Справа № 813/3554/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
Справа №
876/11113/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Омеляновської Л.В.,

представника позивача
Ільків О.В.,

представника відповідача
Задорожного І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства
,,Акціонерна компанія
,,Монтажбудзв'язок" на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 18 липня 2013
року у справі за позовом приватного
акціонерного товариства ,,Акціонерна
компанія ,,Монтажбудзв'язок" до
Миколаївської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень ,-

В С Т А Н О В И В :

07 травня 2013 року приватне акціонерне
товариство ,,Акціонерна компанія
,,Монтажбудзв'язок" (далі - ПрАТ ,,АК
,,Монтажбудзв'язок") звернулось до суду
з адміністративним позовом, в якому
просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Миколаївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області (далі -
Миколаївська ОДПІ) від 19 квітня 2013 року
за № та №.

Постановою від 18 липня 2013 року
Львівський окружний адміністративний
суд відмовив в задоволенні позову в
повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, ПрАТ ,,АК
,,Монтажбудзв'язок" подало апеляційну
скаргу, оскільки вважає, що постанова
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з'ясуванні обставин, які
мають значення для справи, що призвело
до неправильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не звернув належної
уваги на доводи позивача про наявність
реального характеру господарських
операцій підприємства позивача з його
контрагентом - ПП ,,Промкомплект
Україна", оскільки придбання товару у
вказаного контрагента підтверджується
належно оформленими первинними
бухгалтерськими документами
(договорами поставки, податковими
накладними та видатковими накладними,
виписками з банківського рахунку, які
оформлені відповідно до вимог чинного
законодавства).

За таких обставин, позивач вважає
протиправним нарахування податкових
зобов'язань та застосування штрафних
санкцій, а тому просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційного суду підтримав
вимоги апеляційної скарги та просить
їх задовольнити в повному обсязі.

Представник податкового органу
заперечив вимоги апеляційної скарги та
просить залишити скаргу без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належить до задоволення з
таких підстав.

З матеріалів справи апеляційний суд
вбачає, що за наслідками позапланової
виїзної документальної перевірки ПрАТ
,,АК ,,Монтажбудзв'язок" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року,
оформленої актом № 118/22-00/22361371 від
04.04.2013 року, Миколаївська ОДПІ 19.04.2013
року винесла податкові
повідомлення-рішення: - № , яким
визначила позивачу суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 405676,00 грн. (324541,00 грн. основного
платежу та 81135,00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій);

- № , яким визначила суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 363543,00 грн.
(290834,00 грн. основного платежу та 72709,00
грн. штрафних (фінансових) санкцій).

Висновки податкового органу базуються
на тому, що на порушення підпункту 138.8.1
пункту 138.1 статті 138 Податкового
кодексу України підприємство позивача
завищило показники ,,собівартість
придбаних (виготовлених) та
реалізованих товарів (робіт, послуг)" на
загальну суму 1454166,00 грн., що призвело до
заниження податку на прибуток в сумі
324541,00 грн., в т.ч. у ІV кварталі 2011 року на
суму 220416,00 грн. та у І кварталі 2012 року
на суму 104125,00 грн..

Крім того, на порушення вимог пунктів
198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України позивач безпідставно
відніс до складу податкового кредиту
ПДВ в сумі 290834,00 грн., що призвело до
заниження податку на додану вартість
на вказану суму, в т.ч. за грудень 2011
року в сумі 191667,00 грн. та за січень 2012
року в сумі 99167,00 грн.

Зазначені порушення, на думку
податкового органу, полягають у тому,
що взаємовідносини позивача з ПП
,,Промкомплект Україна" не спричинили
реального настання правових наслідків.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що операції з придбання
підприємством позивача у контрагента
товарів (робіт) не мали реального
характеру, а тому позивач неправомірно
відніс до складу валових витрат та
податкового кредиту витрати та суми
ПДВ по вказаних господарських
операціях.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права
та є вірними.

Так, ч. 2 ст.19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За змістом підпунктом 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 ПК України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються, зокрема, із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК
України передбачено, що не включаються
до складу витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу (ПК) України
визначено, що податковим кредитом є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Статтею 198 ПК України встановлено, що
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної діяльності
(пункт 198.1).

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (пункт 198.3).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на нарахування
податкового кредиту обумовлюється
наявністю факту придбання платником
податку товарів, робіт, послуг,
основних фондів, нематеріальних
активів, в ціні яких платником
податку-покупцем сплачений
(нарахований) податок на додану
вартість, та їх використання у власній
господарській діяльності.

Статтею 1 Закону України ,,Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення,
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону
України ,,Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

З огляду на викладене апеляційний суд
дійшов висновку, що будь-які документи
(у тому числі, договори, накладні,
рахунки тощо) мають силу первинних
документів лише в разі фактичного
здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.
Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Таким чином, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції, яка призводить
до руху активів (майна, коштів тощо)
платників податків у процесі її
здійснення.

Суд першої встановив, що 20.12.2011 року ПП
,,Промкомплект Україна" (продавець) та
ПрАТ ,,АК ,,Монтажбудзв'язок" (покупець)
уклали договір № 20/12-11-3, згідно якого
продавець зобов'язався поставити та
передати у власність (повне
господарське відання) покупця товар, а
покупець зобов'язався прийняти товар
(кабельна продукція та щіплювальна
арматура) та оплатити його вартість на
умовах даного Договору.

