Справа № 760/27398/13-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Українець В.В.
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі:
Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в
Солом'янському районі міста Києва на
постанову Солом'янського районного
суду м. Києва від 10 лютого 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Управління пенсійного фонду
України в Солом'янському районі міста
Києва про визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Солом'янського
районного суду м. Києва з позовом до
Управління пенсійного фонду України в
Солом'янському районі міста Києва, в
якому просила визнати протиправними
дії Управління пенсійного фонду
України в Солом'янському районі міста
Києва щодо утримання з неї переплати
пенсії у розмірі 20 % за період з 03 лютого
2003 року по 30 червня 2011 року, та
зобов'язати відповідача припинити
таке утримання.

Постановою Солом'янського районного
суду м. Києва від 10 лютого 2014 року позов
задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати як таку, що
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на те,
що позивачка надала свою згоду на
утримання з неї суми заборгованості з
моменту призначення пенсії, тим самим
визнавши факт наявності такої
заборгованості перед управлінням, а
тому вважає позовні вимоги
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з'явилися у судове
засідання, вивчивши матеріали справи,
дослідивши й проаналізувавши доводи
апеляційної скарги і докази на їх
підтвердження, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивачка перебуває на обліку в
Управлінні пенсійного фонду України в
Солом'янському районі міста Києва та
отримує пенсію за віком відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

25 Вересня 2002 року позивачка звернулась
до управління із заявою про
призначення пенсії за вислугу років
працівникам охорони здоров'я
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

У 2011 році Управлінням пенсійного фонду
України в Солом'янському районі міста
Києва було виявлено факт
працевлаштування позивачки за
спеціальністю з 03 лютого 2003 року.

Позивачка не повідомила Управління про
факт свого працевлаштування, що стало
підставою виникнення переплати пенсії
за період з 03 лютого 2003 року по 30 червня
2011 року в сумі 55757,33 грн.

03 Серпня 2011 року позивачкою подана
заява про добровільне погашення
переплати пенсії, частина боргу у
розмірі 800 грн. була погашена.

В подальшому Управлінню пенсійного
фонду України в Солом'янському районі
міста Києва звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом про стягнення з ОСОБА_3
заборгованості в розмірі 55007, 33 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
травня 2012 року, залишеною без змін
Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 серпня 2012
року, Управлінню пенсійного фонду
України в Солом'янському районі міста
Києва в задоволенні позовних вимог
було відмовлено. Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, суд
виходив з того, що правові підстави до
стягнення заборгованості відсутні,
оскільки вона поступово погашається
пенсіонером. При цьому, додатково
зазначив, що поняття «заборгованості»
та «переплати» не тотожні, оскільки
мають різний механізм погашення та
регулюються різними
нормативно-правовими актами.

22 Липня 2013 року Управління пенсійного
фонду України в Солом'янському районі
міста Києва видало розпорядження про
утримання залишку переплати пенсії з
ОСОБА_3 за період з 03 лютого 2003 року по 30
червня 2011 року у розмірі 55757, 33 грн.
частками по 20 % від пенсії до повного
погашення.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
Управління пенсійного фонду України в
Солом'янському районі міста Києва вже
скористалось правом звернення в
судовому порядку щодо стягнення суми
пенсії, надміру виплаченої ОСОБА_3,
проте, йому було відмовлено. Та
посилаючись на п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України
визнав протиправними дії відповідача.

Однак, колегія суддів не може
погодитися з таким висновком суду
першої інстанції, з огляду на таке:

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон № 1058-ІУ) суми
пенсій, виплачені надміру внаслідок
зловживань з боку пенсіонера або
подання страхувальником недостовірних
даних, можуть бути повернуті
пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
фонду чи в судовому порядку.

При цьому, зі змісту ч. 2 ст. 50 Закону №
1058-ІУ вбачається, що розмір відрахувань
з пенсії особи не може перевищувати 20 %
належних їй пенсійних виплат.

У ч. 1 ст. 58 Закону № 1058-ІУ закріплено, що
Пенсійний фонд України є органом, який
здійснює контроль за цільовим
використанням коштів Пенсійного фонду
України.

Отже, з викладених правових норм
вбачається, що законодавством у галузі
пенсійного забезпечення
регламентовано повноваження
відповідних територіальних органів
Пенсійного фонду України виносити
рішення про стягнення з пенсіонера
надмірно виплачених сум пенсії. При
цьому, необхідною правовою підставою
для реалізації вказаним суб'єктом
владних повноважень його права на
утримання таких коштів є нездійснення
пенсіонером повернення надмірно
виплачених сум пенсії у добровільному
порядку.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, переплата сум пенсії ОСОБА_3
сталася через умисне приховування
позивачем факту її працевлаштування.
Факт наявності зловживань з боку
пенсіонера встановлений таким, що
набрало законної сили судовим
рішенням, а тому положення п.1 ч.1 ст.1215
ЦК України на дані правовідносини не
поширюються.

При цьому, у 2011 році ОСОБА_3 здійснено
лише часткове повернення відповідачу
безпідставно отриманих сум пенсійних
виплат, а саме: 800 грн. У наступних
періодах позивачем не було вчинено
жодних дій, які б свідчили про намір
вказаної особи повернути решту
безпідставно отриманих пенсійних
коштів.

Викладені обставини справи у
взаємозв'язку з наведеними правовими
приписами переконують судову колегію у
тому, що відповідач при винесенні
оскаржуваного розпорядження діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією і
законами України, зокрема положеннями
ст. 50 № 1058-ІУ.

Хибними є також висновки суду першої
інстанції щодо того, що факт
попереднього звернення Управління
пенсійного фонду України в
Солом'янському районі міста Києва до
суду з позовом про стягнення
заборгованості позбавляє відповідача
права утримувати переплату таких сум з
пенсії ОСОБА_3, оскільки предметом
судового розгляду в межах даної
адміністративної справи були
правовідносини з приводу стягнення
заборгованості, а не повернення
надмірно виплачених сум пенсії, як
правовідносини, що мають різне правове
регулювання.

Враховуючи викладене, судова колегія
приходить до висновку про те, що в
даному випадку відсутні правові
підстави для задоволення
адміністративного позову ОСОБА_3 до
Управління пенсійного фонду України в
Солом'янському районі міста Києва про
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії, та вважає, що
судом першої інстанції при вирішенні
справи було неповно з'ясовано
обставини справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи, що за
приписами ст.202 КАС України, є
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції, з ухваленням
нового рішення.

З огляду на це, колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Управління пенсійного фонду України в
Солом'янському районі міста Києва
задовольнити, а постанов
Солом'янського районного суду м. Києва
від 10 лютого 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст.160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в
Солом'янському районі міста Києва
задовольнити.

Постанову Солом'янського районного
суду м. Києва від 10 лютого 2014 року
скасувати.

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 до Управління пенсійного
фонду України в Солом'янському районі
міста Києва про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 10
червня 2014 року.

Головуючий суддя

Желтобрюх І.Л.

Судді:

Мамчур Я.С

Шостак О.О.