Справа № 804/3667/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 травня 2014 р. Справа № 804/3667/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за позовною
заявою гр. ОСОБА_2 до В-1 Криворізької
південної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, до В-2
Державного реєстратора Красавчикова
Д.В. про зобов'язання вчинити певні дії
та інше, -

ВСТАНОВИВ:

12.03.2014р. ОСОБА_2 звернувся з позовною
заявою до В-1 Криворізької південної
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, до В-2 Державного реєстратора
Красавчикова Д.В. та просить:

- примусово зобов'язати відповідачів-1,2
виконати постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
06.04.2010р. по справі № 2а-624/10/0470;

- зняти з позивача незаконно накладений
штраф у розмірі 340 грн. та інших
штрафів, які відповідачі будуть
намагатись незаконно одержати.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що державний
реєстратор ігнорує виконання судового
рішення про припинення його
підприємницької діяльності, також йому
відмовлено у знятті з нього
підприємницької діяльності і
начальником Апостолівської ДПІ
посилаючись на необхідність сплати
штрафу у розмірі 340 грн. за неподання
звітності за 2011-2012р.р. Також позивач
вважає, що посилання податкової
інспекції на наказ МФУ від 09.12.2011р. №1588
«Про затвердження порядку обліку
платників податків» є незаконним, так
як закон і постанова суду зворотної дії
не має і має бути виконана ще у 2010 році,
а тому вся відповідальність лягає на
відповідачів згідно до вимог
ст.ст.2,14,18,105-108,181,254,255,256,257,258,263,264,266,267
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Позивач в судове засідання не з'явився
ні 25.04.2014р., ні 12.05.2014р. без поважної
причини, про дату, час і місце розгляду
справи повідомлений належним чином
14.04.2014р., 06.05.2014р. відповідно до вимог ст.
35 Кодексу адміністративного
судочинства України, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи телефонограмою та поштовими
повідомленнями (а.с.31,64,69).

Відповідач-1 (Криворізька південна
ОДПІ) в судове засідання не з'явився,
про дату, час і місце судового розгляду
справи повідомлений належним чином,
12.05.2014р. засобами електронного зв'язку
надіслав на адресу суду заперечення на
позов у яких вважає позовні вимоги
необґрунтованими, так як порядок
зняття з обліку платників податків
визначений наказом МФУ від 09.12.2011р. №1588
«Про затвердження порядку обліку
платників податків», за п.11.2 якого
передбачено, що зняття з обліку
платників податків відносно яких
постановлено судове рішення передує
проведенню відповідних перевірок,
визначення сум податкових зобов'язань,
що підлягають сплаті до відповідних
бюджетів. Так, Апостолівським
відділенням Криворізької південної
ОДПІ було складено акт перевірки від
24.01.2014р. щодо неподання ОСОБА_2
податкової звітності за 2011-2012р.р. та на
підставі вказаного акту було до
позивача застосовані штрафні санкції у
розмірі 340 грн. за податковим
повідомленням-рішенням №000113414 від
11.02.2014р. У зв'язку з наведеним,
відповідач-1 вважає, що на теперішній
час немає законодавчих підстав для
складання довідки за ф.№22-ОПП у зв'язку
з наявною заборгованістю перед
бюджетом у розмірі 340 грн. за
несвоєчасне подання податкової
звітності позивачем за 2011-2012р.р.
(а.с.66-67).

Окрім того, відповідачем-1 надано і
клопотання, в якому останній просив
розглянути справу без участі
повноважного представника податкового
органу в порядку ст.ст.49,50,122 Кодексу
адміністративного судочинства України
(а.с.68).

Відповідач-2 (Державний реєстратор
Красавчиков Д.В.) в судове засідання не
з'явився без поважної причини, про
дату, час і місце розгляду справи
повідомлений належно особисто в
судовому засіданні, яке відбулося
25.04.2014р. (а.с.59-60).

У відповідності до вимог ч.4 ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні.

Враховуючи наведене, належне
повідомлення позивача та відповідача-2
про дату, час і місце розгляду справи,
заявлене відповідачем-1 клопотання про
розгляд справи без участі представника
податкового органу, строки вирішення і
розгляду справи, встановлені ст. 122
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
позивача та представників
відповідачів за наявними у справі
доказами з урахуванням вимог ч.4,ч. 6
ст.128 Кодексу адміністративного
судочинства України.

У відповідності до вимог ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі розгляду справи у порядку
письмового провадження фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи
документів судом встановлені наступні
обставини у справі.

