Справа № 759/1541/14-а
Суддя: Макаренко В. В.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ун. № 759/1541/14-а
пр. № 2-а/759/105/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді
Макаренко В.В.

при секретарі
Яцевич В.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві про визнання незаконною
постанови про закінчення виконавчого
провадження, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом посилаючись
на те, що у Відділі примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у м. Києві на
виконанні перебував виконавчий лист №
2-2105/10 про зобов'язання УПФ України у
Святошинському районі м. Києва
провести перерахунок із врахуванням
проведених виплат та виплатити ОСОБА_1
державну пенсію як постраждалому
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії 3 групи інвалідності згідно
до ст.54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» із розрахунку не нижче 6
мінімальних пенсій з 02.08.2010 р.
Зобов»язати УПФ України у
Святошинському районі м. Києва
провести перерахунок із врахуванням
проведених виплат та виплатити ОСОБА_1
державну пенсію як постраждалому
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії 3 групи інвалідності згідно
до ст.54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну його здоровю в розмірі
50% від мінімальної пенсії за віком з
19.04.2007 року по 31.12.2007 року. З дня
відкриття виконавчого провадження
належні йому кошти не виплачені до
цього часу. 18.01.2014 р. він - позивач
отримав постанову головного
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
м. Києві від 24.12.2013 р. про закінчення
виконавчого провадження з тих підстав,
що у відповідності до Положення про
Головне управління пенсійного фонду
України в м.Києві затвердженого
постановою Правління Пенсійного фонду
україни від 27.06.2002 №11-2 виплата пенсії
здійснюється Управлінням координації
та контролю за виплатою пенсії
Головного управління Пенсійного
фонду України в м.Києві. Вважаючи дану
постанову незаконною просив
адміністративний позов задовольнити.

Позивач в судовому засіданні
позовні вимоги просив
адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача - Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві до суду не з'явився, про час та
місце слухання справи повідомлений
належним чином (а.с. 26), процесуальним
правом надати письмові пояснення по
суті предмету спору не скористався.

Дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані по справі докази, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до статті 14 Кодексу
Адміністративного судочинства
України, постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Зміст ст. 14 Кодексу
адміністративного судочинства України
не містить жодних застережень, які б
надавали можливість за тих чи інших
умов не виконувати судове рішення, яке
набрало законної сили. Зазначена норма
Закону має імперативний характер і
довільному та розширеному тлумаченню
не підлягає.

Відповідно до статті 1 Закону
України „Про виконавче провадження"
встановлено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на
примусове виконання рішень судів, які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших Законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Статтею 2 Закону України „Про
виконавче провадження" визначено, що
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу. Інші органи, установи,
організації і посадові особи провадять
окремі виконавчі дії у випадках,
передбачених законом, у тому числі
відповідно до статті 5 цього Закону, на
вимогу чи за дорученням державного
виконавця. При цьому вимоги державного
виконавця щодо виконання рішень
обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.
Виходячи із засад
адміністративного судочинства, судове
рішення, як таке, вже само по собі
являється актом примусу, спрямованим
на вчинення тих чи інших дій в
інтересах та на користь учасників
судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону
України „Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії, що
відповідає конституційному положенню
щодо обов'язковості виконання судових
рішень на всій території України (ст. 124
Конституції України).

Згідно до положень ст. 21 Закону
України "Про виконавче провадження", на
підрозділ примусового виконання
рішень відділів державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, обласних,
Київського та Севастопольського
міських управлінь юстиції
покладається виконання рішень, за
якими:

1) боржниками є територіальні
підрозділи центральних органів
виконавчої влади, місцеві суди, міські,
районні або селищні ради чи районні
державні адміністрації та їх
структурні підрозділи, міські, районні,
міжрайонні, інші прирівняні до них
прокуратури, військові прокуратури
гарнізонів, інші територіальні
підрозділи органів державної влади та
їх посадові особи;

2) сума зобов'язання становить від трьох
до десяти мільйонів гривень або
еквівалентну суму в іноземній валюті.

Судом встановлено, що 03.04.2013 р. ( ВП
№37271586) головним державним виконавцем
Відділу примусового виконання
рішень управління ДВС ГУЮ м.Києва
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження про примусове
виконання виконавчого листа № 2-2105/10,
виданого 28.11.2011 року
Святошинським районним судом міста
Києва, про зобов'язання УПФ України у
Святошинському районі м. Києва
провести перерахунок із врахуванням
проведених виплат та виплатити ОСОБА_1
державну пенсію як постраждалому
внаслідок Чорнобильської катастрофи
1 категорії 3 групи інвалідності згідно
до ст.54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» із розрахунку не нижче 6
мінімальних пенсій з 02.08.2010 р.
Зобовязати УПФ України у
Святошинському районі м. Києва
провести перерахунок із врахуванням
проведених виплат та виплатити ОСОБА_1
державну пенсію як постраждалому
внаслідок Чорнобильської катастрофи
1 категорії 3 групи інвалідності згідно
до ст..54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну його здоровю в розмірі
50% від мінімальної пенсії за віком з
19.04.2007 р.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження", державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

В порядку ст. 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
розглядаються скарги на дії або
бездіяльність державної виконавчої
служби у разі невиконання або
неналежного виконання судового
рішення, прийнятого відповідно до
нормКодексу адміністративного
судочинства України.

Як визначено у частині першій та шостій
статі 181 Кодексу адміністративного
судочинства України учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутись до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а
також якщо законами не встановлено
інший порядок судового оскарження
рішень, дій чи бездіяльності таких
осіб.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму
Верховного Суду України від 26 грудня 2003
року № 14 "Про практику розгляду
судами скарг на рішення, дії або
бездіяльність органів і посадових осіб
державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження", у разі визнання
неправомірними рішення, дій або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби суд зобов'язує їх
усунути допущені порушення або іншим
шляхом поновлює порушені права чи
свободи заявника. При цьому суд не
вправі зобов'язувати зазначених осіб
до вчинення тих дій, які згідно із
Законом України "Про виконавче
провадження" можуть здійснюватися
тільки державним виконавцем або
відповідною посадовою особою
державної виконавчої служби.

Відповідно до заявлених позовних
вимог, позивач просить визнати
незаконною, скасувати постанову
державного виконавця в частині
винесення постанови про закінчення
виконавчого провадження №37271586.

Відповідно до положень частини першої
статі 3 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна особа має
право в порядку встановленому цим
Кодексом, звернутись до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до п. 8 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
фактичного виконання в повному
обсязі рішення згідно з виконавчим
документом.

З постанови про закінчення виконавчого
провадження від 24.12.2013 року
встановлено, що виконавче провадження
з примусового виконання рішення суду
було закінчено, оскільки згідно
повідомлення Управління пенсійного
фонду України Святошинського району м.
Києва від 25.10.2013 р. управлінням на
виконання даного виконавчого
провадження було здійснено
перерахунок пенсії ОСОБА_1 та
встановлено суму перерахунку в розмірі
14403 грн. 62 коп. повідомлено, що
рішення суду виконано в межах
компетенції Управління.

Тобто, в суді було встановлено, що
рішення суду, яке не скасовано, набувше
законної сили, щодо нарахування та
виплати Управлінням пенсійного фонду
України у Святошинському
районі м. Києва ОСОБА_1, як
постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1
категорії 3 групи інвалідності згідно
до ст.54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну його здоровю в розмірі
50% від мінімальної пенсії за віком з
19.04.2007 р. не виконано, кошти позивач до
цього часу не отримав. Відповідачем
протилежного не доведено, оскільки
доказів цього не надано до матеріалів
даної справи, і дане спростовується
рішенням суду, в якому зобов'язано
Управління не лише здійснити
перерахунок надбавки, а виплатити
кошти.

Сторона відповідача жодного доказу
щодо безпідставності позову ОСОБА_1 до
суду не надали.

Відповідно до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів,
висновків експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

З врахуванням того, що позивачем
доведене, що постанова про закінчення
виконавчого провадження отримана
ним не своєчасно, суд вважає, строки на
оскарження постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 24.12.2013 р. не пропушеними.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 1, 2, 11, 21 Закону України "Про
виконавче провадження", Постановою
Пленуму Верховного Суду України від 26
грудня 2003 року за № 14 "Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження"ст.ст. 1, 2, 3, 4, 11, 14, 122, 159-163, 167,
181, 267 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 -
задовольнити.

Визнати незаконною постанову
головного державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
м. Києві від 24.12.2013 р. про
закінчення виконавчого провадження
№ВП 37271586.

Постанова суду може бути
оскаржена до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Святошинський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня її
проголошення, а особами, які не були
присутні в судовому засіданні,
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Суддя Святошинського

суду м.Києва
Макаренко В.В.