Справа № 826/5522/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02 червня 2014 року 16 год. 02
хв. № 826/5522/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Данилишина В.М., при секретарі судових
засідань Приходько О.В., за участю
представників позивача та відповідача,
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом державного підприємства
"Будівельно-монтажне управління
Державного управління справами" до
державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправними та
скасування рішень відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у судовому
засіданні 02 червня 2014 року проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 24 квітня 2014 року надійшов
позов державного підприємства
"Будівельно-монтажне управління
Державного управління справами" (далі -
позивач) до державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві (далі - відповідач) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
відповідача від 06 лютого 2014 року №
8 та № 8 (далі - оскаржувані
рішення).

В обґрунтування позову представник
позивача зазначив, що оскаржувані
рішення є протиправними та підлягають
скасуванню, оскільки їх прийнято
відповідачем на підставі висновків,
які не відповідають фактичним
обставинам.

Ухвалою суду від 28 квітня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

У ході судового розгляду справи
представники позивача підтримали
позов та просили задовольнити його
повністю.

Представник відповідача не визнав
позов та просив відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову, наданих суду у судовому
засіданні 19 травня 2014 року. Пояснив, що
оскаржувані рішення є правомірними та
не підлягають скасуванню, оскільки їх
прийнято відповідачем у зв'язку з
виявленням під час перевірки порушень
ним податкового законодавства.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем у період із 20 по 24 січня 2014
року проведено перевірку позивача, за
результатами якої 27 січня 2014 року
складено акт № 69/26-55-22-08/35917370 про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
взаємовідносин із товариством з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма "Мілана"
(далі - ТОВ "Виробничо-комерційна фірма
"Мілана") за період діяльності із 01 по 31
грудня 2011 року (далі - акт
перевірки), відповідно до висновків
якого, позивачем:

- занижено податок на прибуток за ІІ-IV
квартали 2011 року у загальному розмірі
361876,00 грн., чим порушено ст. 134, пп. 138.1.1 п.
138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України (далі - ПК
України; у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин);

- завищено податковий кредит за грудень
2011 року у розмірі 314674,92 грн., чим
порушено п. 185.1 ст. 185, п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст.
198 ПК України.

На підставі акту перевірки, 06 лютого 2014
року відповідачем прийнято
оскаржувані рішення: № 8, яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість (далі - ПДВ) у розмірі 314675,00 грн.
за основним платежем та у розмірі 78669,00
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами); № 8, яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 361876,00 грн. за основним платежем.

За результатами розгляду скарг в
адміністративному (досудовому)
порядку, оскаржувані рішення залишені
без змін.

Суд не погоджується з доводами
представників позивача щодо наявності
підстав для задоволення позову,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів та аналізу наступних
положень і обставин.

Так, згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п.
75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи
мають право проводити відповідно до
законодавства перевірки і звірки
платників податків (крім Національного
банку України), у тому числі після
проведення процедур митного контролю
та/або митного оформлення.

Документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
контролюючого органу і проводиться за
наявності хоча б однієї з обставин,
визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні контролюючого органу.

Перевірку проведено на підставі наказу
від 17 січня 2014 року № 173, копію якого
разом із повідомленням про проведення
перевірки направлено на адресу
позивача рекомендованим листом із
повідомленням про вручення.

Стосовно прийняття відповідачем
оскаржуваних рішень суд зазначає
наступне.

У ході перевірки відповідачем
виявлено, що позивачем до податкового
кредиту включено ПДВ у розмірі 314674,92
грн., що підтверджується інформацією,
зазначеною у додатку № 5 до податкової
декларації з ПДВ та у самій декларації
за грудень 2011 року.

Між позивачем та ТОВ
"Виробничо-комерційна фірма "Мілана" 14
жовтня 2011 року укладено договір № 83/11,
за умовами якого вказане товариство
зобов'язалось у 2011 році поставити
позивачу товар, а саме меблі та
освітлювальні прилади, зазначені у
специфікації, а позивач - прийняти і
оплатити товар.