Громадянин ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1.
зареєстрований як фізична
особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1,
що підтверджується копією витягу з
ЄДРПОУ від 28.11.2013р. (а.с.12).

За постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
06.04.2010р. у справі №2а-624/10/0470 було
припинено підприємницьку діяльність
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, при
цьому, зазначена постанова набрала
законної сили 13.10.2010р. (а.с.16).

Вказана постанова була направлена
Управлінню з питань державної
реєстрації юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців для внесення
державним реєстратором відповідного
запису до ЄДРПОУ.

14.02.2011р. державним реєстратором було
внесено запис до ЄДРПОУ про судове
рішення про припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця у зв'язку з неподанням
протягом року органам державної
податкової служби податкових
декларацій, документів фінансової
звітності відповідно до закону, 06.04.2010р.
№2а-624/10/0470 Дніпропетровський окружний
адміністративний суд, що
підтверджується змістом копії витягу з
ЄДРПОУ від 28.11.2013р. (а.с.12).

14.01.2014р. ОСОБА_2 звернувся з заявою до
податкової інспекції, у якій просив
виконати рішення суду
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду, надати
податкові виписки з податкової
інспекції необхідні для припинення
підприємницької діяльності
посилаючись на те, що він не веде
ніякої підприємницької діяльності та
до податкової інспекції не подавав
документів з березня 1997р.(а.с.7-11).

В той же час, 24.01.2014р. податковою
інспекцією на підставі п.1 та п.3 ст. 10
Закону України «Про державну податкову
службу в Україні» зі змінами та статті
75,76 та 86 розділу ІІ Податкового кодексу
України було проведено камеральну
перевірку податкової декларації про
майновий стан та доходи за період з
01.01.2011р. по 31.12.2011р. та з 01.01.2012р. по
31.12.2012р. поданої позивачем за
висновками якої було встановлено, що
позивачем не було подано податкові
декларації про майновий стан та доходи
з 2011р. по 2013р. чим порушено п.п.49.18.5 п.49.18
ст.49 Податкового кодексу України про що
складено відповідний акт від 24.01.2014р. за
№25/171/НОМЕР_1 (а.с.13-14).

На підставі вказаного вище акту,
податковою інспекцією 11.02.2014р. було
прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №000113414
за яким до позивача застосовано
штрафні санкції у розмірі 340 грн. (а.с.15).

21.02.2014р. Криворізької південною ОДПІ
надано відповідь на вказану вище заяву
позивача від 14.01.2014р. у якій зазначено,
що на теперішній час немає підстав для
складання довідки за ф.22-ОПП у зв'язку з
заборгованістю перед бюджетом у
розмірі 340,00 грн. за несвоєчасне подання
податкової звітності за 2011-2012 роки поки
не буде завершена процедура державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності (а.с.18-20).

Також і 09.04.2014р. Головне управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області надало відповідь за
№2114/10/04-36-17-01-16 аналогічного змісту на
звернення позивача на «Урядову гарячу
лінію» в якій зазначено, що остаточні
заходи щодо припинення
підприємницької діяльності та зняття
позивача з податкового обліку, згідно
чинного законодавства, будуть
здійснені після сплати позивачем
штрафних санкцій (а.с.50-53).

Позивач не погоджується з вказаними
доводами податкової інспекції, а також
і прийнятим рішенням відповідачем-1
щодо застосування до позивача штрафу у
розмірі 340 грн. та просить зобов'язати
відповідачів-1,2 виконати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 06.04.2010р. у
справі №2а-624/10/0470 щодо припинення його
підприємницької діяльності та зняти з
позивача штраф у розмірі 340 грн. та інші
штрафи, які податкова інспекція буде
намагатися незаконно одержати
посилаючись на те, що закон та
постанова суду зворотної дії не має, і
має бути виконана відповідачами-1,2 ще у
2010 році у зв'язку з чим вся
відповідальність за невиконання
судового рішення лягає на
відповідачів.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши обставини справи,
перевіривши доводи та давши їм належну
правову оцінку, проаналізувавши норми
чинного на той момент законодавства
України, оцінивши їх у сукупності, суд
дійшов висновку про необхідність
часткового задоволення позовних вимог
в частині, що стосується зняття з
позивача штрафу у розмірі 340 грн.
застосованого до позивача на підставі
податкового повідомлення-рішення від
11.02.2014р. шляхом визнання протиправним
та скасування оспорюваного
податкового повідомлення-рішення
№000113414, виходячи з наступного.

Згідно до вимог п.49.2 ст.49 Податкового
кодексу України, який набрав чинності з
01.01.2011р. платник податків зобов'язаний
за кожний встановлений цим Кодексом
звітний період подавати податкові
декларації щодо кожного окремого
податку, платником якого він є,
відповідно до цього Кодексу незалежно
від того, чи провадив такий платник
податку господарську діяльність у
звітному періоді.

У відповідності до вимог п.п.49.18.5 п.49.18
ст.49 Податкового кодексу України
податкові декларації подаються за
базовий звітний (податковий) період
дорівнює календарному року для
платників податків на доходи фізичних
осіб-підприємців - протягом 40
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) періоду.

За приписами п.п.75.1.1 п.75.1 ст.75
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Камеральною вважається перевірка, яка
проводиться у приміщенні органу
державної податкової служби виключно
на підставі даних, зазначених у
податковій декларації (розрахунках)
платника податків.

За приписами п.200.10 Податкового кодексу
України протягом 30 календарних днів, що
настають за граничним терміном
отримання податкової декларації,
податковий орган проводить камеральну
перевірку заявлених у ній даних.

У відповідності до вимог п.120.1 ст.120 ПК
України неподання або несвоєчасне
подання платником податків або іншими
особами, зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори податкових
декларацій (розрахунків) тягнуть за
собою накладення штрафу у розмірі 170
грн. за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання.

З аналізу наведених норм видно, що за
наведеними вище нормами Податкового
кодексу України, який набрав чинності з
01.01.2011р., податковому органу надані
повноваження щодо проведення
камеральної перевірки після подання
платником податків податкової
звітності до органів державної
податкової служби у строк протягом 30
календарних днів, що настають за
граничним терміном отримання
податкової декларації.

Між тим, як свідчать матеріали справи,
позивачем податкова декларація про
майновий стан ні за 2011, ні за 2012 та 2013р.
до органу податкової інспекції не
подавалась у зв'язку з тим, що за
постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
06.04.2010р. у справі №2а-624/10/0470 було
припинено підприємницьку діяльність
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та
зазначене судове рішення набрало
законної сили 13.10.2010р., тобто до
набрання чинності Податковим кодексом
України 01.01.2011р.

З огляду на викладене та виходячи з
того, що за судовим рішенням було
припинено підприємницьку діяльність
позивача ще у 2010р., то суд приходить до
висновку, що у позивача не було
обґрунтованих та законних підстав для
подання податкової звітності за 2011р.,
2012р. та 2013р., а, отже, не було
обґрунтованих підстав і у податкової
інспекції для проведення камеральної
перевірки та застосування штрафних
санкцій за неподання податкової
звітності позивачем за 2011-2012р.,
оскільки позивач з набранням судовим
рішенням законної сили, тобто - з
13.10.2010р. не мав статусу фізичної
особи-підприємця, а, відповідно, на
нього не було покладено обов'язку
подання податкової звітності до
органів державної податкової служби
за вказаний період, виходячи з того, що
після набрання рішенням законної сили,
після 13.10.2010р. визнані судовим
рішенням факти щодо припинення
підприємницької діяльності позивача є
встановленими та не потребують вжиття
додаткових дій на їх визнання.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що проведення камеральної перевірки
24.01.2014р. щодо неподання позивачем
податкової звітності за 2011-2012р.р. та
застосування штрафної санкції на
підставі податкового
повідомлення-рішення від 11.02.2014р. після
припинення підприємницької діяльності
позивача за постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 06.04.2010р. у
справі №2а-624/10/0470, яка набрала чинності
13.10.2010р., є протиправним та таким, що
суперечить вищенаведеним нормам
податкового законодавства.

Ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідачем-1 не надано жодних
доказів щодо обґрунтованості та
законності прийняття податкового
повідомлення-рішення від 11.02.2014р. з
урахуванням вище встановлених судом
обставин щодо припинення
підприємницької діяльності позивача
за судовим рішенням, яке набрало
законної сили 13.10.2010р. та виходячи з
норм ст. 124 Конституції України щодо
обов'язковості виконання судового
рішення, яке набрало законної сили.

