Справа № К/9991/68708/11-С
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/68708/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді:
Ситникова О.Ф.,

Суддів:
Весельської Т.Ф,

Малиніна В.В.,

при секретарі:
Пасічніченко А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до з'їзду суддів України
в особі Ради суддів України та її
голови Пилипчука Петра Пилиповича,
треті особи - Вища рада юстиції, ОСОБА_4
про визнання протиправними рішень
з'їздів та їх скасування, поновлення на
посаді члена Вищої ради юстиції,
відшкодування моральної шкоди,
зобов'язання спростувати неправдиві
відомості за касаційною скаргою ОСОБА_4
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
квітня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29 вересня 2011 року, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з
адміністративним позовом, в якому
просила:

- визнати протиправним та скасувати
рішення восьмого позачергового З"їзду
суддів України від 26.06.2007 року про
припинення повноважень члена Вищої
ради юстиції ОСОБА_2;

- визнати протиправним та скасувати
рішення восьмого позачергового З"їзду
суддів України від 07.12.2007 року про
призначення членом Вищої ради юстиції
ОСОБА_4;

- визнати протиправним та скасувати
рішення дев'ятого З'їзду суддів
України, що відбувся 13-14 листопада 2008р.,
про підтвердження рішення восьмого
позачергового З'їзду суддів України
від 07.12.2007 року про призначення членом
Вищої ради юстиції ОСОБА_4;

- поновити її на посаді члена Вищої ради
юстиції на термін один рік чотири
місяці 23 дні;

- стягнути з Ради суддів України на її
користь 1000 гривень компенсації за
заподіяння моральної шкоди та
зобов'язати Раду суддів України
перерахувати ці кошти на рахунок
Академії суддів України;

Позивач також просила зобов'язати Раду
суддів України спростувати поширені
неправдиві відомості щодо неї, а саме:

- про порушення ОСОБА_2 присяги члена
Вищої ради юстиції;

- про те, що протягом 2007 року, при
виконанні обов'язків члена Вищої ради
юстиції, ОСОБА_2 стала на шлях прямого
порушення закону;

- про прийняття ОСОБА_2 участі у
внесенні подання про звільнення ОСОБА_6
з посади судді за порушення присяги;

- про прийняття ОСОБА_2 участі у
вилученні ОСОБА_7 із суду нерозглянутої
судової справи і не вжиття заходів до
припинення порушення закону;

- про те, що дії ОСОБА_2 свідчать про
свідомі спроби втручання у здійснення
правосуддя, порушують норми та вимоги
чинного законодавства;

- про те, що виконання обов'язків члена
Вищої ради юстиції ОСОБА_2 не можуть
визнаватись сумлінними, чесними і
неупередженими і свідчать про
порушення ОСОБА_2 присяги, шляхом
оприлюднення у часописі Ради суддів
України "Суддівське самоврядування", на
сайті Верховного Суду України у
розділі "В органах суддівського
самоврядування" та на наступному З'їзді
суддів України інформації про те, що
зазначені відомості не відповідають
дійсності, а також оприлюднення
рішення суду на користь ОСОБА_2 в тих же
інформаційних джерелах та на З'їзді
суддів України.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
квітня 2010 року адміністративний позов
задоволено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2011 року постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
квітня 2010 року залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, третя особа -
ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною
скаргою, в якій просив скасувати
постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
квітня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29 вересня 2011 року та закрити
провадження у справі, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів, в межах ст. 220
КАС України, дійшла висновку про
часткове задоволення касаційної
скарги з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини:

ОСОБА_2 працює суддею Вищого
господарського суду України.

24 жовтня 2002 року рішенням п'ятого з'їзду
суддів України позивач була призначена
на посаду члена Вищої ради юстиції.

12 червня 2007 року Радою суддів України
було прийнято рішення про скликання
восьмого позачергового з'їзду суддів
України 26 червня 2007 року з орієнтовним
порядком денним: 1. Про стан виконання
Державою Конституції України та
законів України щодо незалежності
судової влади. 2. Про стан фінансування
та організаційного забезпечення
діяльності суддів. 3. Питання Вищої ради
юстиції. Інформація Голови Вищої ради
юстиції про діяльність Вищої ради
юстиції (за згодою). Звіт членів Вищої
ради юстиції, призначених з"їздом
суддів України. 4. Про дисциплінарну
практику кваліфікаційних комісій
суддів.

Як слідує з протоколу восьмого
позачергового з'їзду суддів України,
наданого відповідачем, делегатами
з"їзду було затверджено порядок денний
з"їзду суддів: 1. Про стан виконання
Державою Конституції України та
законів України щодо незалежності
судової влади. 2. Про стан фінансування
та організаційного забезпечення
діяльності суддів. 3. Про добір
суддівських кадрів та дисциплінарну
практику кваліфікаційних комісій
суддів.

Під час виступу з третього питання
порядку денного ОСОБА_4 повідомив
делегатів з'їзду та запрошених про
підготовку ним і іншими суддями та
внесення подання про припинення
повноважень члена Вищої ради юстиції
ОСОБА_2 за порушення присяги та навів
докази, які, на його думку,
підтверджують факти порушення нею
присяги.

Кожному з делегатів з'їзду суддів було
вручено брошуроване подання, складене
26.06.2007 року суддями Верховного Суду
України ОСОБА_4 та ОСОБА_10, першим
заступником голови апеляційного суду
АРК ОСОБА_8, які запропонували
припинити повноваження члена Вищої
ради юстиції ОСОБА_2 за порушення нею
присяги.

ОСОБА_4 та іншими делегатами з'їзду
позивача було звинувачено в тому, що
вона стала на шлях прямого порушення
закону; приймала участь у внесенні
подання про звільнення ОСОБА_6 з посади
судді за порушення присяги; приймала
участь у вилученні іншим членом ВРЮ
ОСОБА_7 із суду нерозглянутої судової
справи і не вжила заходів до припинення
порушення закону; свідомо порушувала
норми та вимоги чинного законодавства,
втручалась у здійснення правосуддя, у
зв"язку з чим виконання обов'язків
члена Вищої ради юстиції ОСОБА_2 не
можуть визнаватись сумлінними,
чесними, неупередженими і свідчать про
порушення нею присяги.

Як вбачається з протоколу восьмого
позачергового з"їзду суддів України,
головуючим на з"їзді було
запропоновано делегатам проголосувати
за пропозицію ОСОБА_4 про включення до
порядку денного питання про припинення
повноважень члена Вищої ради юстиції
ОСОБА_2

Від делегатів з"їзду ОСОБА_5 та ОСОБА_9
надійшли пропозиції про необхідність
відкладення розгляду питання про
припинення повноважень члена Вищої
ради юстиції ОСОБА_2, оскільки таке
питання Радою суддів України не
обговорювалось, про розгляд такого
подання ОСОБА_2 не повідомлялась, а отже
можливості захистити свої права та
спростувати відомості, що містяться у
поданні, у неї не було.

Незважаючи на пропозиції делегатів
з"їзду ОСОБА_5 та ОСОБА_9, такі
пропозиції на голосування поставлені
не були.

На підставі проголосованої пропозиції
ОСОБА_4 про включення до порядку
денного питання про припинення
повноважень члена Вищої ради юстиції
ОСОБА_2 були виготовлені бюлетені для
голосування і за результатами таємного
голосування, яке відбулось того ж дня,
26.06.2007 року, з'їздом було прийнято
рішення, яким достроково припинено
повноваження позивача у Вищій раді
юстиції за порушення присяги.

На другому засіданні цього ж з'їзду, яке
відбулося 7 грудня 2007р., членом Вищої
ради юстиції було обрано ОСОБА_4 - суддю
Верховного Суду України, який був
безпосереднім ініціатором звільнення
позивача та одним із авторів подання
про припинення повноважень члена Вищої
ради юстиції ОСОБА_2 за порушення
присяги.

