Справа № 816/626/14
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 р. Справа № 816/626/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Курило Л.В. , Русанової В.Б.

за участю секретаря судового засідання
- Дудки О.А.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Полтавського обласного
управління водних ресурсів на
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 06.03.2014р.
по справі № 816/626/14

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського обласного
управління водних ресурсів треті
особи: Полтавське міське
управління земельних ресурсів та
земельного кадастру , Державне
управління охорони навколишнього
природного середовища у Полтавській
області , Управління з питань
містобудування та архітектури
виконавчого комітету Полтавської
міської ради Полтавської області ,
Полтавська міська
санітарно-епідеміологічна станція ,
Управління Держземагенства у
м.Полтава Полтавської області

про скасування висновку, зобов'язання
вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Полтавського обласного управління
водних ресурсів, в якому просив:
визнати протиправним і скасувати
висновок Полтавського обласного
управління водних ресурсів № 01-2/1847 від
11 жовтня 2013 р. про відмову в погодженні
«Проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки ОСОБА_1 для земельної
ділянки для розташування лазні та бару
з готелем у АДРЕСА_1; зобов'язати
відповідача повторно розглянути
Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки ОСОБА_1 для
розширення земельної ділянки для
розташування лазні та бару з готелем у
АДРЕСА_1, яка відповідає вимогам
рекреаційного призначення.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 06 березня
2014 р. позовні вимоги задоволені у
повному обсязі.

Відповідач не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 06 березня
2014 р. та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
а саме: вимог Земельного кодексу
України, Водного кодексу України, КАС
України, та невідповідність висновків
суду першої інстанції матеріалам
справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, заслухавши пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, перевіривши рішення суду
першої інстанції, доводи апеляційної
скарги, вважає, що вимоги апеляційної
скарги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що у 2004
році позивач придбав земельні ділянки
АДРЕСА_1, які були об'єднані в одну
площу.

На зазначених земельних ділянках
позивачем було самочинно збудовано
нежитлові споруди - лазня та бар з
готелем, на які за позивачем було
визнано право власності рішенням
Ленінського районного суду м. Полтави
від 02 червня 2006 р. Зазначеним рішенням
суду також зобов'язано Полтавську
міську раду змінити цільове
призначення земельної ділянки з
ведення садівництва на земельну
ділянку під громадську забудову та
визначити його юридичну та поштову
адресу.

Рішенням Полтавської міської ради від
06 грудня 2007 р. «Про погодження
розташування лазні і бару з готелем та
надання дозволу на розширення і
виготовлення проекту відведення зі
зміною цільового призначення
земельної ділянки по АДРЕСА_1»:
погоджено розташування лазні та бару з
готелем на земельних ділянках АДРЕСА_1,
які належать ОСОБА_1, з розширенням
орієнтовано на 560 кв.м за рахунок
вільних міських земель та зміною
цільового призначення при умові
дотримання природоохоронного
законодавства та розробки
містобудівного обґрунтування; надано
адресу АДРЕСА_1; надано дозвіл на
виготовлення проекту відведення з
урахуванням розширення земельної
ділянки по АДРЕСА_1, для розташування
лазні та бару з готелем; встановлено
строк чинності рішення- один рік.

Рішенням Полтавської міської
ради від 12 липня 2013 р. внесено зміни до
вищезазначеного рішення в частині
скасування чинності рішення.

ДНВП «Полтавський геодезичний
центр» згідно рішення Полтавської
міської ради від 06 грудня 2007 р.
розроблено «Проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки ОСОБА_1»,
ділянки, площею 556 кв. м, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
належить до земель водного фонду
(прибережна захисна смуга водоймища),
із цільовимпризначенням земельної
ділянки - розширення земельної ділянки
для розташування лазні та бару з
готелем.

Висновком. Полтавського
обласного управління водних ресурсів
№ 01-2/1847 від 11 жовтня 2013 р. відмовлено в
погодженні вищезазначеного проекту,
оскільки відведення земельної ділянки
водного фонду, площею 556 кв. м
(прибережна захисна смуга водойми)
суперечить вимогам пункту 4 статті 59
Земельного кодексу України.

