Справа № 2-а/1970/3934/12
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2013-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/3934/12

"30" липня 2013 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд, в складі:

Головуючого судді Жука А.В.

при секретарі судового засідання:
Порплиці Т.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Стукало М.С.;

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Тернополі адміністративну справу

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Управління міністерства внутрішніх
справ України в Тернопільській області

про скасування наказів та поновлення
на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Управління МВС України в
Тернопільській області (надалі - УМВС
України в Тернопільській області) про
скасування наказів про накладення
дисциплінарного стягнення та
звільнення з органів внутрішніх справ,
поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
наказ № 93 о/с від 22.04.2011, яким позивача
звільнено з органів внутрішніх справ,
та наказ № 420 від 21.04. 2011 року про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення,
були прийняті на підставі висновку
службового розслідування від 06.04.2011 по
заяві ОСОБА_4 про протиправні дії
позивача, викладені в якій обставини в
подальшому не знайшли свого
підтвердження, а у порушенні
кримінальної справи відносно позивача
було відмовлено.

Наказом №420 від 21.04.2011 року встановлено,
що ОСОБА_1 грубо порушено службову
дисципліну, що виразилось у спонукані
до надання грошових коштів приватним
підприємцем Б. за невтручання у її
підприємницьку діяльність, та
звільнено з посади оперуповноваженого
відділу тактичної розвідки центру
криміналістичної розвідки за п.64 «Є»
(за порушення дисципліни).

Зазначено, що висновки службового
розслідування, які покладено в основу
оскаржуваних наказів, не відповідають
дійсним обставинам справи, оскільки,
виконуючи виконуючи свої службові
обов'язки, позивач вимог
Дисциплінарного статуту не порушував,
дій щодо спонукання до надання
грошових коштів приватним підприємцем
ОСОБА_4 за невтручання у її
підприємницьку діяльність не вчиняв.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили їх задовольнити, пояснив, що
вважає своє звільнення незаконним,
оскільки обставини, які стали
підставою для його звільнення не
відповідають дійсності та не
підтверджуються необхідними доказами,
а також спростовуються постановою про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 28.07.2011.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала. У
письмових запереченнях вказала, що
звільнення позивача з органів
внутрішніх справ вважає законним та
обґрунтованим, оскільки ОСОБА_1 не
маючи підстав для проведення перевірки
приватного підприємця ОСОБА_4 та
всупереч своїх функціональних
обов'язків, підготував лист від 26.03.2011
року №19/15-864 в порушення вимог
«Інструкції про організацію
діловодства в системі МВС України»,
затвердженої наказом МВС України від
24.11.2003 №1440 та „Інструкції з оформлення
документів у системі МВС України",
затвердженої наказом МВС України від
20.01.2004 № 55, яким спонукав ОСОБА_4 до
надання грошових коштів за невтручання
у її підприємницьку діяльність.

Посилання позивача на постанову про
відмову в порушенні кримінальної
справи вважає необґрунтованим,
оскільки звільнення відбулось до
висновків прокуратури у кримінальній
справі, і відмова в порушенні
кримінальної справи не має відношення
до його звільнення, як покарання за
дисциплінарний проступок.

Твердження позивача про те, що
дисциплінарне стягнення накладається
після закінчення провадження в
кримінальній справі, спростовується
тим, що позивач звільнений за п. 64 «Є»
Положення про проходження - служби
рядовим і начальницьким складом ОВС,
тобто за порушення дисципліни, а не за
п. 67 Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом ОВС, як
особа рядового і начальницького складу
ОВС засуджена за вчинення злочину, яка
підлягає звільненню зі служби в ОВС
після вступу в законну силу вироку
суду.

Заслухавши в судовому засіданні
пояснення позивача, представників
сторін та третьої особи, оцінивши
представлені у справі докази у їх
сукупності, на підставі чинного
законодавства, судом встановлені
наступні обставини, які мають значення
для справи.

Враховуючи лист Управління Служби
безпеки України в Тернопільській
області від 04.04.2011 року щодо можливого
вимагання хабара співробітниками УБОЗ
УМВС України в Тернопільській області,
працівниками ВВБ в Тернопільській
області проведено службове
розслідування, на підставі якого
затверджено висновок від 06.04.2011 року. У
вказаному висновку встановлено, що
26.03.2011 року у місті Чорткові
співробітники УБОЗ в Тернопільській
області ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вручили
приватному підприємцю ОСОБА_4
лист від 26.03.2011 року №19/15-864 про надання
на адресу УБОЗ в Тернопільській
області певних документів. Вказаний
лист був підписаний заступником
начальника УБОЗ Марчуком В.В.

Однак, 30.03.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5
знову відвідали ОСОБА_4 по місцю
здійснення підприємницької діяльності
та запропонували їй замість документів
надати їм 150 літрів бензину або грошові
кошти в еквіваленті до вказаної
кількості паливно-мастильних
матеріалів.

Згодом, 04.04.2011 року ОСОБА_4, за не
втручання у її підприємницьку
діяльність, за вказівкою ОСОБА_1
передала 2000 грн. продавцеві на
автомобільному ринку у м. Тернополі.

Наказом начальника УМВС України в
Тернопільській області № 420 від 21.04.2011
«Про грубі порушення вимог службової
дисципліни та законності окремими
співробітниками УБОЗ в Тернопільській
області УМВС та покарання винних», за
грубе порушення службової дисципліни,
що виразилось у спонуканні до надання
грошових коштів приватним підприємцем
Б. за невтручання у її підприємницьку
діяльність, старшого лейтенанта
міліції ОСОБА_1 притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення за п. 64 "є" Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом ОВС.

У зв'язку з накладенням на позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення, наказом начальника УМВС
України в Тернопільській області по
особовому складу від 22.04.2011 № 93 о/с
старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1
22.04.2011 року звільнено з органі
внутрішніх справ у запас Збройних сил
України за п. 64 «Є» (за порушення
дисципліни) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

10 травня 2011 року прокуратурою
Тернопільської області винесено
постанову про порушення кримінальної
справи відносно ОСОБА_1 за ознаками
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст.
364 КК України.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 02.06.2011 (залишеної в силі
ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 14.06.2011)
постанову старшого слідчого СВ
прокуратури Тернопільської області
від 10.05.2011 про порушення кримінальної
справи стосовно оперуповноваженого
УБОЗ УМВС України в Тернопільській
області ОСОБА_1 за ознаками злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 190 та ч. 3 ст. 364 КК
України - скасовано.

В подальшому, 28.07.2011 старшим слідчим СВ
прокуратури Тернопільської області
Гупалом П.М. винесено постанову про
відмову в порушенні кримінальної
справи, якою відмовлено в порушенні
кримінальної справи за заявою ОСОБА_4
стосовно оперуповноваженого УБОЗ УМВС
України в Тернопільській області
ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК
України у зв'язку із відсутністю в діях
ОСОБА_1 складу злочину(а.с. 45).

Вказана постанова на час розгляду
справи в суді не оскаржувалась та не
скасована.

Перевіряючи законність оскаржуваних
позивачем наказів № 420 від 21.04.2011 та
22.04.2011 № 93 о/с про його звільнення з
роботи, суд виходить з таких міркувань.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про
міліцію" від 20.12.1990 року № 565-ХІІ
встановлено, що порядок та умови
проходження служби в міліції
регламентуються Положенням про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до пункту 10 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів Української РСР № 114 від
29.07.1991 року (надалі - Положення про
проходження служби) права осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, їх обов'язки
і відповідальність, що випливають з
умов служби, визначаються
законодавством, Присягою, статутами
органів внутрішніх справ і цим
Положенням.

Підпунктом "Є" пункту 64 Положення про
проходження служби, встановлено, що
особи середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік) за порушення
дисципліни.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначено Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України (далі
- Статут), затвердженим Законом України
від 22.02.2006 року № 3460-ІV.

Положеннями статті 1 Статуту визначено,
що службова дисципліна - дотримання
особами рядового і начальницького
складу Конституції і законів України,
актів Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарним проступком згідно ст. 2
Статуту є невиконання чи неналежне
виконання особою рядового або
начальницького складу службової
дисципліни.

Частиною 1 статті 14 Статуту
встановлено, що з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного проступку,
вчиненого особою рядового або
начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.

Дослідивши в судовому засіданні
висновок службового розслідування по
заяві ОСОБА_4 з приводу
неправомірних дій працівників УБОЗ
УМВС України в Тернопільській області
від 06.04.2011, суд встановив наступне.