13-14 листопада 2008р. відбувся дев'ятий
З'їзд суддів України. Рішенням
дев'ятого З'їзду суддів України було
підтверджено рішення восьмого
позачергового З'їзду суддів України
від 07.12.2007 року про призначення членом
Вищої ради юстиції ОСОБА_4

ОСОБА_2 не погоджуючись з вищевказаними
рішеннями та діями Ради суддів України
звернулась до суду з вказаними позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання протиправним та скасування
рішення восьмого позачергового З"їзду
суддів України від 26.06.2007 року про
припинення повноважень члена Вищої
ради юстиції ОСОБА_2; визнання
протиправним та скасування рішення
восьмого позачергового З"їзду суддів
України від 07.12.2007 року про призначення
членом Вищої ради юстиції ОСОБА_4;
визнання протиправним та скасування
рішення дев'ятого З'їзду суддів
України, що відбувся 13-14 листопада 2008р.,
про підтвердження рішення восьмого
позачергового З'їзду суддів України
від 07.12.2007 року про призначення членом
Вищої ради юстиції ОСОБА_4, Окружний
адміністративний суд м. Києва, з яким
погодився апеляційний
адміністративний суд дійшли висновку,
що вказані рішення були прийняті
необґрунтовано, тобто без урахуванням
усіх обставин, що мали значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
упереджено по відношенню до ОСОБА_2; не
добросовісно; не розсудливо; без
дотриманням принципу рівності перед
законом та дискримінаційно; без
дотримання необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямовані
ці рішення; без урахуванням права особи
(ОСОБА_2) на участь у процесі прийняття
рішення.

Заперечуючи проти задоволення позову в
цій частині, ОСОБА_4 в касаційній скарзі
зазначив, що суди першої та апеляційної
інстанції, розглядаючи вказаний позов
перевищили свою компетенцію, оскільки
з'їзд суддів України та Рада суддів
України не є субєктами владних
повноважень і не можуть бути
відповідачами по справі. Крім того,
скасовуючи рішення з'їздів суддів
України суди фактично втрутилися у
сферу повноважень з'їзду суддів,
перебрали на себе функцію суддівського
самоврядування, а висновки суду щодо
порушення з'їздами суддів процедури
прийняття рішення є необґрунтованими.

Проте вказані доводи касаційної скарги
не спростовують висновків судів
попередніх інстанцій з наступних
підстав:

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КАС України
суб'єкт владних повноважень - орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ст. 131 Конституції
України Вища рада юстиції складається
з двадцяти членів. Верховна Рада
України, Президент України, з'їзд
суддів України, з'їзд адвокатів
України, з'їзд представників юридичних
вищих навчальних закладів та наукових
установ призначають до Вищої ради
юстиції по три члени, а всеукраїнська
конференція працівників прокуратури -
двох членів Вищої ради юстиції.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
правильно зробили висновок, що з"їзд
суддів України, виконуючи делеговані
йому Конституцією України
повноваження, наділений правом
призначати трьох членів Вищої ради
юстиції, тому, в розумінні ст. 2 КАС
України, з"їзд суддів є суб'єктом
владних повноважень, а отже його
рішення в частині виконання таких
повноважень можуть бути предметом
оскарження в порядку, визначеному КАС
України.

В період між з"їздами вищим органом
суддівського самоврядування є Рада
суддів України, а тому суди також вірно
визначили її відповідачем у вказаній
справі.

Слід погодитися і з висновками судів
попередніх інстанцій щодо
необґрунтованості процедури прийняття
рішення з'їздами суддів виходячи з
наступного:

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до
протоколу засідання та рішення Ради
суддів України від 12 червня 2007 року № 68
року суддям ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_10 не
доручалось проведення будь-яких
перевірок діяльності члена Вищої ради
юстиції ОСОБА_2 та надання висновків
щодо наявності в її діях ознак
порушення присяги.

Також встановлено, що ОСОБА_2 офіційно
на з'їзд не запрошувалась, до початку
роботи з'їзду про наявність подання про
припинення повноважень члена Вищої
ради юстиції ніким не повідомлялась,
копію подання від 26.06.2007 року вона не
отримувала, а про наявність такого
подання їй стало відомо з виступу
ОСОБА_4 на засіданні з'їзду 26 червня 2007р.

Як зазначено вище від делегатів з"їзду
ОСОБА_5 та ОСОБА_9 надійшли пропозиції
про необхідність відкладення розгляду
питання про припинення повноважень
члена Вищої ради юстиції ОСОБА_2,
оскільки таке питання Радою суддів
України не обговорювалось, про розгляд
такого подання ОСОБА_2 не
повідомлялась, а отже можливості
захистити свої права та спростувати
відомості, що містяться у поданні, у неї
не було.

Незважаючи на пропозиції делегатів
з"їзду ОСОБА_5 та ОСОБА_9, такі
пропозиції на голосування поставлені
не були.

З наведеного суди становили, що при
розгляді питання про припинення
повноважень члена Вищої ради юстиції
ОСОБА_2, восьмим позачерговим З'їздом
суддів України порушений принцип
пропорційності, зокрема не дотримано
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів ОСОБА_2 і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
а також порушене право ОСОБА_2 на участь
у процесі прийняття рішення, що
передбачене ч.9 ст. 2 КАС України.

З урахуванням того, що всупереч вимог
ч.2 ст. 72 КАС України, відповідачем не
доведено правомірності прийнятих ним
вказаних рішень, суд касаційної
інстанції погоджується з тим, що
рішення восьмого позачергового З"їзду
суддів України від 26.06.2007 року про
припинення повноважень члена Вищої
ради юстиції ОСОБА_2, рішення восьмого
позачергового З"їзду суддів України
від 07.12.2007 року про призначення членом
Вищої ради юстиції ОСОБА_4 та рішення
дев'ятого З'їзду суддів України, що
відбувся 13-14 листопада 2008р., про
підтвердження рішення восьмого
позачергового З'їзду суддів України
від 07.12.2007 року про призначення членом
Вищої ради юстиції ОСОБА_4 є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Також додатковою підставою для
скасування рішення дев'ятого З'їзду
суддів України, що відбувся 13-14
листопада 2008р., про підтвердження
рішення восьмого позачергового З'їзду
суддів України від 07.12.2007 року про
призначення членом Вищої ради юстиції
ОСОБА_4 є відсутність у з їзду права
призначати члена Вищої ради юстиції у
такий спосіб як «підтвердження рішення
іншого з'їзду про призначення членом
Вищої ради юстиції».

Враховуючи викладене, суд касаційної
інстанції вважає, що постанова
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 19 квітня 2010 року та ухвала
Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2011 року в частині задоволених позовних
вимог щодо визнання протиправним та
скасування рішення восьмого
позачергового З"їзду суддів України
від 26.06.2007 року про припинення
повноважень члена Вищої ради юстиції
ОСОБА_2; визнання протиправним та
скасування рішення восьмого
позачергового З"їзду суддів України
від 07.12.2007 року про призначення членом
Вищої ради юстиції ОСОБА_4; визнання
протиправним та скасування рішення
дев'ятого З'їзду суддів України, що
відбувся 13-14 листопада 2008р., про
підтвердження рішення восьмого
позачергового З'їзду суддів України
від 07.12.2007 року про призначення членом
Вищої ради юстиції ОСОБА_4 ґрунтуються
на вірно встановлених фактичних
обставинах справи, яким дана належна
юридична оцінка, правильно застосовані
норми матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини, та не
допущено порушень процесуального
закону, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи, доводи викладені в касаційній
скарзі не спростовують висновків суду
в цій частині, тому підстави для
скасування або зміни рішень відсутні.

Переглядаючи рішення судів попередніх
інстанцій в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 щодо поновлення
її на посаді члена Вищої ради юстиції
на термін один рік чотири місяці 23 дні,
суд касаційної інстанції погоджується
із доводами касаційної скарги ОСОБА_4
виходячи із наступного:

У відповідності до ст. 1 Закону України
"Про Вищу раду юстиції" статус Вищої
ради юстиції визначається
Конституцією України і цим Законом.

Вища рада юстиції є колегіальним,
незалежним органом, відповідальним за
формування високопрофесійного
суддівського корпусу, здатного
кваліфіковано, сумлінно та
неупереджено здійснювати правосуддя
на професійній основі, а також за
прийняття рішень стосовно порушень
суддями і прокурорами вимог щодо
несумісності та у межах своєї
компетенції про їх дисциплінарну
відповідальність.

Строк повноважень членів Вищої ради
юстиції, крім тих, хто входить до її
складу за посадою, становить шість
років.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій ОСОБА_2 як суддя Вищого
господарського суду України 24 жовтня
2002 року рішенням п"ятого з'їзду суддів
України була призначена на посаду
члена Вищої ради юстиції.

Таким чином, повноваження ОСОБА_2 як
члена Вищої ради юстиції спливали 24
жовтня 2008 року. На момент розгляду
справи і винесення рішення судом
першої інстанції (19 квітня 2010 року)
повноваження ОСОБА_2 як члена Вищої
ради юстиції закінчилися.

Виходячи з аналізу Закону України "Про
Вищу раду юстиції" та Регламенту Вищої
ради юстиції повноваження члена Вищої
ради юстиції здійснюються не на
постійній та безоплатній основі.

Враховуючи вищенаведене та
особливості повноважень члена Вищої
ради юстиції, колегія суддів вважає, що
суди попередніх інстанцій помилково
обрали спосіб поновлення порушених
прав ОСОБА_2, у вигляді поновлення її на
посаді члена Вищої ради юстиції з
визначенням конкретного терміну в
часі, оскільки положень, які б
допускали можливість переривання,
зупинення чи продовження повноважень
члена Вищої ради юстиції законодавство
України не містить.

Відповідно до вимог ч.2 статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про
стягнення на її користь 1000 гривень
компенсації за заподіяння моральної
шкоди та зобов'язання Ради суддів
України перерахувати ці кошти на
рахунок Академії суддів України, суд
першої інстанції посилався на характер
та ступінь перенесених позивачем
моральних страждань, їх тривалість, та
на те, що відповідачем не надано жодних
доказів, які б підтвердили, що моральну
шкоду позивачу заподіяно не з його
вини.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій судова колегія не
може погодитись виходячи із
наступного.

Відповідно до ч. 2 статті 21 КАС України
вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Таким чином, вимоги про відшкодування
моральної шкоди повинні вирішуватися
судом з урахуванням положень
Цивільного законодавства та
роз'ясненнями, викладеними в постанові
№ 4 Пленуму Верховного суду України
від 31.03.95 р. «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди».

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи із досліджених судами
обставин по справі, судова колегія
вважає, що вимоги щодо відшкодування
моральної шкоди не підлягають
задоволенню, оскільки позивачем не
доведено втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних ОСОБА_2 незаконними
рішеннями з боку З"їзду суддів України
або Радою суддів України, не наведено
доказів заподіяння моральної шкоди.

Постанова Окружного адміністративного
суду м. Києва від 19 квітня 2010 року та
ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2011 року в частині задоволених позовних
вимог щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді
члена Вищої ради юстиції на термін один
рік чотири місяці 23 дні; стягнення з
Ради суддів України на її користь 1000
гривень компенсації за заподіяння
моральної шкоди із зобов'язанням Ради
суддів України перерахувати ці кошти
на рахунок Академії суддів України
підлягає скасуванню з ухваленням нової
постанови в цій частині про відмову у
задоволенні позову.

Провадження в адміністративній справі
за позовом ОСОБА_2 в частині позовних
вимог щодо зобов'язання Ради суддів
України спростувати поширені
неправдиві відомості щодо неї, слід
закрити, виходячи з того, що даний спір
не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки в даному випадку відсутні
публічно-правові відносини.

Справа адміністративної юрисдикції
(адміністративна справа) це переданий
на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень
(пункт 1 частини першої статті 3 КАС
України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України до
компетенції адміністративних судів
віднесено спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Спір, який існує у справі в частині
зобов'язання Ради суддів України
спростувати поширені неправдиві
відомості щодо ОСОБА_2, є цивільним, а
позовні вимоги в цій частині
стосуються захисту особистого
немайнового права - честі та гідності
позивача шляхом спростування
поширеної про нього недостовірної
інформації.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних відносин,
розглядаються в порядку цивільного
судочинства.

Статтею 277 ЦК передбачено право
фізичної особи, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.

Відповідно до ч.1 ст. 275 ЦК України,
фізична особа має право на захист свого
особистого немайнового права від
протиправних посягань інших осіб.
Захист особистого немайнового права
здійснюється способами, встановленими
главою 3 цього Кодексу. При цьому
вказана глава визначає право осіб на
захист порушених цивільних прав та
інтересів.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що дана справа в частині вимог
позивача щодо зобов'язання Ради суддів
України спростувати поширені
неправдиві відомості щодо ОСОБА_2 не є
публічно-правовим спором і не підпадає
під визначення справи
адміністративної юрисдикції, тобто
компетенція адміністративних судів,
встановлена ч. 1 ст. 17 КАС України, на цей
спір не поширюється, оскільки даний
спір підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Постанова Окружного адміністративного
суду м. Києва від 19 квітня 2010 року та
ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2011 року в частині задоволених позовних
вимог щодо зобов'язання Ради суддів
України спростувати поширені
неправдиві відомості щодо ОСОБА_2,
підлягає скасуванню із закриттям
провадження у справі в цій частині
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 157, 221, 228, 229, 232 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 19 квітня 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2011 року в частині задоволених позовних
вимог щодо:

- поновлення ОСОБА_2 на посаді члена
Вищої ради юстиції на термін один рік
чотири місяці 23 дні;

- стягнення з Ради суддів України на її
користь 1000 гривень компенсації за
заподіяння моральної шкоди із
зобов'язанням Ради суддів України
перерахувати ці кошти на рахунок
Академії суддів України;

- зобов'язання Раду суддів України
спростувати поширені неправдиві
відомості щодо неї, а саме:

- про порушення ОСОБА_2 присяги члена
Вищої ради юстиції;

- про те, що протягом 2007 року, при
виконанні обов'язків члена Вищої ради
юстиції, ОСОБА_2 стала на шлях прямого
порушення закону;

- про прийняття ОСОБА_2 участі у
внесенні подання про звільнення ОСОБА_6
з посади судді за порушення присяги;

- про прийняття ОСОБА_2 участі у
вилученні ОСОБА_7 із суду нерозглянутої
судової справи і не вжиття заходів до
припинення порушення закону;

- про те, що дії ОСОБА_2 свідчать про
свідомі спроби втручання у здійснення
правосуддя, порушують норми та вимоги
чинного законодавства;

- про те, що виконання обов'язків члена
Вищої ради юстиції ОСОБА_2 не можуть
визнаватись сумлінними, чесними і
неупередженими і свідчать про
порушення ОСОБА_2 присяги,

шляхом оприлюднення у часописі Ради
суддів України "Суддівське
самоврядування", на сайті Верховного
Суду України у розділі "В органах
суддівського самоврядування" та на
наступному З'їзді суддів України
інформації про те, що зазначені
відомості не відповідають дійсності, а
також оприлюднення рішення суду на
користь ОСОБА_2 в тих же інформаційних
джерелах та на З'їзді суддів України -
скасувати.

У скасованій частині прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 про поновлення її на
посаді члена Вищої ради юстиції на
термін один рік чотири місяці 23 дні та
стягнення з Ради суддів України на її
користь 1000 гривень компенсації за
заподіяння моральної шкоди із
зобов'язанням Ради суддів України
перерахувати ці кошти на рахунок
Академії суддів України - відмовити.

Провадження в адміністративній справі
за позовом ОСОБА_2 в частині позовних
вимог щодо:

- зобов'язання Раду суддів України
спростувати поширені неправдиві
відомості щодо неї, а саме:

- про порушення ОСОБА_2 присяги члена
Вищої ради юстиції;

- про те, що протягом 2007 року, при
виконанні обов'язків члена Вищої ради
юстиції, ОСОБА_2 стала на шлях прямого
порушення закону;

- про прийняття ОСОБА_2 участі у
внесенні подання про звільнення ОСОБА_6
з посади судді за порушення присяги;

- про прийняття ОСОБА_2 участі у
вилученні ОСОБА_7 із суду нерозглянутої
судової справи і не вжиття заходів до
припинення порушення закону;

- про те, що дії ОСОБА_2 свідчать про
свідомі спроби втручання у здійснення
правосуддя, порушують норми та вимоги
чинного законодавства;

- про те, що виконання обов'язків члена
Вищої ради юстиції ОСОБА_2 не можуть
визнаватись сумлінними, чесними і
неупередженими і свідчать про
порушення ОСОБА_2 присяги,

шляхом оприлюднення у часописі Ради
суддів України "Суддівське
самоврядування", на сайті Верховного
Суду України у розділі "В органах
суддівського самоврядування" та на
наступному З'їзді суддів України
інформації про те, що зазначені
відомості не відповідають дійсності, а
також оприлюднення рішення суду на
користь ОСОБА_2 в тих же інформаційних
джерелах та на З'їзді суддів України -
закрити.

В іншій частині постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
квітня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29 вересня 2011 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді: О.Ф.
Ситников

Т.Ф.
Весельська

В.В. Малинін