При цьому, слід зазначити, що
проведення камеральної перевірки
податковим органом 24.01.2014р. на підставі
п.1 та п.3 ст. 10 Закону України «Про
державну податкову службу» є
протиправним з огляду на те, що
зазначений закон втратив чинність ще
з 19 листопада 2012р.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного,
перевіривши правомірність прийняття
оспорюваного рішення згідно до вимог
ч.3 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить
до висновку, що оспорюване податкове
повідомлення-рішення №000113414 від
11.02.2014р. прийняте не у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, не обґрунтовано та без
врахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

При цьому, слід зазначити, що
відповідно до ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову,
зокрема, про визнання протиправним
рішення суб'єкта владних повноважень
чи окремих його положень і про
скасування або визнання нечинним
рішення чи окремих його положень або
прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку, що належним способом захисту
порушеного права позивача буде
визнання протиправним та скасування
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення від 11.02.2014р., а
тому, згідно до вимог ст.ст.11, 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
слід визнати протиправним та скасувати
вищевказане рішення суб'єкта владних
повноважень.

Що стосується позовних вимог позивача
про зняття з позивача інших штрафів,
які податкові органи будуть намагатися
одержати незаконно, то в цій частині
позовні вимоги позивача не підлягають
задоволенню виходячи з того, що
зазначені позовні вимоги направлені на
захист права, яке можливо буде
порушено у майбутньому, тоді як норми
ст. 6 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачають
право на судовий захист лише уже
порушених прав та інтересів з боку
суб'єкта владних повноважень.

Тобто, норми Кодексу адміністративного
судочинства України не передбачають
захист прав та інтересів на майбутнє.

Не підлягають задоволенню і позовні
вимоги позивача щодо зобов'язання
відповідачів-1,2 виконати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 06.04.2010р. у
справі №2а-624/10/0470, виходячи з
наступного.

Згідно ч.1 ст. 46 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003р.
№755-ІУ (далі - Закон №755) державна
реєстрація припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця
проводиться у разі, зокрема,
постановлення судового рішення про
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця.

У відповідності до вимог ст. 49 Закону
№755 державний реєстратор зобов'язаний
не пізніше наступного робочого дня з
дати надходження судового рішення щодо
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця внести до
Єдиного державного реєстру запис про
судове рішення щодо припинення
підприємницької діяльності та в той же
день повідомити органи статистики,
державної податкової служби,
Пенсійного фонду України, фонду
соціального страхування та фізичну
особу-підприємця щодо якої було
постановлено судове рішення, про
внесення такого запису.

З дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про судове рішення щодо
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця
застосовуються обмеження, які
встановлені законом, зокрема частиною 8
ст. 47цього Закону.

Порядок державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
за судовим рішенням, що не пов'язано з
банкрутством фізичної
особи-підприємця, здійснюється за
процедурами, встановленими ч.9-18 ст. 47
цього Закону.

Так, ч. 8 ст. 47 Закону №755 визначено, що з
дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису щодо рішення про
припинення підприємницької діяльності
фізичною-особою підприємцем
забороняється проведення державної
реєстрації фізичної особи-підприємця,
щодо якої прийнято рішення про
припинення підприємницької
діяльності.

За приписами ч.9 ст. 47 Закону №755, для
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця за її
рішенням, фізична особа-підприємець
або уповноважена нею особа не раніше
двох місяців з дати публікації
повідомлення у спеціалізованому
друкованому засобі масової інформації
надає державному реєстратору особисто
(надсилає рекомендованим листом з
описом вкладення) або через
уповноважену особу такі документи:

- заповнену реєстраційну картку на
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця за її
рішенням;

- свідоцтво про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця;

- довідку відповідного органу
державної податкової служби про
відсутність заборгованості по
податках, зборах і обов'язкових
платежів);

- довідку відповідного органу
Пенсійного фонду України про
відсутність заборгованості;

- довідки відповідних органів
соціального страхування про
відсутність заборгованості або про те,
що вона не перебувала на обліку.

За відсутності підстав для залишення
документів, які передбачені частиною
тринадцятою цієї статті, без розгляду
державний реєстратор повинен внести до
Єдиного державного реєстру запис про
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця.

Дата внесення до Єдиного державного
реєстру запису про проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця є датою державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця.

З аналізу наведених норм, видно, що
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця
відбувається державним реєстратором
за особистої участі позивача у
проведенні процедури державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності або уповноваженої ним особи
за умови надання фізичною
особою-підприємцем документів,
визначених ст. 47 Закону №755.

