Справа № 2а-291/11
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/800/49320/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Староміського районного суду м.Вінниці
від 08 лютого 2012 року та постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Вінницькій області про
перерахунок пенсії, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України в Вінницькій
області про перерахунок пенсії як
учаснику бойових дій та стягнення
недоплачених сум.

Постановою Староміського районного
суду м.Вінниці від 08 лютого 2012 року
позовні вимоги було задоволено
частково. Визнано дії Головного
управління Пенсійного фонду України в
Вінницькій області протиправними щодо
невиконання постанови Староміського
районного суду м.Вінниці від 02
листопада 2006 року про перерахунок і
виплату пенсії ОСОБА_4, як учаснику
бойових дій, з урахуванням 150% від
мінімальної пенсії за віком. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 5000 грн.
моральної шкоди. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року скасовано зазначене рішення
суду першої інстанції та ухвалено нове
рішення, яким відмовлено у задоволенні
позову.

У касаційній скарзі позивач, не
погоджуючись із рішеннями суду першої
та суду апеляційної інстанцій,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати зазначені рішення
судів та прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
було встановлено, що ОСОБА_4 є учасником
бойових дій і отримує пенсію за
вислугою років, з урахуванням надбавки
за участь в бойових діях.

Відповідно до статті 12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» учасникам
бойових дій пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії підвищуються в розмірі
150 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статтею
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», яка набрала чинності 12
січня 2005 року. Зокрема, відповідно до
частини першої цієї норми мінімальний
розмір пенсії за віком за наявності у
чоловіків 25, а у жінок - 20 років
страхового стажу встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Положення статті 28 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімальної пенсії за віком)
до обрахування інших пенсій чи доплат
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» № 2939-IV від 5 жовтня 2005 року,
частину четверту статті 12 викладено в
такій редакції: «Учасникам бойових дій
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 25 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність (дана норма
набрала чинності з 01 липня 2006 року).

Тому, з 01 липня 2006 року, застосуванню
підлягає розмір прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
встановленого в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Враховуючи, що в редакції Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» з 01
липня 2006 року відсутня норма, яка
встановлює підвищення пенсії на 150%
мінімальної пенсії за віком, а
визначено що учасникам бойових дій
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються в розмірі 25%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то колегія
суддів вважає, що в даному випадку ГУПФ
України у Вінницькій області при
нарахуванні та виплаті позивачу пенсії
діяло в межах встановлених чинним
законодавством повноважень із
дотриманням встановленої законом
процедури.

Поряд з цим, колегія суддів погоджує
висновки суду апеляційної інстанції
про відмову в задоволенні позовних
вимог про стягнення на користь
позивача моральної шкоди.

Так, відповідно до статті 56 Конституції
України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

За змістом статей 23 та 1167 Цивільного
кодексу України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

При цьому, як правильно враховано
апеляційним судом, в спірних
правовідносинах доводи про заподіяння
позивачу моральної шкоди свого
документального підтвердження не
знайшли.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом
апеляційної інстанцій оскаржувані
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається. Доводи касаційної скарги
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 19 вересня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: