Справа № 2а/1270/2332/12
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року
м. Київ К/9991/51568/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою Свердловського міськрайцентру
зайнятості на постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 13 липня 2012 року у справі №2а/1270/2332/2012
за позовом Свердловського
міськрайцентру зайнятості до
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» про
стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Свердловський міськрайцентр
зайнятості звернувся з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» про
відшкодування витрат на професійне
навчання ОСОБА_4 в розмірі 864,24 грн., з
них: за професійне навчання -234,64 грн.,
матеріальної допомоги - 629,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
після звільнення ОСОБА_4 з філії
відділення «Промінвестбанк» в м.
Свердловську Луганської області
Свердловським міськрайцентром
зайнятості їй був наданий статус
безробітної. Однак, оскільки
працевлаштування ОСОБА_4 за фахом було
не можливим, то центром зайнятості було
проведено її професійну
перепідготовку, витрати на професійне
навчання становили 234,64 грн. Крім того,
ОСОБА_4 під час професійного навчання
Свердловським міськрайцентром
зайнятості була виплачена матеріальна
допомога в сумі 629,60 грн. На підставі ст.
26 Закону України "Про зайнятість
населення" вказані суми підлягають
відшкодуванню Полтавському міському
центру зайнятості, який поніс вказані
витрати.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2012
року позов задоволено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13 липня 2012
року постанову суду першої інстанції
скасовано, позов задоволено частково.
Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Акціонерний
промислово-інвестиційний банк» на
користь Свердловського міськрайцентру
зайнятості Луганського обласного
центру зайнятості витрати на
професійне навчання в розмірі 234,64 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції Свердловський
міськрайцентр зайнятості звернулась з
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, посилаючись на те, що при
прийнятті зазначеного судового
рішення було порушено норми
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Свердловський
міськрайцентр зайнятості згідно
наданих повноважень та завдань
здійснив перенавчання ОСОБА_4,
вивільненої з посади бухгалтера філії
відділення «Промінвестбанк» в м.
Свердловську Луганської області, з
курсу «Програма 1С Бухгалтерія у
бухгалтерському обліку», тобто витрати
на професійне навчання в розмірі 234,64
грн. та виплатив матеріальну допомогу в
період професійного навчання в розмірі
629,60 грн. За два роки перед вивільненням
ОСОБА_4 не підвищувала кваліфікацію та
не отримувала суміжну професію, яка
звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП
України за ініціативою власника у
зв'язку із змінами в організації
виробництва та була працевлаштована
після професійної перепідготовки.

Задовольняючи повністю позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідно до ч.2 п.4 ст.26 Закону України
«Про зайнятість населення» якщо
протягом двох років, які передують
вивільненню, працівник не мав
можливості підвищити свою
кваліфікацію чи одержати суміжну
професію за попереднім місцем роботи, і
якщо при працевлаштуванні йому
необхідно підвищити кваліфікацію або
пройти професійну перепідготовку, то
витрати на ці заходи проводяться за
рахунок підприємства, установи,
організації, з яких вивільнено
працівника.

Між тим, суд апеляційної інстанції,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та частково задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
виплати матеріальної допомоги (витрати
на проїзд га проживання) на підставі
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» проводяться за рахунок
коштів Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
обґрунтованим висновок суду
апеляційного інстанції про часткове
задоволення позову, враховуючи
наступне.

Відповідно до пункту "е" частини першої
статті 4 Закону України «Про зайнятість
населення» держава гарантує
працездатному населенню у
працездатному віці в Україні безплатне
навчання безробітних нових професій,
перепідготовку в навчальних закладах
або в системі державної служби
зайнятості з виплатою стипендії.

Згідно статті 19 Закону України «Про
зайнятість населення» державна служба
зайнятості, зокрема, організує при
потребі професійну підготовку і
перепідготовку громадян у системі
служби зайнятості або направляє їх до
інших навчальних закладів, що ведуть
підготовку та перепідготовку
працівників, сприяє підприємствам у
розвиткові та визначенні змісту курсів
навчання й перенавчання.

Відповідно до частини другої статті 24
вище зазначеного Закону професійна
підготовка, підвищення кваліфікації і
перепідготовка громадян організується
державною службою зайнятості за її
направленням у навчальних закладах, на
підприємствах, в установах і
організаціях (незалежно від їх
підпорядкованості) згідно з укладеними
договорами або у спеціально
створюваних для цього учбових центрах
за рахунок коштів Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття.

Пунктом 4 статті 26 Закону України «Про
зайнятість населення» визначено, якщо
протягом двох років, які передують
вивільненню, працівник не мав
можливості підвищити свою
кваліфікацію чи одержати суміжну
професію за попереднім місцем роботи, і
якщо при працевлаштуванні йому
необхідно підвищити кваліфікацію або
пройти професійну перепідготовку, то
витрати на ці заходи проводяться за
рахунок підприємства, установи,
організації, з яких вивільнено
працівника.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, що ОСОБА_4 за два роки до
звільнення не проходила професійної
перепідготовки чи підвищення
кваліфікації, була працевлаштована
позивачем лише після її професійної
перепідготовки, що підтверджує
необхідність проведення позивачем
професійної перепідготовки
вивільненого відповідачем працівника.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що витрати,
затрачені на професійну підготовку
ОСОБА_4 у розмірі 234,64 грн. підлягають
відшкодуванню за рахунок підприємства.

Водночас, статтею 27 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" передбачено, що
матеріальна допомога у період
професійної підготовки,
перепідготовки або підвищення
кваліфікації застрахованим особам за
направленням державної служби
зайнятості виплачується в розмірах,
передбачених статтями 22 і 23 цього
Закону, і не підлягає зменшенню.
Порядок надання матеріальної допомоги
у період професійної підготовки,
перепідготовки або підвищення
кваліфікації безробітного
встановлюється спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики за погодженням з
правлінням Фонду.

Згідно затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 20 листопада 2000 р.
№ 308 Порядку надання матеріальної
допомоги у період професійної
підготовки, перепідготовки або
підвищення кваліфікації безробітного,
пунктом 29 передбачено, що виплата
матеріальної допомоги у період
професійного навчання, оплата проїзду
до місця професійного навчання та у
зворотному напрямку, проживання
здійснюються за рахунок коштів Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття.

Аналізуючи наведені правові норми,
колегія суддів приходить до висновків,
що витрати, затрачені на професійну
перепідготовку проводяться на
підставі Закону України "Про
зайнятість населення" за рахунок
підприємства, а матеріальна допомога у
період професійної підготовки
виплачується на підставі Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" проводяться за
рахунок коштів Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
матеріальної допомоги у період
професійної підготовки та оплата
проїзду до місця професійного навчання
та у зворотному напрямку задоволенню
не підлягають.

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку, що судом апеляційної
інстанції повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Свердловського
міськрайцентру зайнятості відхилити, а
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13 липня 2012
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: