Справа № 820/5583/14
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 820/5583/14
Харківський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,
при секретарі судового засідання -
за участю: позивача - ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративний позов
ОСОБА_3 до Управління Держземагенства у
Харківському районі Харківської
області, Державного кадастрового
реєстратора Управління
Держземагенства у Харківському районі
Харківської області Луханіної Юлії
Михайлівни про визнання рішення
протиправним та зобов'язання вчинити
Позивач ОСОБА_3, через представника
позивача ОСОБА_2, звернулася до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Управління Держземагенства у
Харківському районі в особі державного
кадастрового реєстратора Луханіної
Юлії Михайлівни, в якому просить суд
визнати протиправним та скасувати
рішення державного кадастрового
реєстратора Управління
Держземагенства у Харківському районі
Харківської області Луханіної Юлії
Михайлівни про відмову у внесенні
відомостей (змін до них) до Державного
земельного кадастру від 11.02.2014 року за
№ РВ-0014; зобов'язати державного
кадастрового реєстратора Управління
Держземагенства у Харківському районі
внести відомості до Державного
земельного кадастру та присвоїти
кадастровий номер земельній ділянці
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд в АДРЕСА_1,
відповідно до технічної документації
із землеустрою щодо встановлення меж
на земельну ділянку в натурі.

Ухвалою суду від 09.04.2014 року визначено
відповідачем Управління
Держземагенства у Харківському районі
Харківської області та залучено до
участі у справі в якості другого
відповідача Державного кадастрового
реєстратора Управління
Держземагенства у Харківському районі
Харківської області Луханіну Юлію
Михайлівну.

В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що за
результатами розгляду заяви про
внесення відомостей до Державного
земельного кадастру відповідачем
відмовлено у внесенні таких змін.
Підставою для відмови стала
невідповідність поданих документів
вимогам, встановленим Законом України
"Про Державний земельний кадастр" і
Порядком ведення Державного
земельного кадастру, а саме п. 4 ст. 59
Земельного Кодексу України.
Представник позивача зазначив, що
винесене суб'єктом владних повноважень
рішення суперечить закону, оскільки у
спірних правовідносинах відсутні
визначені законом підстави для
прийняття державним кадастровим
реєстратором рішення про відмову у
внесенні відомостей до Державного
земельного кадастру. Вичерпний перелік
обставин, існування яких зумовлює
відмову у здійсненні державної
реєстрації земельної ділянки,
встановлений ч. 6 ст. 24 Закону України
"Про Державний земельний кадастр".
Текст спірного рішення про відмову у
внесенні відомостей (змін до них) до
Державного земельного кадастру від
11.02.2014 року взагалі не містить жодних
посилань на підстави, що визначені
законом як обставини для прийняття
рішення про відмову у здійсненні
державної реєстрації земельної
ділянки. Посилання державного
реєстратора на те, що спірна земельна
ділянка відноситься до земель водного
фонду, спростовується тим, що
інформація про встановлення в натурі
меж водоохоронних зон ставка
"Перекошка", біля якого знаходиться
спірна земельна ділянка, в
Харківському обласному управлінні
водних ресурсів відсутня, межі ставка
"Перекошка" не встановлені, також не
встановлені межі прибережної захисної
смуги ставка. При таких обставинах
доводи відповідача про належність
спірної земельної ділянки до земель
водного фонду є безпідставними.

Відповідач Управління Держземагенства
у Харківському районі Харківської
області проти позовних вимог
заперечував. Від представника
відповідача Бойко О.С. до суду
надійшли письмові заперечення, в яких
представник зазначив, що 11.02.2014 року до
Управління Держземагенства у
Харківському районі Харківської
області надійшла заява від ОСОБА_3
стосовно державної реєстрації
земельної ділянки, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1. При розгляді доданих
до заяви документів відповідачем було
встановленої невідповідність вимогам
закону, про що свідчить рішення про
відмову у внесенні відомостей (змін до
них) до Державного земельного кадастру
від 11.02.2014 року №РВ - 014. Згідно
схеми розташування земельної ділянки,
яку оформлює позивач, земельна ділянка
межує безпосередньо з водоймою.
Твердження позивача, що межі ставка
"Перекошка" не встановлені та не
встановлені межі прибережної захисної
смуги ставка окремим проектом
землеустрою, не дають їй права
приватизувати земельну ділянку
безпосередньо біля водойми, оскільки
це порушує положення Земельного
кодексу. Представник відповідача
зазначив, що позивачу необхідно
звернутися до Люботинської міської
ради з метою укладання договору оренди
вищезазначеної земельної ділянки.

У судовому засіданні 05.05.2014 року
представник відповідача Управління
Держземагенства у Харківському районі
Харківської області Губенко А.В. проти
позову заперечувала, просила відмовити
у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача Управління
Держземагенства у Харківському районі
Харківської області та відповідач
Державний кадастровий реєстратор
Управління Держземагенства у
Харківському районі Харківської
області Луханіна Ю.М. в судове
засідання 04.06.2014 року не прибули, про
час, дату, місце судового засідання
повідомлені належним чином, причини
неприбуття суду не повідомили.

Згідно ч. 2 ст. 128 КАС України неприбуття
в судове засідання без поважних причин
представника сторони або третьої
особи, які прибули в судове засідання,
або неповідомлення ним про причини
неприбуття не є перешкодою для
розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача
ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали
позовні вимоги в повному обсязі та
просили суд позов задовольнити,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Вислухавши пояснення позивача,
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступне.

Рішенням Люботинського міського суду
Харківської області від 27.08.2013 року
визнано за ОСОБА_3 право власності на
житловий будинок літ. "А-1" загальною
площею 107,5 кв.м., житловою площею 49,20
кв.м. з надвірними будівлями, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкуванням за законом після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 та померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 Зазначене рішення
набрало чинності (а.с.21-22).

Згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від 04.102013
року, ОСОБА_3 є власником нерухомого
майна за адресою АДРЕСА_1 (а.с.23).

Як вбачається з довідки Люботинського
міськомгоспу від 01.11.1957 року №29906,
оригінал якої був оглянутий судом у
судовому засіданні, ОСОБА_10 рішенням
виконкому Люботинської міської ради
від 23.05.1957 року №9 видана земельна
ділянка під індивідуальне будівництво
в АДРЕСА_1 (а.с.67).

Також позивачем до матеріалів справи
надано на підтвердження права
користування земельною ділянкою
спадкодавцем ОСОБА_10 архівний витяг з
протоколу № 9 засідання виконкому
Люботинської міської ради депутатів
від 23.05.1957 року (а.с. 78).

Згідно довідки першого заступника
міського голови Люботинської міської
ради від 04.06.2014 року №03-04/13-11, у поштовій
адресі будинку по АДРЕСА_1 відбувалися
зміни, внаслідок останньої зміни
адресою будинку, який отримала позивач
у спадщину за рішенням суду, є АДРЕСА_1
(а. с. 79).

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Оскільки позивач є спадкоємицею
житлового будинку за адресою АДРЕСА_1
після померлої ОСОБА_10, що встановлено
рішенням Люботинського міського суду
Харківської області від 27.08.2013 року, суд
дійшов висновку, що право користування
земельною ділянкою, яка видавалася під
індивідуальне будівництво, перейшло до
позивача.

Рішенням Люботинської міської ради
Харківської області ХL сесії VI
скликання від 28.11.2013 року № 690 надано
дозвіл ОСОБА_3 на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) орієнтованою
площею 0,0925 га для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд із
земель житлової та громадської
забудови, не наданих у власність або
користування в АДРЕСА_1 (а.с.14).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся з заявою до ФОП
ОСОБА_12 щодо оформлення технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
АДРЕСА_1 (а.с.12).

З технічного завдання на встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), встановлено, що
землевпорядні роботи здійснені ФОП
ОСОБА_12, яка діє на підставі ліцензії
ДКУЗР серії НОМЕР_1 від 19.08.2011 року та
кваліфікаційного сертифікату ДАЗРУ
№000370 від 03.10.2013 року, на підставі заяви
позивача та рішення Люботинської
міської ради Харківської області (а. с.
13).

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_12
складено технічну документацію із
землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка)
в АДРЕСА_1 на території Люботинської
міської ради Харківської області
(а.с.6-11).

Згідно ст. 26 Закону України "Про
землеустрій" від 22.05.2003 року №858-IV,
замовниками документації із
землеустрою можуть бути органи
державної влади, Рада міністрів
Автономної Республіки Крим, органи
місцевого самоврядування,
землевласники і землекористувачі.
Розробниками документації із
землеустрою є: фізичні
особи-підприємці, які володіють
необхідним технічним і технологічним
забезпеченням та є сертифікованими
інженерами-землевпорядниками,
відповідальними за якість робіт із
землеустрою.

Таким чином, судом встановлено, що
Люботинською міською радою
Харківської області надано дозвіл
позивачу на розробку технічної
документації щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), а ФОП ОСОБА_12, яка має
дозвільні документи для виготовлення
зазначеної технічної документації,
складено відповідну технічну
документацію.

Судом встановлено, що на підставі
технічної документації позивач
звернулася до Управління
Держземагенства у Харківському районі
Харківської області з заявою щодо
державної реєстрації земельної
ділянки, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішенням державного кадастрового
реєстратора Управління
Держземагенства у Харківському районі
Харківської області від 11.02.2014 року
№РВ- 14 позивачу ОСОБА_3 відмовлено
у внесенні відомостей (змін до них) до
Державного земельного кадастру, з
підстав невідповідності поданих
документів вимогам, встановленим
Законом України "Про Державний
земельний кадастр" і Порядку ведення
Державного земельного кадастру, з
посиланням на ч. 4 ст. 59 Земельного
Кодексу України, якою визначено, що
громадянам та юридичним особам,
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування із земель
водного фонду можуть передаватися на
умовах оренди земельні ділянки
прибережних захисних смуг, смуг
відведення і берегових смуг водних
шляхів, озера, водосховища, інші
водойми, болота та острови для
сінокосіння, рибогосподарських потреб
(у тому числі рибництва (аквакультури),
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт
тощо.

Судом встановлено з технічної
документації із землеустрою та довідки
голови Люботинської міської ради
Харківської області від 23.04.2014 року, що
квартал житлової забудови, на якому
розташована спірна земельна ділянка
зазначена земельна ділянка
розташована в безпосередній
близькості від ставка "Перекошка" та
межує зі ставком з південного боку
(а.с.45).

Згідно ч.1 ст. 60 Земельного Кодексу
України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ вздовж
річок, морів і навколо озер, водосховищ
та інших водойм з метою охорони
поверхневих водних об'єктів від
забруднення і засмічення та збереження
їх водності встановлюються прибережні
захисні смуги.

Статтею 87 Водного кодексу України
визначено, що зовнішні межі
водоохоронних зон визначаються за
спеціально розробленими проектами.

Відповідно до ст. 88 Водного кодексу
України встановлено, зокрема, що у
межах існуючих населених пунктів
прибережна захисна смуга
встановлюється з урахуванням
містобудівної документації.
Прибережні захисні смуги
встановлюються за окремими проектами
землеустрою. Проекти землеустрою щодо
встановлення меж прибережних
захисних смуг (з установленою в них
пляжною зоною) розробляються в порядку,
передбаченому законом.

Як вбачається з пояснень представника
відповідача Губенко А.В., наданих в
судовому засіданні 05.05.2014 року, на час
розгляду справи проект землеустрою
ставка «Перекошка» у Держземагенстві
відстуній. Прибережну захисну смугу
відповідач визначив самостійно на
підставі ст. 58 Земельного Кодексу
України.

Згідно ч. 1 ст. 58 Земельного Кодексу
України до земель водного фонду
належать землі, зайняті:

а) морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водними
об'єктами, болотами, а також островами,
не зайнятими лісами;

б) прибережними захисними смугами
вздовж морів, річок та навколо водойм,
крім земель, зайнятих лісами;

в) гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них;

г) береговими смугами водних шляхів;

ґ) штучно створеними земельними
ділянками в межах акваторій морських
портів.

У відповідності до ч. 2 ст. 58 Земельного
Кодексу України для створення
сприятливого режиму водних об'єктів
уздовж морів, навколо озер, водосховищ
та інших водойм встановлюються
водоохоронні зони, розміри яких
визначаються за проектами землеустрою.

Згідно п. 7 Порядку ведення державного
водного кадастру, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.04.1996 року №413 визначено, що
виконавцями робіт з складання
державного водного кадастру є
визначені Держводагентством, ДСНС та
Держгеонадрами спеціалізовані
підприємства, установи та організації.
ДСНС за результатами робіт із
складання державного водного кадастру
за розділом "Поверхневі води" передає
відомості (зміни до відомостей) про
земельні ділянки до Державного
земельного кадастру відповідно до
Порядку інформаційної взаємодії між
кадастрами та інформаційними
системами, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 3 червня
2013 р. № 483.

Відповідно п.4 ч.1 ст. 9 Водного кодексу
України до відання районних рад у
галузі регулювання водних відносин на
їх території належить: організація
роботи по винесенню в натуру та
влаштуванню прибережних захисних смуг
вздовж річок, морів та навколо водойм.

Згідно п.15 Порядку ведення державного
водного кадастру, визначення розмірів
і меж водоохоронних зон та режим
ведення господарської діяльності в
них, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.04.1996 року №413
визначено, що контроль за створенням
водоохоронних зон і прибережних
захисних смуг, а також за додержанням
режиму використання їх територій
здійснюється місцевими органами
виконавчої влади, виконавчими
комітетами рад, Держекоінспекцією та
її територіальними органами.

Згідно листа Харківського обласного
управління водних ресурсів від 03.03.2014
року №316, встановлено, що згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.05.1996 року № 486 та ст.ст. 9, 10 Водного
Кодексу України, контроль за
створенням водоохоронних зон і
прибережних захисних смуг, а також за
додержанням режиму використання їх
територій здійснюється, зокрема,
місцевими органами виконавчої влади.
Інформація щодо встановлення в натурі
меж водоохоронних зон ставка
"Перекошка" в Харківському
облводресурсів відсутня (а.с.26).

Відповідно до листа голови
Люботинської міської ради від 19.03.2014
року №03-40/645, імовірно ставок
"Перекошка" існує в м. Люботині з 60-70
років ХІХ століття, який був
побудований під час прокладення
залізниці через територію міста. Межі
ставка "Перекошка" не встановлені,
також не встановлено межі прибережної
захисної смуги ставка. Прибрежні
захисні смуги встановлюються за
окремими проектами землеустрою. Проект
землеустрою щодо встановлення
прибережної захисної смуги ставку
"Перекошка" не розроблявся (а.с. 25).

Враховуючи викладене, суд зазначає, що
належних та допустимих доказів того, що
спірна земельна ділянка є частиною
прибережної захисної смуги ставка
«Перекошка» відповідачем не надано, а
законом не надано право відповідачу
Управлінню держземагенства самостійно
визначати межі прибережної захисної
смуги водойм.

Крім того, оспорюване рішення прийнято
відповідачем державним кадастровим
реєстратором на підставі ч. 4 ст. 59
Земельного Кодексу України, відповідно
до якої громадянам та юридичним особам
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування із земель
водного фонду можуть передаватися на
умовах оренди земельні ділянки
прибережних захисних смуг, смуг
відведення і берегових смуг водних
шляхів, озера, водосховища, інші
водойми, болота та острови для
сінокосіння, рибогосподарських потреб
(у тому числі рибництва (аквакультури),
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт,
догляду, розміщення та обслуговування
об'єктів портової інфраструктури і
гідротехнічних споруд тощо, а також
штучно створені земельні ділянки для
будівництва та експлуатації об'єктів
портової інфраструктури та інших
об'єктів водного транспорту. Землі
водного фонду можуть бути віднесені до
земель морського і річкового
транспорту в порядку, встановленому
законом.

Проте суд зазначає, що рішенням
Люботинської міської ради від 28.11.2013
року № 690 позивачу надано дозвіл на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, а не для цілей, визначених у ч. 4
ст. 59 Земельного Кодексу України -
сінокосіння, рибогосподарських потреб
(у тому числі рибництва (аквакультури),
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт,
догляду, розміщення та обслуговування
об'єктів портової інфраструктури і
гідротехнічних споруд.