Приймаючи рішення про
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що відмова
відповідача у погодженні проекту
землеустрою недоведена та недостатньо
обґрунтована, оскільки відповідачем
однозначно не встановлено фактів того,
що всупереч ст. 59 Земельного кодексу
України: земельна ділянка пропонується
для виділення у власність, а не в
оренду; земельна ділянка пропонується
для виділення для будівництва споруд, а
не розширення вже наявної ділянки з
метою забезпечення рекреаційних
потреб і обслуговування вже
побудованих лазні та бару з готелем.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. ч. 1, 3, 5, 6 ст. 186-1 Земельного
кодексу України, проект землеустрою
щодо відведення земельних ділянок усіх
категорій та форм власності підлягає
обов'язковому погодженню з
територіальним органом центрального
органу виконавчої влади, що здійснює
реалізацію державної політики у сфері
земельних відносин. Проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
водного фонду підлягає також
погодженню з центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері розвитку водного
господарства. Органи, зазначені в
частинах першій - третій цієї статті,
зобов'язані протягом десяти робочих
днів з дня одержання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки безоплатно надати або
надіслати рекомендованим листом з
повідомленням розробнику свої
висновки про його погодження або про
відмову в такому погодженні з
обов'язковим посиланням на закони та
прийняті відповідно до них
нормативно-правові акти, що регулюють
відносини у відповідній сфері.
Підставою для відмови у погодженні
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки може бути лише
невідповідність його положень вимогам
законів та прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів,
документації із землеустрою або
містобудівній документації.

Відповідно доч. 4 ст. 59 Земельного
кодексу України, громадянам та
юридичним особам органами місцевого
самоврядування із земель водного фонду
можуть передаватися на умовах оренди
земельні ділянки прибережних захисних
смуг для сінокосіння,
рибогосподарських потреб (у тому числі
рибництва (аквакультури),
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт,
догляду, розміщення та обслуговування
об'єктів портової інфраструктури і
гідротехнічних споруд тощо, а також
штучно створені земельні ділянки для
будівництва та експлуатації об'єктів
портової інфраструктури та інших
об'єктів водного транспорту.

Статтею 60 Земельного кодексу України
та статтею 88 Водного кодексу України
встановлені розміри прибережних
захисних смуг, а саме: для ставків
площею менше як 3 га - 25 метрів; для
середніх ставків площею понад 3 га - 50
метрів; для великих озер - 100 метрів.

З урахуванням того, що прибережні
захисні смуги є природоохоронною
територією з режимом обмеженої
господарської діяльності, статтею 61
Земельного кодексу України та статтею
89 Водного кодексу України встановлені
обмеження використання цих земельних
ділянок, серед яких, існує заборона на
будівництво будь-яких споруд (крім
гідротехнічних навігаційного
призначення, гідрометричних та
лінійних), у тому числі баз відпочинку,
дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Судовим розглядом встановлено, що
Полтавському обласному управлінню
водних ресурсів надавався на
погодження «Проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки ОСОБА_1»,
ділянки, площею 556 кв. м, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
належить до земель водного фонду
(прибережна захисна смуга водоймища),
із цільовим призначенням земельної
ділянки - розширення земельної ділянки
для розташування лазні та бару з
готелем.

Таким чином, із врахуванням
вищевикладеного, колегія суддів не
погоджується з рішенням суду першої
інстанції про задоволення позову
ОСОБА_1, так як відповідачем правомірно
відмовлено позивачу в погодженні
вищезазначеного проекту, оскільки
діючим законодавством заборонено
розташування в прибережній захисній
смузі будь-яких споруд, у тому числі
лазні та бару з готелем.

Висновок суду першої інстанції, що
відповідачем при відмові в погодженні
проекту землеустрою не встановлено
факту, що земельна ділянка
пропонується для виділення для
будівництва споруд, а не розширення вже
наявної ділянки з метою забезпечення
рекреаційних потреб і обслуговування
вже побудованих лазні та бару з
готелем, колегія суддів вважає
помилковим, оскільки в наданому для
погодження проекті землеустрою чітко
зазначено, що цільове призначення
земельної ділянки - розширення
земельної ділянки для розташування
лазні та бару з готелем, а не розширення
земельної ділянки для їх
обслуговування.

Відповідно до п. 4 ст. 202 КАС України,
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції при вирішенні
питання щодо задоволення позовних
вимог позивача неправильно
застосовано норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, у зв'язку з чим постанова суду
першої інстанції підлягає скасуванню,
з прийняттям нової постанови про
відмову у задоволенні цих позовних
вимог.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, п.3 ч.1 ст. 198,
202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративногосудочинстваУкраїни,
колегіясуддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавського
обласного управління водних ресурсів
задовольнити.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 06.03.2014р. по
справі № 816/626/14 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Присяжнюк О.В.Судді
Курило Л.В. Русанова В.Б. Повний текст
постанови виготовлений 10.06.2014 р.