Згідно з п. 1.2 розділу І, п.п. 4.1, 4.2
розділу IV, п. 5.2 розділу V договору № 83/11,
найменування товару зазначається у
специфікації, що є невід'ємною частиною
договору.

Розрахунки проводяться шляхом
поетапної оплати позивачем
поставлених товарів на підставі
виставлених рахунків з кінцевою
оплатою протягом п'яти днів з моменту
поставки товарів та підписання акту
приймання-передачі товарів.

До рахунку додається специфікація та
акт приймання-передачі товарів.

Місце поставки (передачі) товарів: 03680,
місто Київ, вулиця Академіка
Заболотного, 21. Клінічна лікарня
"Феофанія".

На підтвердження виконання умов
договору № 83/11 представниками позивача
надано суду копії: актів
здачі-прийняття товару, видаткових та
податкових накладних, реєстрів виданих
та отриманих податкових накладних,
податкової звітності.

У матеріалах справи міститься копія
специфікації від 14 жовтня 2011 року,
однак з її змісту не можливо
встановити, додатком до якого договору
вона є, оскільки у специфікації, окрім
дати складання, не зазначено інших
реквізитів.

Також суду надано копію договору від 15
грудня 2010 року № 806 на виконання робіт з
капітального ремонту та переоснащення
приміщень 5-го поверху блоку "В"
лікувального корпусу № 3 клінічної
лікарні "Феофанія" по вул. Заболотного,
21 в м. Києві, за умовами якого клінічна
лікарня "Феофанія" доручає, а позивач
зобов'язується виконати та здати у
встановлений договором строк роботи з
капітального ремонту та переоснащення
приміщень 5-го поверху блоку "В"
лікувального корпусу № 3 клінічної
лікарні "Феофанія" на вулиці
Заболотного, 21 у місті Києві.

Відповідно до п. 5.1 розділу 5 договору №
806, строк закінчення виконання робіт:
31 липня 2011 року.

Отже, як вбачається з викладених
обставин, за умовами договору № 83/11
місцем поставки товару є клінічна
лікарня "Феофанія". При цьому, за
умовами договору № 806, строк закінчення
виконання робіт: 31 липня 2011 року.

На підтвердження виконання умов
договору № 806, у матеріалах справи
містяться копії актів приймання
виконаних будівельних робіт за грудень
2011 року.

Також у матеріалах справи містяться
копії довідки про вартість виконаних
будівельних робіт/та витрати/, акту
вартості змонтованого устаткування, що
придбавається виконавцем робіт,
договірної ціни на капітальний ремонт,
зведеного кошторисного розрахунку.

Поряд з цим, суду не надано копії
рахунків, обов'язкова наявність яких
обумовлена умовами договору № 83/11, а
також доказів здійснення оплати за
вказаним договором. Також не надано
доказів руху грошових коштів на
рахунках позивача.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом 1
цього пункту.

Відповідно до ст. 1, ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", первинний документ - документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідальність за організацію
бухгалтерського обліку та
забезпечення фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій у первинних документах,
збереження оброблених документів,
регістрів і звітності протягом
встановленого терміну, але не менше
трьох років, несе власник (власники) або
уповноважений орган (посадова особа),
який здійснює керівництво
підприємством відповідно до
законодавства та установчих
документів.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

В інформаційному листі Вищого
адміністративного суд України від 02
червня 2011 року (06 травня 2011 року) №
742/11/13-11 зазначено, що якщо фактичного
здійснення господарської операції не
було, відповідні документи не можуть
вважатись первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового
обліку можуть братись до уваги лише ті
первинні документи, які складені у разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139, п.п. 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат:
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

У ході перевірки відповідачем прийнято
до уваги інформацію, зазначену у листі
від 23 січня 2014 року № 312/7/26-58-09-02, а
саме про наявність у ТОВ
"Виробничо-комерційна фірма "Мілана"
ознак "фіктивності".

