Справа № К/9991/9890/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/9890/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Запорізької
митниці на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 03
лютого 2010 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 03 лютого 2011
року у справі за позовом приватного
підприємця ОСОБА_4 до Запорізької
митниці, третя особа - Головне
управління Державного казначейства
України в Запорізькій області про
визнання незаконним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 03 лютого 2010
року залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 03 лютого 2011
року позов ПП ОСОБА_4 задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано рішення Запорізької митниці
№112000010/2009/000929/1 від 17 листопада 2009 року
про визнання митної вартості товарів
до ВМД 112000003/9/006927 від 16 листопада 2009
року. В іншій частині позову, а саме:
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок платежів по особовому
рахунку позивача, що підлягає сплаті до
бюджету при митному оформленні товарів
за першим методом та повернення суми
митних платежів в розмірі 17012, 09 грн.,
судами відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями у справі, митний орган
звернувся з касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, позивачем було укладено
зовнішньоекономічний контракт №17 від
01.10.2009р. з з «Lucky coconut Industry, CV» (Індонезія),
в межах якого відповідно до
специфікацій №1, яка є невід'ємною
частиною контракту, продавцем «Lucky coconut
Industry, CV» (Індонезія) було здійснено
поставку товару - кокосовий горіх
висушений та подрібнений, сорт Файн 31000
кг., сорт Медіум - 21000 кг., вага нетто 52000
кг., країна виробник Індонезія, митне
оформлення вказаного товару
здійснювалось позивачем на підставі
поданої ним до Запорізької митниці
вантажної митної декларації
№112000003/9/006927 від 16.11.2009р.

При цьому, митна вартість цього товару
заявлена позивачем шляхом подання
митному органу декларації митної
вартості (форма ДВМ-1) за методом оцінки
- за ціною угоди щодо товарів, які
імпортуються (1,12 долара США за 1 кг),
відповідно до ст. 267 Митного кодексу
України (метод № 1).

Для підтвердження заявленої митної
вартості товару, позивачем було надано
митному органу передбачені пунктом 7
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 1766 від 20.12.2006р.
(далі Порядок) документи, а саме -
контракт №17 від 01.10.2009р., специфікацію
№1 до контракту, рахунок фактуру
(інвойс), пакувальний лист, платіжні
доручення №149 від 06.10.2009р., №158 від
30.10.2009р., також інші документи, які
стосуються задекларованого позивачем
товару.

У зв'язку з виникненням у Запорізької
митниці сумнівів щодо правильності
визначення митної вартості
задекларованого товару, митним органом
витребувані додаткові документи
відповідно до пункту 11 Порядку, на
виконання вимог митного органу
стосовно надання додаткових
документів на підтвердження заявленої
ним митної вартості вищезазначеного
товару позивач надав митному органу
усі наявні в нього додаткові документи,
серед яких було надано: висновок ДП
«Державний інформаційно-аналітичний
центр моніторингу зовнішніх товарних
ринків» вих. №8/1491 від 10.11.2009р.
відповідно до якого ціни на товар
кокосовий горіх висушений та
подрібнений, сорт Файн 31000 кг., сорт
Медіум -21000 кг., вага нетто 52000 кг., країна
виробник Індонезія, визначені
контрактом №17 від 01.10.2009р. укладеним
між позивачем та «Lucky coconut Industry, CV»
(Індонезія) відповідають рівню
ринкових цін на даний товар.

17.11.2009р. Запорізька митниця відмовила
позивачу в митному оформленні товару
за ВМД №112000003/9/006927 від 16.11.2009р. та митним
органом було прийнято рішення про
визначення митної вартості товарів
№112000010/2009/000929/1 від 17.11.2009р., яким
визначено митну вартість товару
кокосовий горіх висушений та
подрібнений, сорт Файн 31000 кг., сорт
Медіум -21000 кг., вага нетто 52000 кг., країна
виробник Індонезія, у загальному
розмірі 65520 доларів США (523721,02 грн.
виходячи з ціни 1,26 долара США за 1 кг) з
урахуванням з наявної у митного органу
інформації щодо ціни угод щодо
подібних (аналогічних товарів) які
продаються на експорт і час експорту є
максимально наближеним до нього. Тобто,
митна вартість товару була фактично
визначена митним органом з
застосуванням 6 (резервного) методу
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться на митну територію
України.

Частково задовольняючи позовні вимоги
суди попередніх інстанцій виходили з
того, що заявлена позивачем митна
вартість товару, яка постачалася за
вищевказаним контрактом, та була
заявлена позивачем в поданих ним
митній декларації та декларації митної
вартості, підтверджується наданими
позивачем митному органу документами,
тобто, ціна контракту була достатньо
підтверджена декларантом. Крім цього,
митним органом не було обґрунтовано
незастосування попередніх п'яти
методів визначення митної вартості
товару.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій з огляду на їх правомірність
та обгрунтованість та вбачає за
доцільне зазначити про таке.

Так, згідно зі статтею 266 МК визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних товарів
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; 4) на основі
віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість), 6) резервного. Основним є
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень
Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку
декларування митної вартості товарів
дає підстави вважати, що митні органи
мають виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості.

Зі змісту норм п. 14 Порядку
декларування митної вартості товарів
та ч. 4 ст. 266 МК України вбачається, що
позивач не зобов'язаний надавати
повний перелік документів, визначених
п. 11 зазначеного Порядку. При цьому
витребування таких документів може
мати місце тільки у випадку наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
29 травня 2012 року у справі № 21-91а12.

Як вірно встановлено судами попередніх
інстанцій, митний орган, витребувавши
документи, передбачені п. 11 Порядку
декларування митної вартості товарів,
не зазначив, які саме обставини ці
документи повинні підтвердити, а також
не надав доказів того, що документи,
подані позивачем для митного
оформлення товару, є недостатніми чи
такими, що у своїй сукупності
викликають сумнів у достовірності
наданої інформації, а відтак
виключають визначення митної вартості
товару за першим методом.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів погоджує висновок судів
попередніх інстанцій про
протиправність рішення митниці щодо
застосування шостого (резервного)
методу визначення митної вартості
товару без послідовного застосування
попередніх п'яти, як це встановлено ч. 5
ст. 266 МК України. Доводи касаційної
скарги висновків судів не
спростовують.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для їх скасування не
вбачається. Доводи касаційної скарги
висновків судів попередніх інстанцій
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Запорізької митниці
залишити без задоволення, а постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 03 лютого 2010
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 03 лютого 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: