Справа № 823/2871/13-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/2871/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Паламар П.Г.
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

27 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Кобаля М.І., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
інспекції сільського господарства в
Черкаській області на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 27 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом Державного підприємства
"Золотоніське лісове господарство" до
Державної інспекції сільського
господарства в Черкаській області про
скасування приписів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство
«Золотоніське лісове господарство»
звернувся до Черкаського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до Державної
інспекції сільського господарства в
Черкаській області , в якому просив
визнати протиправним та скасувати
приписи Державної інспекції
сільського господарства в Черкаській
області від 21.06.2013 року № 000498 та від
22.08.2013 року № 000668, виданих державним
інспектором Супрун Максимом
Олексійовичем.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 27 вересня
2013 року адміністративний позов
задоволено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Державне підприємство «Золотоніське
лісове господарство» як юридична особа
зареєстроване Золотоніською районною
державною адміністрацією 23.01.1992 року,
ідентифікаційний код 00993366.

Відповідно до ст.1 Статуту Державного
підприємства «Золотоніське лісове
господарство» (нова редакція),
затвердженого наказом Державного
агентства лісових ресурсів України від
06.06.2011 року № 274, Державне підприємство
«Золотоніське лісове господарство»
засноване на державній власності,
створене відповідно до наказу
Міністерства лісового господарства
України № 133 від 31.10.1991 року «Про
організаційну структуру управління
лісовим господарством», належить до
сфери управління Державного комітету
лісового господарства України та
входить до сфери управління
Черкаського обласного управління
лісового та мисливського господарства.

Відповідно до ст. 5 Статуту, майно
підприємства є державною власністю і
закріплюється за ним на праві
господарського відання, а джерелами
формування майна є, зокрема, майно
передане йому органом управління
майном та інше майно, набуте на
підставах, не заборонених
законодавством.

21 червня 2013 року державним інспектором
сільського господарства Державної
інспекції сільського господарства в
Черкаській області Супрун М.О. було
проведено перевірку додержання
позивачем вимог земельного
законодавства, за результатами якої
складено акт від 21.06.2013 року.

В ході проведення перевірки було
встановлено порушення позивачем вимог
ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України
(далі - ЗК України), що виявилося у
використанні земельних ділянок на
території Золотоніського району
Черкаської області загальною площею
14220 га без правовстановлюючих
документів.

На підставі акта перевірки посадовою
особою відповідача було винесено
припис № 000498 від 21.06.2013 року, яким
позивача зобов'язано усунути виявлені
під час перевірки порушення.

22 серпня 2013 року службовими особами
відповідача було проведено
позапланову перевірку щодо виконання
позивачем вимог припису від 21.06.2013 року.

За результатами перевірки було
складено акт та винесено припис від
22.08.2013 року № 000668, яким позивача
зобов'язано усунути виявлені
порушення.

Позивач заперечує правомірність
вищевказаних приписів відповідача та
зауважує на відсутності з його боку
порушень норм чинного земельного
законодавства.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.92 ЗК України, право
постійного користування земельною
ділянкою - право володіння і
користування земельною ділянкою, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, без встановлення строку.

Пунктом 1 ч. 1 ч. 2 ст. 116 ЗК України
визначено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону. Набуття
права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Частиною 1 ст. 123 ЗК України встановлено,
що надання земельних ділянок державної
або комунальної власності у
користування здійснюється Верховною
Радою Автономної Республіки Крим,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.
Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж у натурі
(на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Згідно ст. 126 ЗК України, право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами. Право оренди землі
оформляється договором, який
реєструється відповідно до закону.

Частиною 2 постанови Кабінету
Міністрів України від 02.04.2002 року №449
«Про затвердження форм державного акта
на право власності на земельну ділянку
та державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою»,
передбачено, що раніше видані державні
акти на право приватної власності на
землю, державні акти на право власності
на землю та державні акти на право
постійного користування землею
залишаються чинними і підлягають
заміні у разі добровільного звернення
громадян або юридичних осіб.

Порядок проведення перевірок,
оформлення матеріалів за їх
результатами визначається Порядком
планування та проведення перевірок з
питань здійснення державного контролю
за використанням та охороною земель,
затвердженого наказом Держкомзему від
12.12.2003 № 312, в п. 5.1 якого зазначено, що
при проведенні всіх видів перевірок
державний інспектор складає акт
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства.

Згідно п. 5.6 вказаного Порядку, в акті
наводиться план-схема місця
розташування земельної ділянки
(схематичний абрис чи викопіювання з
картографічних матеріалів планів
земельної ділянки з прив'язкою до
місцевості та зазначенням суміжних
землекористувачів). На плані-схемі
вказується загальна площа земельної
ділянки та площа, на якій виявлено
порушення (забруднення, самовільне
зайняття тощо).

Вивченням матеріалів справи колегією
суддів встановлено, що з 1934 року у
користуванні позивача перебувають
земельні ділянки лісового фонду, а в 1967
році позивачу були видані акти на право
постійного користування землею по
Денезькому та Вільхівському
лісництвах.

Згідно із статтею 16 Лісового кодексу
України (далі - ЛК України), право
користування лісами здійснюється в
порядку постійного та тимчасового
користування лісами.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЛК України, у
постійне користування ліси на землях
державної власності для ведення
лісового господарства без
встановлення строку надаються
спеціалізованим державним
лісогосподарським підприємствам,
іншим державним підприємствам,
установам та організаціям, у яких
створено спеціалізовані
лісогосподарські підрозділи.

Право постійного користування лісами
посвідчується державним актом на право
постійного користування земельною
ділянкою.

Положенням частини 5 розділу VІІІ
«Прикінцеві положення» ЛК України
передбачено, що до одержання в
установленому порядку державними
лісогосподарськими підприємствами
державних актів на право постійного
користування земельними лісовими
ділянками, документами, що
підтверджують це право на раніше
надані землі, є планово-картографічні
матеріали лісовпорядкування.

При цьому слід зазначити, що дане
положення закону не встановлює
конкретних строків, у межах яких
державні лісогосподарські
підприємства зобов'язані отримати
правовстановлюючі документи на раніше
надані землі. Замість
правовстановлюючих документів на
раніше надані землі
лісогосподарського призначення закон
дозволяє державним лісогосподарським
підприємствам користуватись планово -
картографічними матеріалами
лісовпорядкування без обмеження
строків.

У відповідності до рішення
Конституційного Суду України №5-рп/2005
від 22.09.2005 року у справі за
конституційним поданням 51 народного
депутата України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень статті 92, пункту 6 розділу Х
«Перехідні положення» Земельного
кодексу України (справа про постійне
користування земельними ділянками),
поняття «користування землею» у
Земельному кодексі Української РСР
від 18 грудня 1990 року (стаття 7) поряд з
постійним (без заздалегідь
встановленого строку) передбачало
тимчасове користування
(короткострокове - до трьох років і
довгострокове - від трьох до десяти
років). Права постійного користування
земельною ділянкою із земель
державної та комунальної власності
набувають лише підприємства, установи
та організації, що належать до
державної або комунальної власності, а
також громадські організації
інвалідів України, їх підприємства
(об'єднання), установи та організації.

У зв'язку з цим Конституційний Суд
України в своєму рішенні дійшов
висновку, що пункт 6 Перехідних
положень Кодексу через відсутність
встановленого порядку переоформлення
права власності або оренди та
унеможливлення безоплатного
проведення робіт із землеустрою і
виготовлення технічних матеріалів та
документів для переоформлення права
постійного користування земельною
ділянкою на право власності або оренди
в строки, визначені Кодексом,
суперечить положенням частини
четвертої статті 13, частини другої
статті 14, частини третьої статті 22,
частини першої статті 24, частин першої,
другої, четвертої статті 41 Конституції
України.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем були надані копії рішень
виконавчого комітету Золотоніської
районної ради депутатів трудящих № 440,
441 від 12.12.1967 року та Актів на право
користування землею у Вільхівському та
Денезькому лісництвам Золотоніського
лісгоспзагу. Крім того, було надано
державний акт на право постійного
користування землею серії ЯЯ № 340457,
виданий Державному підприємству
«Золотоніське лісове господарство»,
який в свою чергу підтверджує право
користування землею без
правовстановлюючих документів.

При цьому, вимога відповідача щодо
обов'язкового переоформлення
вищевказаних документів суперечить
положенням Конституції України, про що
також зазначено у рішенні
Конституційного суду України від 22.09.2005
року № 5-рп/2005 у справі за
конституційним поданням 51 народного
депутата України щодо відповідності
положень ст. 92, п. 6 розділу Х «Перехідні
положення» Земельного кодексу України
(справа про постійне користування
земельними ділянками).

Таким чином, аналізуючи обставини
даної справи та оцінюючи зібраній по
ній докази, колегія суддів приходить до
висновку про наявність правових
підстав для задоволення вимог даного
позову.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної інспекції
сільського господарства в Черкаській
області - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 27 вересня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя
суддя Я.М. Собків М.І.
Кобаль І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Кобаль М.І.

Петрик І.Й.