Справа № 806/794/14
Суддя: Малахова Н.М.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Малахова Н.М.
УХВАЛА

іменем України

"17" червня 2014 р.
Справа № 806/794/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Малахової Н.М.

суддів:
Зарудяної Л.О.

Котік Т.С.,

при секретарі
Рожко М.М. ,

за участю позивачки та представників
сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "24" квітня
2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Департаменту інформаційної діяльності
та комунікацій з громадськістю
Житомирської обласної державної
адміністрації про визнання наказу
протиправним, його скасування,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної шкоди
,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до Департаменту
інформаційної діяльності та
комунікацій з громадськістю
Житомирської обласної державної
адміністрації, в якому просила визнати
протиправним та скасувати наказ
Департаменту інформаційної діяльності
та комунікацій з громадськістю
Житомирської обласної державної
адміністрації від 20 січня 2014 року № 02-к
про звільнення її з посади начальника
відділу інформаційної та видавничої
діяльності управління інформації
департаменту інформаційної діяльності
та комунікацій з громадськістю
Житомирської обласної державної
адміністрації з 21 січня 2014 року за
пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП
України, поновити її на раніше займаній
посаді, стягнути середній заробіток за
час вимушеного прогулу та відшкодувати
моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. В
обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що звільнення є
незаконним, оскільки їй не була
запропонована інша робота, незважаючи
на наявність вакантних посад, не були
враховані її переваги перед іншими
працівниками.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 24.04.2014 року
у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою задовольнити
позов.

Розглянувши справу у межах визначених
ст. 195 КАС України колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
перебувала на посаді начальника
відділу інформаційної та видавничої
діяльності управління інформації
департаменту інформаційної діяльності
та комунікацій з громадськістю
Житомирської обласної державної
адміністрації.

Згідно рекомендації Кабінету
Міністрів України та Держкомтелерадіо
щодо кадрового забезпечення напрямку
діяльності, пов'язаного із реалізацією
державної інформаційної політики на
регіональному рівні, наказом №45 від
15.11.2013 року директора Департаменту
інформаційної діяльності та
комунікацій з громадськістю
Житомирської ОДА було внесено зміни
до штатного розпису відповідача.

20 листопада 2013 року посада, яку
займала ОСОБА_3 була виведена із штату,
тому відповідно до вимог статті 49-2 КЗпП
України, вона була попереджена про
вивільнення через 2 місяці. Одночасно
ОСОБА_3 пропонувалась інша робота у
відповідача, від якої вона
відмовилася, що не заперечується
позивачкою.

20 січня 2014 року Департаментом
інформаційної діяльності та
комунікацій з громадськістю
Житомирської обласної державної
адміністрації було винесено наказ №
02-к про звільнення ОСОБА_3 з посади
начальника відділу інформаційної та
видавничої діяльності на підставі п.1
ст. 40 КЗпП України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов висновків, що при звільненні
ОСОБА_3 із займаної посади відповідачем
не було допущено порушень, а тому позов
є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з
вказаними висновками суду першої
інстанції, оскільки вони ґрунтуються
на приписах чинного законодавства.

Згідно доводів позивачки відповідач
повинен був запропонувати їй і інші
посади, але не зробив цього,
призначивши на них всупереч статті 42
КЗпП України ряд працівників, перед
якими вона мала переваги.

Відповідно до приписів п.1 ст.40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Приписами ст. 42 КЗпП України визначено,
що при скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці
і кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше
утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших
працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним
стажем роботи на даному підприємстві, в
установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і
середніх спеціальних учбових закладах
без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам
війни та особам, на яких поширюється
чинність Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей,
промислових зразків і
раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому
підприємстві, в установі, організації
трудове каліцтво або професійне
захворювання;

8) особам з числа депортованих з
України, протягом п'яти років з часу
повернення на постійне місце
проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх
військовослужбовців строкової служби
та осіб, які проходили альтернативну
(невійськову) службу, - протягом двох
років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може
надаватися й іншим категоріям
працівників, якщо це передбачено
законодавством України.

Суд першої інстанції дійшов вірних
висновків, що до спірних відносин не
можуть бути застосовані приписи ст.42
КЗпП України, оскільки із вказаної
норми закону випливає, що переваги на
залишення на роботі повинні
обговорюватись лише в тому випадку,
коли скорочується одна чи декілька
посад з числа однорідних, на яких
залишається частина працівників.

Як встановлено судом, у відповідача
була лише одна посада начальника
відділу інформаційної та видавничої
діяльності управління інформації, з
якої і звільнена позивачка.

На підставі наказу №45 від 15.11.2013 року
із штатного розпису відповідача було
виведено посаду заступника директора
департаменту начальника управління
інформації; відділ інформаційної та
видавничої діяльності; відділ
інформаційного супроводження та
взаємодії зі ЗМІ; посаду заступника
директора департаменту-начальника
управління комунікацій з громадкістю;
відділ аналітичного забезпечення,
взаємодії з об'єднаннями громадян та у
справах релігії та національностей;
відділ організаційно-фінасового
забезпечення та кадрової роботи та
одночасно введено посаду директора
департаменту - начальника управління
інформаційної діяльності; відділ
інформаційно-аналітичної діяльності
та видавничої справи; відділ
інформаційного забезпечення та
взаємодії зі ЗМІ; посаду начальника
управління комунікації з
громадськістю; відділ взаємодії з
об'єднаннями громадян та у справах
релігій і національностей; відділ
бюджетно- фінансової звітності,
організаційного забезпечення та
кадрової роботи.

Згідно штатного розпису на 2014 рік до
відділу інформаційно - аналітичної
діяльності та видавничої справи було
переведено працівників, які працювали
раніше у відділі інформаційної та
видавничої діяльності та відділі
аналітичного забезпечення, взаємодії з
об'єднаннями громадян та у справах
релігій та національностей.

Як встановлено судом, нові працівники
для заміщення вакантних посад, на які
претендувала позивачка, з 15 листопада
2013 року відповідачем на роботу не
приймались, на день її звільнення з
роботи всі зазначені посади були
зайнятими.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції дійшов вірних висновків, що
питання доцільності перестановки
(перегрупування) працівників належить
до виключної компетенції роботодавця.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновків, що судом першої
інстанції було неправильно
застосовано норми матеріального права
чи порушено норми процесуального
права, тому апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, а постанова
суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "24" квітня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Н.М. Малахова

судді: (підпис)
Л.О. Зарудяна

(підпис)
Т.С. Котік

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "18" червня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3
АДРЕСА_1,10014

3- відповідачу/відповідачам:
Департамент інформаційної діяльності
та комунікацій з громадськістю
Житомирської обласної державної
адміністрації м-н ім.
С.П.Корольова,1,м.Житомир,10014

4- представнику позивачки ОСОБА_5,
АДРЕСА_3

5 - представнику відповідача Мазуренко
Тетяна Вячеслававна, АДРЕСА_2 - ,