Таким чином, відповідач державний
кадастровий реєстратор необґрунтовано
послався у рішенні про відмову у
внесенні відомостей до Державного
земельного кадастру від 11.02.2014 року на
ч. 4 ст. 59 Земельного Кодексу України,
оскільки цільове призначення
земельної ділянки, дозвіл на розробку
технічної документації якої надано
позивачу, інше, ніж визначено ч. 4 ст. 59
Земельного Кодексу України, в даному
випадку земельна ділянка на умовах
оренди надана бути не може.

Крім того, частиною 6 ст. 24 Закону
України «Про державний земельний
кадастр» визначено вичерпний перелік
підстав для відмови у здійсненні
державної реєстрації земельної
ділянки. До таких підстав належать:
розташування земельної ділянки на
території дії повноважень іншого
Державного кадастрового реєстратора;
подання заявником документів,
передбачених частиною четвертою цієї
статті, не в повному обсязі;
невідповідність поданих документів
вимогам законодавства; знаходження в
межах земельної ділянки, яку
передбачається зареєструвати, іншої
земельної ділянки або її частини.

Суд зазначає, що оспорюване рішення
державного кадастрового реєстратора
не містить підстав для відмови у
здійсненні державної реєстрації
земельної ділянки, передбаченої ч. 6 ст.
24 Закону України «Про державний
земельний кадастр».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до п.п. 1, 3, 8 ч. 3 ст. 2 КАС
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, суди перевіряють,
зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
пропорційно, зокрема з дотриманням
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку про те, що рішення про відмову
у внесенні відомостей (змін до них) до
Державного земельного кадастру
винесено відповідачем державним
кадастровим реєстратором Луханіною
Ю.М. за межами повноважень, оскільки
визначення прибережної захисної смуги
покладено на інший суб'єкт владних
повноважень, а також рішення є
необґрунтованим та таким, що прийнято
без дотримання балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення.
Таким чином, оспорюване рішення є
неправомірним та підлягає скасуванню,
а позовні вимоги в цій частині -
задоволенню.

Суд зазначає, що оспорюване рішення
державного кадастрового реєстратора
порушує права позивача, оскільки
позивач є власником в порядку
спадкування житлового будинку за
адресою АДРЕСА_1 та користувачем
земельної ділянки, цільовим
призначенням якої є будівництво і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд. Проте
внаслідок відмови реєстрації
земельної ділянки позивач позбавлена
права розпорядитися цією земельною
ділянкою та будинком як користувач
землі і власник будинку.

Враховуючи наведене та, з огляду на
неможливість перебирання судом
функцій іншого органу, до компетенції
якого віднесено вирішення питання
реєстрації земельних ділянок у
Державному земельному кадастрі, суд
дійшов висновку про належність способу
захисту прав позивача в даному випадку
шляхом зобов'язання державного
кадастрового реєстратора Управління
Держземагенства у Харківському районі
Харківської області розглянути
повторно заяву ОСОБА_3 про внесення
відомостей (змін в них) до Державного
земельного кадастру від 11.02.2014 року,
разом з доданими до неї документами, з
урахуванням висновків суду.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню частково, оскільки у
задоволенні вимоги позивача про
зобов'язання державного кадастрового
реєстратора внести відомості до
Державного земельного кадастру та
присвоїти кадастровий номер земельній
ділянці - належить відмовити з
наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 72, 94, 160-163, 167, 186
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов
Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Управління Держземагенства у
Харківському районі Харківської
області, Державного кадастрового
реєстратора правління Держземагенства
у Харківському районі Харківської
області Луханіної Юлії Михайлівни про
визнання рішення протиправним та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Скасувати рішення державного
кадастрового реєстратора Управління
Держземагенства у Харківському районі
Харківської області Луханіної Юлії
Михайлівни про відмову у внесенні
відомостей (змін до них) до Державного
земельного кадастру від 11.02.2014 року №
РВ-0014.

Зобов'язати державного кадастрового
реєстратора Управління
Держземагенства у Харківському районі
Харківської області розглянути
повторно заяву ОСОБА_3 про внесення
відомостей (змін в них) до Державного
земельного кадастру від 11.02.2014 року
разом з доданими до неї документами, з
урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений
10.06.2014 року.

Суддя
Мар'єнко Л.М.