Зокрема, за ознаками кримінальних
правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205,
ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу
України, порушено кримінальне
провадження №0000033, під час
досудового розслідування якого
директор у ТОВ "Виробничо-комерційна
фірма "Мілана" повідомив, що ніякого
відношення до фінансово-господарської
діяльності вказаного товариства не
мав.

У ході допиту директор ТОВ
"Виробничо-комерційна фірма "Мілана"
також повідомив, що будь-яких первинних
документів товариства не підписував,
контрагентів товариства не знає,
податкову та фінансову звітність не
формував, не підписував та не подавав.

Згідно зі ст. 55-1 Господарського кодексу
України, ознаки фіктивності, що дають
підстави для звернення до суду про
припинення юридичної особи або
припинення діяльності фізичною особою
- підприємцем, в тому числі визнання
реєстраційних документів недійсними:
зареєстровано (перереєстровано) на
недійсні (втрачені, загублені) та
підроблені документи; не зареєстровано
у державних органах, якщо обов'язок
реєстрації передбачено
законодавством; зареєстровано
(перереєстровано) у органах державної
реєстрації фізичними особами з
подальшою передачею (оформленням) у
володіння чи управління підставним
(неіснуючим), померлим, безвісти
зниклим особам або таким особам, що не
мали наміру провадити
фінансово-господарську діяльність або
реалізовувати повноваження;
зареєстровано (перереєстровано) та
проваджено фінансово-господарську
діяльність без відома та згоди його
засновників та призначених у законному
порядку керівників.

У постанові Верховного Суду України
від 01 вересня 2009 року № 21-1258во09
зазначено, що необхідно приймати до
уваги факт наявності
фінансово-господарських зв'язків з
підприємствами, діяльність яких має
ознаки "фіктивності".

Таким чином, враховуючи викладені
положення та обставини, а також
зважаючи на факт наявності ознак
"фіктивності" у ТОВ
"Виробничо-комерційна фірма "Мілана", у
зв'язку з чим у суду виник сумнів щодо
достовірності та добросовісності
складання первинної документації,
копії якої містяться у матеріалах
справи, суд прийшов до висновку про
правильність зроблених під час
перевірки висновків відповідача та, як
наслідок, правомірність складання
відповідачем оскаржуваних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6
ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

Із системного аналізу викладених
положень та обставин вбачається, що
позов державного підприємства
"Будівельно-монтажне управління
Державного управління справами" до
державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправними та
скасування рішень відповідача є
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню
повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз.

Поряд з цим, відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2
ст. 4 Закону України "Про судовий збір",
за подання до адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру, справляється судовий збір у
розмірі 2 відсотків розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" з 01
січня 2014 року установлено мінімальну
заробітну плату у розмірі 1218,00 грн.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону
України "Про судовий збір", під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 122, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні
позову державного підприємства
"Будівельно-монтажне управління
Державного управління справами".

2. Стягнути із державного підприємства
"Будівельно-монтажне управління
Державного управління справами"
(ідентифікаційний код 35917370) решту
судового збору у розмірі 4384,80 грн.
(Чотири тисячі триста вісімдесят
чотири гривні вісімдесят копійок) на
рахунок Окружного адміністративного
суду міста Києва за наступними
платіжними реквізитами: отримувач
коштів - УДКСУ у Печерському районі
міста Києва, код отримувача (код за
ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача - ГУ ДКСУ у
місті Києві, код банку отримувача (МФО)
820019, рахунок отримувача 4007, код
класифікації доходів бюджету 22030001.

Копії постанови у повному обсязі
направити сторонам (вручити їх
уповноваженим представникам) у порядку
та строки, встановлені ст. 167 КАС
України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин

Постанова у повному обсязі складена 11
червня 2014 року