Як встановлено із матеріалів справи,
державним реєстратором 14.02.2011р. внесено
до Єдиного державного реєстру запис
про судове рішення щодо припинення
підприємницької діяльності, що
підтверджується копією витягу з ЄДРПОУ
від 28.11.2013р.(а.с.12).

Зазначене свідчить про те, що державним
реєстратором було внесено відповідний
запис про судове рішення у
відповідності до вимог ст. 49 Закону №755
та з урахуванням ст.47 вказаного Закону
розпочато процедуру проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності позивача з
14.02.2011р.

В той же час, позивачем суду не надано
доказів, які б свідчили про те, що у
період з 13.10.2010р. (дата набрання судовим
рішенням законної сили) по 14.02.2011р. ним
вживалися будь-які дії, направлені на
подання державному реєстратору
документів визначених ст. 47 Закону №755
для проведення державним реєстратором
припинення підприємницької діяльності
позивача, зокрема, доказів щодо надання
державному реєстратору довідок з
органу державної податкової служби,
пенсійного фонду, фонду соцстрахування
щодо відсутності заборгованості перед
бюджетом.

Навпаки, як свідчать матеріали справи,
позивач лише у 2014р. звернувся до
податкової інспекції з заявою про
надання йому відповідної довідки та
позивачеві було відмовлено у зв'язку з
наявністю заборгованості перед
бюджетом за штрафними санкціями у
розмірі 340 грн. згідно до вимог п.11
наказу МФУ від 09.12.2011р. № 1588 «Про
затвердження порядку обліку платників
податків», який діє станом на момент
звернення позивача з заявою до
податкового органу, що підтверджується
вище дослідженими судом документами.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги позивача
про примусове зобов'язання
відповідачів-1, 2 виконати судове
рішення без надання позивачем
державному реєстратору документів,
визначених ст.47 Закону № 755 є
безпідставними, оскільки саме
бездіяльність позивача у частині не
надання ним необхідних документів для
проведення державним реєстратором
припинення підприємницької діяльності
призвела до невиконання судового
рішення ще у 2010р., оскільки участь у
проведенні державної реєстрації з
припинення підприємницької діяльності
відбувається за участю не тільки
суб'єктів владних повноважень, а й
фізичної особи-підприємця щодо якої
винесено судове рішення про припинення
підприємницької діяльності у
відповідності до вимог ст.ст. 47,49 Закону
№755.

Згідно ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
також і на позивача покладено обов'язок
довести ті обставини на яких
ґрунтуються його вимоги та
заперечення.

Позивачем не надано доказів, які б
свідчити про прийняття ним участі у 2010
році у процедурі проведення державної
реєстрації припинення його
підприємницької діяльності та надання
необхідних довідок державному
реєстратору для здійснення процедури
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
позивача у відповідності до вимог
ст.ст. 47,49 Закону №755.

Окрім того, слід зазначити, що позовні
вимоги позивача щодо примусового
зобов'язання відповідачів-1,2 виконати
судове рішення щодо припинення
підприємницької діяльності позивача
не є публічно-правовим спором та не
може бути предметом розгляду в порядку
адміністративного судочинства України
у відповідності до вимог ст.ст.2,17
Кодексу адміністративного судочинства
України, виходячи з того, що примусове
виконання судового рішення, яке
набрало законної сили відбувається у
порядку, визначеному Законом України
«Про виконавче провадження» та у разі
невиконання судового рішення
суб'єктами владних повноважень,
останні притягуються до
відповідальності за невиконання
судового рішення у кримінальному
порядку.

Приймаючи до уваги викладене, позовні
вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню лише в частині визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
11.02.2014р., а в іншій частині позовних
вимог - щодо зобов'язання
відповідачів-1,2 виконати судове
рішення слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить із того, що
відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Так, як встановлено із матеріалів
справи, позивач будь-яких судових
витрат по сплаті судового збору не
поніс, оскільки є інвалідом ІІ групи та
звільнений від сплати судового збору у
відповідності до вимог Закону України
«Про судовий збір», а тому відсутні
правові підстави для стягнення з
Державного бюджету України судових
витрат, понесених позивачем.

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 128, 160,
161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву гр. ОСОБА_2 до В-1
Криворізької південної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, до В-2
Державного реєстратора Красавчикова
Д.В. про зобов'язання вчинити певні дії
та інше - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Криворізької південної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області
(Апостолівське відділення) №000113414 від
11.02.2014р.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя С.О. Конєва