Як слідує з матеріалів проведеної
перевірки, 26.03.2011 у м. Чорткові
співробітники УБОЗ УМВС України в
Тернопільській області ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 вручили підприємцю ОСОБА_4 лист
датований 26.03.2011 року №19/15-864 про
надання на адресу УБОЗ в
Тернопільській області певних
документів, що стосуються її
підприємницької діяльності. Однак,
30.03.2011 вищевказані працівники міліції
знову відвідали ОСОБА_4 та
запропонували надати їм 150 літрів
бензини або грошові кошти в
еквіваленті. Інших обставин, до яких
був причетний ОСОБА_5 у матеріалах
службового розслідування від 06.04.2011 та
наказі №420 від 21.04.2011 не міститься.

При цьому, у службовому розслідуванні
від 06.04.2011 зроблено лише висновок про
те, що своїми діями, що виразилися у
вимаганні шахрайським способом
грошових коштів у розмірі 2000 гривень
від ОСОБА_4 за невтручання у її
підприємницьку діяльність
оперуповноважений УБОЗ УМВС України в
Тернопільській області ОСОБА_1 грубо
порушив вимоги наказів МВС України від
16.03.2007 №81 та від 15.05.2007 №57, Кодексу
Честі, Присягу, Етичний кодекс
працівників ОВС, вимоги
дисциплінарного статуту ОВС України.

В наказі № 420 від 21.04. 2011 зазначено про
те, що співробітники УБОЗ УМВС України
в Тернопільській області ОСОБА_1 та
ОСОБА_5, вимагаючи в приватного
підприємця Б. грошові кошти за
невтручання у її підприємницьку
діяльність, грубо порушили вимоги
наказів від 16.03.2007 №81 та від 15.05.2007 №57
щодо неухильного дотримання
дисципліни та законності,
Дисциплінарного статуту ОВС України та
Етичного кодексу працівника ОВС
України.

Як пояснив представник відповідача в
судовому засіданні, позивача
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності за те, що він, не маючи
підстав для проведення перевірки
приватного підприємця ОСОБА_4 та
всупереч своїх функціональних
обов'язків, підготував лист від 26.03.2011
року №19/15-864 в порушення вимог
«Інструкції про організацію
діловодства в системі МВС України»,
затвердженої наказом МВС України від
24.11.2003 №1440, яким спонукав ОСОБА_4 до
надання грошових коштів за невтручання
у її підприємницьку діяльність.

Суд звертає увагу на те, що згідно
наказу УМВС України в Тернопільській
області №420 від 21.04.2011 року «Про грубі
порушення вимог службової дисципліни
та законності окремими
співробітниками УБОЗ в Тернопільській
області УМВС та покарання винних»,
причиною притягнення до
дисциплінарної відповідальності
ОСОБА_1 у вигляді звільнення є
порушення службової дисципліни, що
виразилось у спонуканні до надання
грошових коштів приватним підприємцем
Б. за невтручання у її підприємницьку
діяльність.

Тобто позивача було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення за, ніби-то,
спонукання приватного підприємця Б. до
надання грошових коштів за невтручання
у її підприємницьку діяльність, а не за
порушення своїх функціональних
обов'язків.

Таким чином, відповідач до набрання
законної сили обвинувальним вироком
суду, вважає наперед доведеними факти
кримінально карного спонукання
приватного підприємця ОСОБА_4 до
надання грошових коштів за невтручання
у її підприємницьку діяльність, що є
прямим порушенням презумпції
невинуватості та свідчить про
передчасність висновків зі сторони
відповідача.

Крім того, судом звертається увага на
ту обставину, що факти спонукання до
надання грошових коштів підприємцем
ОСОБА_4 за невтручання у її
підприємницьку діяльність не знайшли
свого підтвердження, про що свідчить
постанова про відмову в порушенні
кримінальної справи від 28.07.2013 (а.с. 45).

Відповідно до ст. 12 Статуту на осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень: усне зауваження; зауваження;
догана; сувора догана; попередження про
неповну посадову відповідність;
звільнення з посади; пониження в
спеціальному званні на один ступінь;
звільнення з органів внутрішніх справ.

Частиною 10 статті 14 Статуту
передбачено, що при визначенні виду
дисциплінарного стягнення мають
враховуватися тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
заподіяна шкода, попередня поведінка
особи та визнання нею своєї вини, її
ставлення до виконання службових
обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

З оскаржуваних наказів слідує, що до
позивача застосовано такий вид
дисциплінарного стягнення як
звільнення з органів внутрішніх справ.

Разом з тим, згідно ч. 15 ст. 14 Статуту,
звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ, як вид стягнення, є
крайнім заходом дисциплінарного
впливу.

Відомостей про наявність у ОСОБА_1, на
момент винесення оскаржуваних наказів,
діючих дисциплінарних стягнень
відповідачем не надано, а судом не
здобуто.

На думку суду, заповнення позивачем
листа від 26.03.2011 року №19/15-864 в порушення
вимог „Інструкції про організацію
діловодства в системі МВС України",
затвердженої наказом МВС України від
24.11.2003 № 1440 та „Інструкції з оформлення
документів у системі МВС України",
затвердженої наказом МВС України від
20.01.2004 № 55, не може бути самостійною
підставою для звільнення позивача з
органів внутрішніх справ, яке
застосовується, як вже зазначалося, як
крайній захід дисциплінарного впливу,
тим більше з врахуванням відсутності
чинних дисциплінарних стягнень.

Важливим є той факт, що підставою для
звільнення позивача зі служби стало
спонукання до надання грошових коштів
приватного підприємця Б. за
невтручання у її підприємницьку
діяльність, при цьому переконливих
доказів скоєння позивачем зазначеного
дисциплінарного проступку,
відповідачем при проведенні
службового розслідування не
встановлено, а судом не здобуто.

Враховуючи вищевикладене суд вважає,
що висновок про вчинення позивачем
дисциплінарного проступку ґрунтується
на припущеннях, сам проступок не є
очевидним, а тому підстави, зазначені в
наказі №420 від 21.04.2011, для притягнення
позивача до дисциплінарної
відповідальності були відсутні.

Окрім того, Положенням про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ передбачена
норма щодо звільнення зі служби в
органах внутрішніх справ тільки у разі
набрання законної сили рішенням суду
щодо притягнення до кримінальної
відповідальності за вчинення злочину у
сфері службової діяльності або
адміністративної відповідальності за
корупційне адміністративне
правопорушення.

Так, згідно з абзацом 5 пункту 8 розділу 1
зазначеного Положення дострокове
звільнення зі служби осіб середнього,
старшого і вищого начальницького
складу, які не досягли граничного віку
перебування на службі в органах
внутрішніх справ, проводиться у разі
скоєння злочину, після набрання
законної сили обвинувальним вироком
суду.

Відповідно до пункту 67 цього ж
Положення особи рядового і
начальницького складу, засуджені за
вчинення злочину (в тому числі і без
спеціального звання), підлягають
звільненню зі служби внутрішніх справ
після вступу в законну силу вироку
суду.

Оскільки підставою для звільнення
позивача були обставини, що мали
охоплюватися предметом розслідування
кримінальної справи, то на думку суду
прийняття відповідачем оскаржених
наказів було передчасним і таким, що
суперечило порядку накладення
дисциплінарних стягнень на осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
оскаржувані накази видані не
обґрунтовано, тобто без урахування
усіх обставин, що мали значення для
прийняття рішення, а тому їх слід
скасувати.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В порушення зазначеної норми
відповідач не надав суду переконливих
доказів скоєння старшим лейтенантом
ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, що
виразилось у спонуканні до надання
грошових коштів приватним підприємцем
Б, не довів правомірності оскаржуваних
наказів, висновки службового
розслідування спростовуються
постановою про відмову в порушенні
кримінальної справи, що є підставою для
задоволення позовних вимог щодо
скасування наказу №420 від 21.04.2011 року, в
частині накладення на ОСОБА_1
дисциплінарного стягнення - звільнення
з органів внутрішніх справ за
порушення дисципліни та наказу №93 о/с
від 22.04.2011 року «По особовому складу» в
частині звільнення з органів
внутрішніх справ у запас Збройних Сил
України за п. 64 «Є» (за порушення
дисципліни) Положення старшого
лейтенанта міліції ОСОБА_1

Враховуючи, що позивач у позовній заяві
просить скасувати наказ №420 від 21.04.2011
та наказу №93 о/с від 22.04.2011 в повному
обсязі, а не лише в частині, що
стосується позивача, суд приходить до
висновку про необхідність задоволення
позовних частково, а саме в частині що
порушують права саме позивача - ОСОБА_1

Відповідно до п. 24 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29.07.1991 р. № 114, у разі незаконного
звільнення або переведення на іншу
роботу особи рядового, начальницького
складу органів внутрішніх справ
підлягають поновленню на попередній
роботі (посаді). У разі поновлення на
роботі (посаді) орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно вирішує
питання про виплату особі рядового і
начальницького складу середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Оскільки позивача було 22.04.2011 року
звільнено з посади оперуповноваженого
відділення впровадження в установи
виконання покарань центру
кримінальної розвідки УБОЗ УМВС
України в Тернопільській області, то
він підлягає поновленню на роботі на
цій самій посаді з 23.04.2011 року.

Щодо дотримання позивачем строків
звернення до адміністративного суду та
клопотання представника відповідача
про залишення позовної заяви без
розгляду у зв'язку із пропуском строку
звернення до адміністративного суду,
суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Підставою для звернення ОСОБА_1 з
адміністративним позовом стала
постанова про відмову в порушенні
кримінальної справи відносно ОСОБА_1
від 28.07.2011.

Як вбачається з матеріалів
адміністративної справи позивач
ознайомився із вказаною постановою
лише в 23.10.2012, після отримання від
прокуратури Тернопільської області
копії зазначеної постанови, що
підтверджується копією супровідного
листа №17/495 від 11.10.2012 (а.с. 44), копією
конверта з відбитком календарного
штемпеля (а.с. 55) та витягом з журналу
реєстрації вихідної кореспонденції
прокуратури Тернопільської області
(а.с. 111).

Як вбачається з відповіді прокуратури
Тернопільської області №05/2/1-341 вих. від
05.06.2013 на запит суду (а.с. 107), листи №17/620
від 28.07.2011 та №17/495 від 11.10.2013
направлялися ОСОБА_1 простою поштовою
кореспонденцією.

Доказів отримання копії постанови
прокуратури Тернопільської області
про відмову в порушенні кримінальної
справи від 28.07.2011 ОСОБА_1 раніше ніж
23.10.2012 представником відповідача не
надано, а судом не здобуто, позивач
звернувся до суду в місячний термін
після ознайомлення з постановою про
відмову в порушенні кримінальної
справи, яка покладена в обґрунтування
позовних вимог, а отже суд вважає
причини пропуску строку на звернення
до суду поважними, в зв'язку з чим
ухвалою від 18.06.2013, прийнятою та
проголошеною в судовому засіданні без
виходу в нарадчу кімнату було
відмовлено в задоволенні клопотання
представника відповідача про
залишення позовної заяви без розгляду
у зв'язку із пропуском строку звернення
до адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 35,70,71,79,86,128,153,158-163,167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
частково.

2. Скасувати наказ начальника
Управління внутрішніх справ України в
Тернопільській області «Про грубі
порушення вимог службової дисципліни
та законності окремими
співробітниками УБОЗ в Тернопільській
області УМВС та покарання винних» №420
від 21.04.2011, в частині накладення на
ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення -
звільнення з органів внутрішніх справ
за порушення дисципліни.

3. Скасувати наказ начальника
Управління внутрішніх справ України в
Тернопільській області «По особовому
складу» №93 о/с від 22.04.2011 року в частині
звільнення з органів внутрішніх справ
у запас Збройних Сил України за п.64 «Є»
(за порушення дисципліни) старшого
лейтенанта міліції ОСОБА_1
оперуповноваженого відділення
впровадження в установи виконання
покарань центру кримінальної розвідки
УБОЗ УМВС України в Тернопільській
області.

4. Поновити ОСОБА_1 на роботі в органах
внутрішніх справ на посаді
оперуповноваженого відділення
впровадження в установи виконання
покарань центру кримінальної розвідки
УБОЗ УМВС України в Тернопільській
області, зарахувавши період з 23 квітня
2011 року по день поновлення у вислугу
років, без виплати грошового утримання
за час вимушеного прогулу.

5. Постанову суду в частині поновлення
ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого
відділення впровадження в установи
виконання покарань центру
кримінальної розвідки УБОЗ УМВС
України в Тернопільській області
відповідно до вимог ч.1 ст.256 КАС України
звернути до негайного виконання.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд в порядку і
строки, передбачені статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строків апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо воно не
скасовано, набирає законної сили після
закінчення апеляційного розгляду
справи.

(постанова виготовлена в повному
обсязі 05.07.2013)

Головуючий суддя
Жук А.В.

копія вірна

Суддя
Жук А.В.