Справа № 2а-18389/11/2670
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/30443/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф., (суддя-доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Державної виконавчої служби
України про визнання бездіяльності
протиправною за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 лютого 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 квітня 2012 року, -

в с т а н о в и в :

09 грудня 2011 року, ОСОБА_4 звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним
позовом, в якому, з урахуванням
заявлених змін до позовних вимог,
просив про визнання неправомірною
бездіяльність Державної виконавчої
служби України у забезпеченні
виконання судових рішень її
структурними підрозділами (відділ
примусового виконання рішень
Головного управління юстиції в м.
Києві, другий Приморський відділ
Державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції, державна
виконавча служба Шевченківського
районного управління юстиції в м.
Києві); зобов'язати Державну виконавчу
службу України негайно застосувати
всіх необхідних заходів по виконанню
повного та безумовного, відповідно до
чинного законодавства, виконання
рішень Дніпровського суду м. Києва від
14 грудня 2006 року у справі № 2-а-528,
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 22 липня 2009 року у справі
№ 12/471, Дніпровського районного суду м.
Києва від 20 січня 2011 року у справі №
2-412/1, Шевченківського районного суду м.
Києва від 28 березня 2011 року у справі №
2-а-5194 шляхом скасування постанови
Підрозділу виконання Головного
управління юстиції в місті Києві «Про
завершення виконавчого провадження»
від 26 серпня 2011 року у справі № 12/471 та
від 02 грудня 2011 року у справі № 2-А-528,
поновлення їх проваджень до повного
виконання рішень цих судів.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
22.02.2012 у задоволені позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 квітня 2012
року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 лютого 2012 року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 лютого 2012 року та ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 квітня 2012 року, ОСОБА_4 звернувся
до суду з касаційною скаргою, в який
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій та ухвалити нове,
яким відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про задоволення
касаційної скарги частково, на
підставі наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини:

- постановою державного виконавця
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Києві від 21 березня 2011 року
відкрито виконавче провадження про
примусове виконання виконавчого листа
№ 12/471 виданого Окружним
адміністративним судом міста Києва 12
березня 2011 року, яким зобов'язано
Головне управління Пенсійного фонду
України у місті Києві здійснити ОСОБА_4
перерахунок пенсії та забезпечити
виплату різниці недоплачених коштів з
09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з
22 травня 2008 року у відповідності до
діючої статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» та
провести перерахунок пенсії ОСОБА_4 з 12
грудня 2006 року з урахуванням
індексації відповідно до Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення»;

- постановою № В-8/847 від 04 березня 2011
року головного державного виконавця
Другого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції Перчиком
В.О. відкрито виконавче провадження про
примусове виконання виконавчого листа
№ 2-412/1, виданого Дніпровським районним
судом міста Києва 09 лютого 2011 року про
стягнення грошової суми з Кредитної
спілки «Всеукраїнське народне
кредитне товариство» на користь ОСОБА_4
у розмірі 4020,00 грн.

- постановою старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції Чернової
І.В. від 15 липня 2011 року відкрито
виконавче провадження № 27571171 про
примусове виконання виконавчого листа
№ 2-5194 виданого Шевченківським
районним судом міста Києва 11 липня 2011
року про стягнення боргу з Кредитної
спілки «Тринадцята зарплатня» на
користь ОСОБА_4 у розмірі 9935, 00 грн.

- постановою старшого державного
виконавця підрозділу примусового
виконання рішень Головного управління
юстиції в місті Києві Магдаю С.Г. 19
червня 2007 року відкрито виконавче
провадження № 4015919 про примусове
виконання виконавчого листа № 2-А-528
виданого Дніпровським районним судом
міста Києва 06 червня 2007 року про
зобов'язання Управління служби безпеки
України в місті Києві провести
перерахунок раніше призначеної пенсії
ОСОБА_4 з урахуванням: з 5 жовтня 1996 року
по 31 грудня 2004 року 30% надбавки за
особливі умови служби, введеної Указом
Президента України № 417/92 від 17 серпня
1992 року та з 01 січня 1997 року по 28 лютого
2003 року суми індексації згідно Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення».

Спірні правовідносини, з приводу яких
поданий адміністративний позов,
виникли, в результаті бездіяльності
Державної виконавчої служби України,
що виявилась у незабезпеченні
підрозділами відповідача виконання
судових рішень та невжиття заходів
спрямованих на виконання
вищезазначених судових рішень, що на
думку позивача є порушенням його прав,
свобод та інтересів.

Також встановлено, що позивач
неодноразово звертався до відповідача,
Міністерства юстиції України,
Адміністрації Президента України,
Секретаріату Кабінету Міністрів
України, Верховної Ради України, але
Державною виконавчою службою України
станом на день розгляду справи не були
вжиті заходи спрямовані на виконання
рішень Дніпровського суду м. Києва від
14 грудня 2006 року у справі № 2-а-528,
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 22 липня 2009 року у справі
№ 12/471, Дніпровського районного суду м.
Києва від 20 січня 2011 року у справі №
2-412/1, Шевченківського районного суду м.
Києва від 28 березня 2011 року у справі №
2-а-5194.

На думку позивача, саме невжиття
заходів Державною виконавчою службою
України спрямованих на невиконання
вищезазначених судових рішень є
бездіяльністю, протиправність якої
позивач просить визнати в даному
провадженні, при цьому, позивач не
спростовує, а матеріали справи
підтверджують, факт надання відповідей
на вищезазначені звернення ОСОБА_4 до
Міністерства юстиції України,
Адміністрації Президента України,
Секретаріату Кабінету Міністрів
України, Верховної Ради України.

На думку позивача, Державна виконавча
служба України не виконує покладені на
неї завдання, тому така бездіяльність
повинна бути визнана судом
протиправною.

Також позивач просив зобов'язати
Державну виконавчу службу України
застосувати всіх необхідних мір по
виконанню повного та безумовного,
відповідно до чинного законодавства,
виконання рішень Дніпровського суду м.
Києва від 14 грудня 2006 року у справі №
2-а-528, Окружного адміністративного суду
міста Києва від 22 липня 2009 року у справі
№ 12/471, Дніпровського районного суду м.
Києва від 20 січня 2011 року у справі №
2-412/1, Шевченківського районного суду м.
Києва від 28 березня 2011 року у справі №
2-а-5194 шляхом скасування постанови
Підрозділу виконання Головного
управління юстиції в місті Києві «Про
завершення виконавчого провадження»
від 26 серпня 2011 року у справі № 12/471 та
від 02 грудня 2011 року у справі № 2-А-528,
поновлення їх проваджень до повного
виконання рішень цих судів.

Вирішуючи спір суд першої інстанції, з
яким погодився Київський апеляційний
адміністративний суд дійшли висновку,
що Державною виконавчою службою
України в даному випадку належним
чином виконане покладене завдання щодо
здійснення державного нагляду та
контролю за додержанням законодавства
про виконавче провадження,
своєчасністю та повнотою вчинення
виконавчих дій державними виконавцями,
оскільки із вищезазначених листів
вбачається, що жодних порушень
законодавства про виконавче
провадження державними виконавцями
допущено не було, про що постійно
повідомлялось позивача листами
Головного управління юстиції у місті
Києві.

Також зазначили, що Державна виконавча
служба України за нормами чинного
законодавства України, не наділена
повноваженнями щодо скасування
постанов державних виконавців її
підрозділів, при цьому Державна
виконавча служба України уповноважена
надавати роз'яснення, рекомендації
державним виконавцям з питань
примусового виконання рішень та
організовувати розгляд звернень
громадян та юридичних осіб з питань,
пов'язаних із діяльністю ДВС України,
структурних підрозділів
територіальних органів Мін'юсту
України, що забезпечують реалізацію
повноважень ДВС України.

Проте, перевіривши матеріали справи,
суд касаційної інстанції не
погоджується з таким висновком, так як
позивачем порушений строк звернення до
суду, встановлений ч.2 ст. 181 КАС
України.

Учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст. 181 КАС України позовну
заяву може бути подано до суду у
десятиденний строк з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав, свобод чи
інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, 09
грудня 2011 року позивач звернулася до
суду з вказаним позовом про визнання
неправомірною бездіяльність Державної
виконавчої служби України у
забезпеченні виконання судових рішень
Дніпровського суду м. Києва від 14
грудня 2006 року у справі № 2-а-528,
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 22 липня 2009 року у справі
№ 12/471, Дніпровського районного суду м.
Києва від 20 січня 2011 року у справі №
2-412/1, Шевченківського районного суду м.
Києва від 28 березня 2011 року у справі №
2-а-5194 шляхом скасування постанови
Підрозділу виконання Головного
управління юстиції в місті Києві «Про
завершення виконавчого провадження»
від 26 серпня 2011 року у справі № 12/471 та
від 02 грудня 2011 року у справі № 2-А-528,
поновлення їх проваджень до повного
виконання рішень цих судів.

Згідно приписів ч. 1 ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Із змісту позовної заяви не вбачається,
що позивач просив поновити пропущений
строк звернення до суду. Вирішуючи спір
поза межами десятиденного строку
звернення до суду, суди попередніх
інстанцій не звернули уваги на приписи
ст.181 КАС України та передчасно дійшли
висновку про відмову у задоволенні
позову.

Тому, у разі порушення цього строку
слід застосовувати приписи статті 100
КАС України, за якими адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

Отже, з урахуванням відсутності
поважних причин пропуску строку
звернення до суду з даним позовом, суд
касаційної інстанції, вважає що судом
першої та апеляційної інстанцій
помилково не застосовані наслідки
пропуску строку звернення до суду,
передбачені ч. 1 ст. 100 КАС України
(чинного на час звернення до суду) або
не встановлені підстави для поновлення
пропущеного строку.

Частиною 2 статті 5 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Тому з урахуванням процесуальних
порушень, встановлених ст. ст. 99, 100, 102, 181
КАС України, постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 лютого 2012 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 квітня 2012 року підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Крім того, даючи правову оцінку
обставинам у справі в іншій частині
рішення, суд касаційної інстанції
вважає, що вказані рішення судів не
узгоджуються із роз'ясненнями
викладеними у п. 13 Постанови № 7 Пленуму
Вищого адміністративного суду України
«Про судове рішення в адміністративній
справі» від 20 травня 2013 року відповідно
до якого обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені під час судового розгляду
справи (у судовому засіданні, у порядку
скороченого чи письмового провадження)
з урахуванням вимог статті 70 КАС
України щодо належності та
допустимості доказів або обставин, які
не підлягають доказуванню, та висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними.

Вказані вимоги закону судами обох
інстанцій були проігноровані, а саме,
вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій не витребували та не
дослідили постанову Підрозділу
виконання рішень Головного управління
юстиції в м. Києві «Про завершення
виконавчого провадження» від 02.12.2011
року у справі №2-а-528, про що свідчить її
відсутність в матеріалах справи.

Відповідно до положень частини 2 статті
227 Кодексу адміністративного
судочинства України підставою для
скасування судових рішень судів першої
та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 222, 227, 231 КАС України
,-

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 22 лютого 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 квітня 2012
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

Т.Ф. Весельська

В.В. Малинін