Виконання умов договору оформлене
накладними, податковими № 129 від 26
грудня 2011 року на загальну суму 575000,00
грн., в т.ч. ПДВ в сумі 95833,33 грн., № 130 від
26 грудня 2011 року на загальну суму 575000,00
грн., в т.ч. ПДВ в сумі 95833,33 грн., № 36 від 10
січня 2012 року на загальну суму 595000,00
грн., в т.ч. ПДВ в сумі 99166,67.

Згідно платіжних доручень та виписок
банку ПрАТ ,,АК ,,Монтажбудзв'язок" 29.12.2011
року та 11.01.2012 року провело оплату в
загальній сумі 1745000,00 грн. на
розрахунковий рахунок ПП
,,Промкомплект Україна".

На підставі виданих ПП ,,Промкомплект
Україна" податкових накладних
підприємство позивача віднесло до
складу податкового кредиту за грудень
2011 року ПДВ в сумі 191667,00 грн. та за
січень 2012 року в сумі 99167,00 грн. Витрати
в загальній сумі 1454166,00 грн. позивач
відніс до валових витрат у ІV кварталі
2011 року та у І кварталі 2012 року.

Суд першої інстанції належним чином
дослідив надані сторонами докази та
встановив, що господарські операції
підприємства позивача з ПП
,,Промкомплект Україна" з придбання
товарів не мали реального характеру,
оскільки вони не підтверджені
належними та допустимими доказами.

Так, результатами автоматизованого
співставлення по ПрАТ ,,АК
,,Монтажбудзв'язок" встановлено
розбіжності між сумою задекларованого
податкового зобов'язання ПП
,,Промкомплект Україна" та сумою
податкового кредиту, задекларованого
позивачем.

Згідно висновків позапланової
невиїзної перевірки протягом березня
2011 року - червня 2012 року діяльність ПП
,,Промкомплект Україна" мала наступні
ознаки нереальності здійснення:
відсутній рух активів, зобов'язань чи
власного капіталу у процесі здійснення
господарської операції; відсутні
фізичні, технічні та технологічні
можливості до вчинення задекларованих
господарських операцій, а саме:
незначний штат працюючих осіб при
тому, що статутна діяльність потребує
участі більшої кількості людей, в т.ч.
за спеціальною освітою; відсутні
основні фонди (за умови, що вони
необхідні для здійснення операцій), у
тому числі транспортні засоби,
приміщення для зберігання товарів.

Відповідно до витягу з бази даних АРМ
,,Митниця" позивач отримав із-за кордону
ідентичну продукцію - кабель типу ОРGW
AA/ACS 34/34 32В та кабель типу ОРGW AA/ACS 41/41 32В.
З аналізу вантажно-митних декларацій
від 29.12.2011 року та від 06.02.2012 року слідує,
що кабель типу ОРGW AA/ACS 34/34 32В було
придбано за ціною 28,98 тис. грн. за 1000 м,
кабель типу ОРGW AA/ACS 41/41 32В - 29,42 тис. грн.
за 1000 м. В той же час вартість кабелю ПП
,,Промкомплект Україна" визначена в
розмірі 98,65 тис. грн. та 118,38 тис. грн. за
1000 м відповідно.

Позивач не надав пояснень щодо
економічної доцільності придбання
кабелю у невеликих обсягах (придбано
16,883 км) у ПП ,,Промкомплект Україна" за
значно вищими цінами, ніж придбаний в
той же ж період кабель з-за кордону
(придбано 37,845 км), представником
позивача не надано.

Також позивач не надав документів, які
б підтверджували транспортування
придбаних товарів, документів на
відрядження уповноважених осіб для
отримання товару (кабелю), матеріальних
звітів по рахунку 201 в розрізі
номенклатури отриманого товару за
грудень 2011 року та січень 2012 року.

Таким чином, зазначені докази в їх
сукупності вказують на відсутність
реального характеру господарських
операцій між підприємством позивача та
ПП ,,Промкомплект Україна".

Враховуючи наведене, апеляційний суд
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що первинні
документи, представлені позивачем в
обґрунтування своїх тверджень, хоча і
оформлені відповідно до вимог,
встановлених ст.9 Закону України ,,Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", однак не
відображають реального характеру
господарських операцій, що відбулись
між позивачем та його контрагентом.

За таких обставин апеляційний суд
визнає вірними та обґрунтованими
висновки суду першої інстанції щодо
правомірності оскаржених податкових
повідомлень-рішень.

Наведені обставини спростовують
доводи апеляційної скарги про
невідповідність постанови суду першої
інстанції нормам матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційний суд не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги,.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160 ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1
ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства ,,Акціонерна
компанія ,,Монтажбудзв'язок" залишити
без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 18 липня 2013
року у справі № 813/3554/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення ухвали в
повному обсязі відповідно до статті 160
КАС України - з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Ухвала в повному обсязі складена 06
червня 2014 року.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
О.М. Довгополов

Л.Я. Гудим