Справа № 2а-7919/08/0470
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/34660/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Екомет»

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
22.03.2010

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 25.05.2011

у справі № 2а-7919/08/0470

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Екомет»

до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська

про скасування
податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЕкоМет» (далі по
тексту - позивач, ТОВ «Екомет»)
звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
(далі по тексту - відповідач, ДПІ у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська)
про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
22.03.2010, яка залишена без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 25.05.2011, в
задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час і місце
судового засідання були повідомлені
належним чином.

В зв'язку з цим касаційний розгляд
справи проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до пункту 2
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем була
проведена планова виїзна
документальна перевірка
фінансово-господарської діяльності
позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 12.12.2003 по
31.12.2004, за результатами якої складено
акт від 31.03.2005 №043/231/08.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем вимог: пункту 1.32 статті 1,
пункту 5.1, підпункту 5.5.1 пункту 5.5 статті
5, підпункту 7.4.1, підпункту 7.4.3 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 N334/94-ВР (далі по тексту - Закон
№334/94-ВР); підпункту 7.4.1, підпункту 7.4.4
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
N168/97-ВР (далі по тексту - Закон №168/97-ВР).

На підставі висновків акту перевірки,
та в результаті апеляційного
узгодження суми податкового
зобов'язання, відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення від
16.09.2005: №/3, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток, у розмірі 583200,00 грн., в тому
числі 486000,00 грн. основний платіж, та
97200,00 грн. штрафні (фінансові) санкції;
№/3, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок на прибуток, у розмірі 243000,00
грн. штрафні (фінансові) санкції;
№/3, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість, у розмірі
811670,00 грн., в тому числі 541000,00 грн.
основний платіж, та 270670,00 грн. штрафні
(фінансові) санкції.

Відмовляючи у задоволенні позову суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
«Екомет» було придбано у ЗАТ
«Укргідроспецбуд» металопрокат на
умовах товарного кредиту - зі сплатою
відсотків у розмірі 1,1 % за кожний день
відстрочення до кінцевого розрахунку.

Розрахунки проведено векселем.

За позицією відповідача, відсотки, у
розмірі 401,5% річних, не можна вважати
такими, що призначені для використання
у власній господарській діяльності,
тобто, з метою отримання прибутку.

Суд апеляційної інстанції вірно
зазначив, що висновки суду першої
інстанції про нікчемність правочину є
недоведеними, незалежно від характеру
розрахунків та інших особливостей
операції з придбання.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону №334/94-ВР, до складу
валових витрат включаються: суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії, з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

За позицією відповідача, позивачем
неправомірно включено до складу
валових витрат, і, як наслідок, до
складу податкового кредиту, витрати, не
пов'язані з отриманням економічної
вигоди - відсотків по товарному
кредиту.

За визначенням підпункту 1.11.2 пункту 1.11
статті 1 Закону №334/94-ВР товарний кредит
- товари, які передаються резидентом
або нерезидентом у власність юридичним
чи фізичним особам на умовах угоди, що
передбачає відстрочення кінцевого
розрахунку на визначений строк та під
процент.

Товарний кредит передбачає передання
права власності на товари (результати
робіт, послуг) покупцю (замовнику) у
момент підписання договору або в
момент фізичного отримання товарів
(робіт, послуг) таким покупцем
(замовником), незалежно від часу
погашення заборгованості.

В той же час, господарські санкції у
вигляді грошової суми, яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі невиконання або
неналежного виконання зобов'язання,
визнаються штрафом (штрафними
санкціями).

Цивільним законодавством штраф
визначений як неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

20.08.2004 між ТОВ «Екомет» та ЗАТ
«Укргідроспецбуд» було укладено
договір купівлі-продажу на умовах
товарного кредиту.

Судами зазначено, що ТОВ «Екомет» були
здійснені господарські операції, за
якими позивач придбавав на умовах
«товарного кредиту» та реалізовував
його фактично за ціною придбання без
врахування послуг по товарному
кредиту. Така діяльність позивача
ніяким чином не підпадає під
визначення господарської, оскільки
товар придбавався-продавався на
невигідних для товариства умовах. Без
фактичної оплати його вартості
продавцю. При цьому фактична сплата
покупцем проданих товарів також не
проводилась.

При цьому, документів, які б
засвідчували зберігання та
транспортування товару, на
підприємстві немає.

Пунктом 2 додаткової угоди №1 до
договору фактично встановлена
відповідальність, обчислена у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

При цьому, відповідно до вимог
підпункту 5.3.5 пункту 5.3 статті 5 Закону
№334/94-ВР не включаються до складу
валових витрат витрати на сплату
штрафів та/або неустойки чи пені за
рішенням сторін договору або за
рішенням відповідних державних
органів, суду.

За таких обставин та з урахуванням
вимог частини 3 статті 2, частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, суди дійшли
обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для відмови у
задоволенні позову.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та надано їм
правильну юридичну оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли б призвести до зміни чи
скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
статями 222, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Екомет»
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
22.03.2010 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 25.05.2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України у випадках, встановлених
Кодексом адміністративного
судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров