Справа № 826/19441/13-а
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Ісаєнко
У Х В А Л А

Іменем України

10 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Ісаєнко
Ю.А.;

суддів: Епель О.В.,
Федотова І.В.,

за участю секретаря:
Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 07 квітня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Національного банку України
про визнання незаконною, нечинною та
скасування постанови від 06.06.2013 року
№210 в частині,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
позовом до Національного банку
України, в якому просив визнати
незаконною та такою, що не відповідає
правовим актам вищої юридичної сили,
нечинною та скасувати постанову від
06.06.2013 року №210 «Про встановлення
граничної суми розрахунків готівкою» в
частині абзаців 2 та 3 пункту 1, пункту 2, 3
у частині змін до п. 2.3 Положення про
порядок ведення касових операцій у
національній валюті України.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 07
квітня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу з підстав порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 07
квітня 2014 року та ухвалити нове судове
рішення про задоволення позову.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196
Кодексу адміністративного судочинства
України не перешкоджає судовому
розгляду справи. У зв'язку з цим,
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, постанову
суду першої інстанції - без змін, з
огляду на наступне.

06 червня 2013 року Правління
Національного банку України на
виконання вимог статті 1087 Цивільного
кодексу України та відповідно до
статей 33 та 40 Закону України «Про
Національний банк України» винесло
постанову «Про встановлення граничної
суми розрахунків готівкою» №210
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 02 липня 2013 року за №1109/23641) (далі
- Постанова №210).

Положеннями пунктів 2, 3 вказаної
Постанови, установлено граничну суму
розрахунків готівкою:

- підприємств (підприємців) між собою
протягом одного дня в розмірі 10000
(десяти тисяч) гривень;

- фізичної особи з підприємством
(підприємцем) протягом одного дня за
товари (роботи, послуги) у розмірі 150000
(ста п'ятдесяти тисяч) гривень;

- фізичних осіб між собою за договорами
купівлі-продажу, які підлягають
нотаріальному посвідченню, у розмірі
150000 (ста п'ятдесяти тисяч) гривень.

Фізичні особи мають право здійснювати
розрахунки на суму, яка перевищує 150000
гривень, шляхом перерахування коштів з
поточного рахунку на поточний рахунок,
внесення та/або перерахування коштів
на поточні рахунки (у тому числі у
депозит нотаріуса на окремий поточний
рахунок у національній валюті).

Пунктом 3 Постанови №120 затверджені
Зміни до Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 15 грудня 2004 року №637,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 13 січня 2005 року за
№40/10320. Так, пункт 2.3 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні
викладено в такій редакції:

«Підприємства (підприємці) мають право
здійснювати розрахунки готівкою між
собою та/або з фізичними особами
протягом одного дня за одним або
кількома платіжними документами в
межах граничних сум розрахунків
готівкою, установлених відповідною
постановою Правління Національного
банку України. Платежі понад
установлені граничні суми проводяться
через банки або небанківські фінансові
установи, які в установленому
законодавством порядку отримали
ліцензію на переказ коштів без
відкриття рахунку, шляхом
перерахування коштів з поточного
рахунку на поточний рахунок або
внесення коштів до банку для
подальшого їх перерахування на поточні
рахунки. Кількість підприємств
(підприємців) та фізичних осіб, з якими
здійснюються розрахунки, протягом дня
не обмежується.

Обмеження, установлене в абзаці
першому цього пункту, стосується також
розрахунків під час оплати за товари,
що придбані на виробничі (господарські)
потреби за рахунок готівкових коштів,
одержаних за допомогою електронного
платіжного засобу.

Обмеження не поширюються на:

1) розрахунки підприємств (підприємців)
з бюджетами та державними цільовими
фондами;

2) добровільні пожертвування та
благодійну допомогу;

3) використання коштів, виданих на
відрядження.»

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погоджується
колегія суддів виходив з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2
Закону України «Про Національний банк
України» Національний банк України
(далі - Національний банк) є центральним
банком України, особливим центральним
органом державного управління,
юридичний статус, завдання, функції,
повноваження і принципи організації
якого визначаються Конституцією
України, цим Законом та іншими законами
України.

Згідно пункту 6 статті зазначеного
Закону Національний банк регулює
діяльність платіжних систем та систем
розрахунків в Україні, визначає
порядок і форми платежів, у тому числі
між банками.

Частиною першою статті 40 Закону
передбачено, що Національний банк
встановлює правила, форми і стандарти
розрахунків банків та інших юридичних
і фізичних осіб в економічному обігу
України із застосуванням як паперових,
так і електронних документів, а також
платіжних інструментів та готівки,
координує організацію розрахунків, дає
дозволи на здійснення клірингових
операцій та розрахунків.

Відповідно до частини третьої статті
1087 ЦК України граничні суми
розрахунків готівкою для фізичних та
юридичних осіб, а також для фізичних
осіб - підприємців відповідно до цієї
статті встановлюються Національним
банком України.

Отже, як вірно зазначено судом першої
інстанції, відповідачу на
законодавчому рівні надано право
встановлювати порядок здійснення
розрахунків та граничну суму
розрахунків готівкою для всіх
категорій осіб.

Частиною першою статті 56 Закону
України «Про Національний банк
України» передбачено, що Національний
банк видає нормативно-правові акти з
питань, віднесених до його повноважень,
які є обов'язковими для органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, банків, підприємств,
організацій та установ незалежно від
форм власності, а також для фізичних
осіб.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи відповідно до частини другої
статті 19 Конституції України
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що під час винесення Постанови №210 в
частині, що є предметом оскарження в
даній справі, відповідач діяв у межах
повноважень, встановлених законом.

Щодо посилання позивача на те, що
оскаржуваною постановою відповідача
встановлені обмеження права приватної
власності фізичних осіб на готівкові
кошти, суд першої інстанції, з яким
також погоджується колегія суддів,
виходив з наступного.

Згідно частини першої статті 317 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно частини третьої статті 1066 ЦК
України банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
грошових коштів клієнта та
встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
Постанова №210 жодним чином не обмежує
право власності осіб на готівкові
кошти, оскільки не забороняє їх
використання для розрахунків за
договорами, що укладаються фізичними
особами. Постанова лише передбачає, що
у разі, якщо сума договору є значною
(більше 150000 грн.), то, до проведення
розрахунків має бути залучений банк
(фінансова установа). В свою чергу банки
є спеціалізованими фінансовими
установами, що надають клієнтам
фінансові послуги, забезпечуючи при
цьому надійність розрахунків та
збереження коштів.

Відповідно до підпункту 7.1.5 пункту 7.1
статті 7 Закону України «Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні»
зарахування коштів на рахунок клієнта
здійснюється як шляхом внесення їх у
готівковій формі через касу банку, так
і шляхом переказу у безготівковій
формі з інших рахунків.

Згідно з положеннями статті 3 цього
Закону, кошти існують у готівковій
формі (формі грошових знаків) або у
безготівковій формі (формі записів на
рахунках у банках). Кількість грошей не
змінюється при переведенні їх з однієї
форми в іншу.

Таким чином, як вірно зазначено судом
першої інстанції, встановлена
Постановою №210 вимога стосується
виключно порядку проведення
розрахунків і ніяким чином не обмежує
право осіб володіти своїми коштами та
визначати напрямки їх використання.

Відповідно до пункту 1 частини другої
статті 92 Конституції України, виключно
законами України встановлюються,
зокрема, засади створення і
функціонування фінансового, грошового
ринку.

У відповідності з вищезазначеною
нормою Конституції, питання
організації грошового ринку,
діяльність його учасників
врегульована низкою законодавчих
актів, зокрема, Цивільним кодексом
України, Законами України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні», «Про банки і банківську
діяльність», «Про Національний банк
України», «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» та іншими. Верховна
Рада України є органом законодавчої
влади. В той же час, реалізація законів
та державне управління грошовим ринком
відповідно до встановлених законами
вимог забезпечується іншими
державними органами відповідно до їх
компетенції.

