського народу; правочини,
спрямовані на незаконний обіг
вилучених з вільного обігу предметів
або предметів, обіг яких обмежено;
правочини, вчинені з метою порушення
антимонопольного законодавства та
спрямовані на зайняття забороненими
видами господарської діяльності, а
також інші, спрямовані на порушення
публічно-правових нормативних актів.

Таким чином, визначенню правочину як
такого, що порушує публічний порядок,
повинен передувати вирок суду про
притягнення учасника (учасників)
такого правочину до кримінальної
відповідальності, який набрав
чинності, чи постанова компетентного
органу про притягнення зазначених осіб
до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку, що угоди, укладені між
позивачем та його контрагентами, є
чинними та не визнаними у
встановленому порядку недійсними.

Судом також встановлено, що необхідною
умовою для включення понесених витрат
на придбання товарів (робіт, послуг) до
складу валових витрат є наявність
зв'язку товарів (робіт, послуг) з
господарською діяльністю
підприємства. Судом встановлено, що
придбання позивачем товарів, а також
отримання робіт та послуг
безпосередньо пов'язано з
господарською діяльністю
підприємства, що направлена на
отримання доходу.

Позивачем надані всі належні первинні
документи, що підтверджують реальність
придбання товару, а також отримання
виконаних робіт і наданих послуг.

Отже, позивачем було повністю
дотримано вимоги ПК України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Відповідачем не доведено факт
порушення позивачем зазначених вище
норм податкового законодавства.

Таким чином, фактичні обставини справи
об'єктивно засвідчують здійснення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом.

Враховуючи викладене, суд дійшов до
висновку, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, прийняте
податковим органом, є необґрунтованими
та таким, що не відповідає вимогам
законодавства, через що позовні вимоги
в частині скасування податкового
повідомлення-рішення підлягають
задоволенню.

Щодо вимоги позивача про скасування
наказу Державної податкової інспекції
у Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області № 929 від 12.05.2014 року
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПРОММЕТСПЛАВ" () з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ "МЕДІО-БУД" (код
38346513) за лютий 2014 року суд зазначає
наступне.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України контролюючі органи
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Документальною перевіркою за
приписами п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75
Податкового кодексу України
вважається перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

Документальна планова перевірка
проводиться відповідно до
плану-графіка перевірок.

Не є предметом документальної планової
перевірки питання трансфертного
ціноутворення, визначені статтею 39
цього Кодексу.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
контролюючого органу і проводиться за
наявності хоча б однієї з обставин,
визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні контролюючого органу.

Згідно з п. п. 78.1.1 п.78.1 ст. 78 ПК України
документальна позапланова перевірка
здійснюється за наявності хоча б
однієї з таких обставин, а саме: за
наслідками перевірок інших платників
податків або отримання податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з п.73.3 ст. 73 ПК України органи
державної податкової служби мають
право звернутися до платників податків
та інших суб'єктів інформаційних
відносин із письмовим запитом про
подання інформації (вичерпний перелік
та підстави надання якої встановлено
законом), необхідної для виконання
покладених на органи державної
податкової служби функцій, завдань, та
її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником
(заступником керівника) органу
державної податкової служби і повинен
містити перелік інформації, яка
запитується, та документів, що її
підтверджують, а також підстави для
надіслання запиту. Письмовий запит про
подання інформації надсилається
платнику податків або іншим суб'єктам
інформаційних відносин за наявності
хоча б однієї з таких підстав: 1) за
результатами аналізу податкової
інформації, отриманої в установленому
законом порядку, виявлено факти, які
свідчать про порушення платником
податків податкового, валютного
законодавства, законодавства у сфері
запобігання та протидії легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванню
тероризму та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби; 2) для визначення
рівня звичайних цін на товари (роботи,
послуги) під час проведення перевірок;
3) виявлено недостовірність даних, що
містяться у податкових деклараціях,
поданих платником податків; 4) щодо
платника податків подано скаргу про
ненадання таким платником податків
податкової накладної покупцю або про
порушення правил заповнення
податкової накладної; 5) у разі
проведення зустрічної звірки; 6) в інших
випадках, визначених цим Кодексом.

Запит вважається врученим, якщо його
надіслано поштою листом з
повідомленням про вручення за
податковою адресою або надано під
розписку платнику податків або іншому
суб'єкту інформаційних відносин або
його посадовій особі.

Платники податків та інші суб'єкти
інформаційних відносин зобов'язані
подавати інформацію, визначену у
запиті органу державної податкової
служби, та її документальне
підтвердження протягом одного місяця з
дня, що настає за днем надходження
запиту (якщо інше не передбачено цим
Кодексом). У разі коли запит складено з
порушенням вимог, викладених в абзацах
першому та другому цього пункту,
платник податків звільняється від
обов'язку надавати відповідь на такий
запит.

Судом встановлено, що на адресу
відповідача надійшли матеріали
перевірки контрагента позивача ТОВ
"Медіо-Буд", що могли свідчити про
можливі порушення позивачем
податкового законодавства.

На підставі цього податковим органом
було направлено лист на адресу
позивача про надання пояснень та їх
документального підтвердження за
фактами, які свідчать про можливі
порушення ТОВ "Промметсплав"
податкового законодавства від 16.04.2011
року №5875/10/20-30-15-01-28.

Проте, листом від 07.05.2014 року позивачем
надано пояснення не в повному обсязі.

На підставі цього відповідачем видано
наказ від 12.05.2014 року № 929 "Про
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПРОММЕТСПЛАВ" () з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ "МЕДІО-БУД" (код
38346513) за лютий 2014 року", який було
направлено позивачу та ним отримано
16.05.2014 року.

Таким чином, судом встановлено
наявність законних підстав для
складення та направлення запиту про
надання інформації та їх
документального підтвердження та у
зв'язку з наданням неповної відповіді
позивачем на запит податкового органу
наявність законних підстав для
прийняття відповідачем спірного
наказу від 12.05.2014 року № 929.

Також суд зазначає, що сам по собі наказ
про проведення перевірки не має і не
може мати для платника податків
будь-яких наслідків. Цей документ не
впливає на права та обов'язки суб'єкта
господарювання, що перевіряється, він
не встановлює ніяких вимог чи
обов'язкових правил поведінки для
платника податків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем не доведено, що відповідач
діяв неправомірно та порушив права
позивача, а тому позовні вимоги в цій
частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ПРОММЕТСПЛАВ" до Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування наказу, скасування
податкового повідомлення - рішення -
задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області №
від 03.06.2014 року, про визначення
Товариству з обмеженою
відповідальністю "ПРОММЕТСПЛАВ" сум
податкового зобов'язання з ПДВ в сумі
156000 грн. - основний платіж, 39000 грн. -
штрафні санкції.

У задоволенні інших позовних вимог -
відмовити..

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений
17.06.2014 року.

Суддя
Н.А. Полях