Як було зазначено вище, Національний
банк України є центральним банком
України, особливим центральним органом
державного управління, юридичний
статус, завдання, функції, повноваження
і принципи організації якого
визначаються Конституцією України,
спеціальним Законом та іншими законами
України. До функцій Національного
банку України належить організація
готівкового грошового обігу та
визначення порядку і форм платежів.
Національний банк України встановлює
правила, форми і стандарти розрахунків
банків та інших юридичних і фізичних
осіб в економічному обігу України.
Повноваження Національного банку
України стосовно встановлення
граничної суми розрахунків готівкою
для фізичних та юридичних осіб, а також
для фізичних осіб - підприємців
передбачені статтею 1087 Цивільного
кодексу України.

Крім того, колегія суддів погоджується
з судом першої інстанції, що нормами
статті 92 чи будь-якими іншими нормами
Конституції України прямо не
визначено, що виключно в законі має
встановлюватися розмір граничної суми
розрахунків готівкою.

Таким чином, Верховною Радою України на
законодавчому рівні унормовано
питання щодо можливих обмежень при
здійсненні готівкових розрахунків та
надано відповідні повноваження
державним органам.

Враховуючи вищезазначене колегія
суддів також вважає безпідставними
твердження позивача щодо делегування
Верховною Радою України Національному
банку України права на визначення
загальних засад створення і
функціонування грошового ринку.

Щодо посилання позивача на те, що зміст
положень Постанови №210 по відношенню
до фізичних осіб має дискримінаційний
характер, суд першої інстанції, з яким
погоджується колегія суддів, виходив з
наступного.

Так, Постановою №210 встановлені різні
умови щодо проведення готівкових
розрахунків за участю підприємств
(підприємців) та за участю тільки
фізичних осіб. Зокрема, для розрахунків
за участю підприємств (підприємців)
гранична сума готівкових розрахунків
обчислюється в межах одного дня. По
відношенню до розрахунків між
фізичними особами гранична сума
обчислюється, виходячи з суми договору,
незалежно від того, протягом якого
строку будуть відбуватися розрахунки
за договором.

В обґрунтування зазначеного,
представник відповідача зазначив, що
застосування Національним банком
України різних підходів до
встановлення граничної суми
розрахунків готівкою при прийнятті
Постанови №210 пояснюється, зокрема:
наявністю різних за своєю правовою
природою правовідносин (абзаци 2 і 3
пункту 1 регулюють відносини при
розрахунках, які пов'язані із
здійсненням господарської діяльності,
абзац 4 пункту 1 регулює відносини
приватно-правового характеру);
відмінностями складу учасників таких
відносин (у абзацах 2 і 3 пункту 1 хоча б
одним із суб'єктів таких правовідносин
є підприємство (підприємець), а в абзаці
4 пункту 1 учасниками є виключно фізичні
особи). Виходячи з цього, порівняння
правових режимів регулювання
розрахунків в рамках проведення
підприємницької діяльності та
розрахунків за договорами, що
укладаються між приватними (фізичними)
особами, є неспівмірним.

Крім того, як вірно звернув увагу суд
першої інстанції, що на виконання
статті 8 Закону України «Про засади
запобігання та протидії дискримінації
в Україні», при підготовці проекту
Постанови №210 було проведено
антидискримінаційну експертизу,
згідно висновку якої, у оскаржуваній
Постанові відсутні дискримінаційні
норми.

Крім того, Урядовим уповноваженим у
справах Європейського суду з прав
людини було проведено експертизу щодо
відповідності Постанови №210
положенням Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод та
практиці Європейського суду з прав
людини (висновок від 18.06.2013 р.
№6232-0-26-13/12.01), згідно висновку якого,
Постанова №210 відповідає Конвенції та
практиці суду.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що відповідачем доведено
відповідність вимогам законодавства
України, правомірність та
обґрунтованість прийняття Постанови
№210, а також відсутність протиправних
дій, пов'язаних із прийняттям вказаної
постанови.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, з повним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновки суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстави для
скасування або зміни постанови суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 07
квітня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено
16.06.2014 року)

Головуючий суддя:
Ю.А. Ісаєнко

Суддя:
О.В. Епель

Суддя:
І.В. Федотов

Головуючий суддя
Ісаєнко Ю.А.

Судді:
Епель О.В.

Федотов І.В.