Справа № 816/1842/14
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року м. ПолтаваСправа
№ 816/1842/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Опошнян І.О.,

позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Шиліної Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Полтавського
обласного центру зайнятості,
Глобинського районного центру
зайнятості, третя особа -
Кременчуцький міськрайонний центр
зайнятості про визнання бездіяльності
неправомірною та зобов'язання вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И В:

12 травня 2014 року ОСОБА_2 /надалі -
позивач; ОСОБА_2./ звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Полтавського обласного центру
зайнятості /надалі - Полтавський ОЦЗ/,
треті особи: Глобинський районний
центр зайнятості /надалі - Глобинський
РЦЗ/, Кременчуцький міськрайонний
центр зайнятості /надалі -
Кременчуцький МЦЗ/ про визнання
неправомірною бездіяльності
Полтавського обласного центру
зайнятості в частині не нарахування та
не виплати позивачу в 2007 році
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань в розмірі
середньомісячної заробітної плати та
зобов'язання Полтавського обласного
центру зайнятості нарахувати та
виплатити позивачу за 2007 рік
матеріальну допомогу для вирішення
соціально-побутових питань в розмірі
середньомісячної заробітної плати.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що наказом
Полтавського обласного центру
зайнятості № 83-к від 12.04.2007 він був
призначений на посаду провідного
спеціаліста-юрисконсульта
Глобинського районного центру
зайнятості з 13.04.2007. У подальшому, 23.09.2008,
позивач переведений на посаду
головного спеціаліста-юрисконсульта
цього центру зайнятості за стажуванням
та 02.02.2009 переведений на посаду
головного спеціаліста - юрисконсульта
юридичного відділу Кременчуцького
міського районного центру зайнятості.
09.11.2010 ОСОБА_2 звільнився із займаної
посади. Разом з тим, у 2007 році позивачу
не було надано матеріальну допомогу
для вирішення соціально-побутових
питань, у зв'язку з чим, на думку
позивача, Полтавським ОЦЗ допущено
незаконну бездіяльність в частині не
нарахування та не виплати у 2007 році
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань в розмірі
середньомісячної заробітної плати.

26.05.2014 до суду від Глобинського РЦЗ
надійшли письмові заперечення проти
позову, у яких Глобинський РЦЗ
зазначив, що право надання
матеріальної допомоги визначено
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 24.93.2006
№ 86 "Про умови оплати праці працівникам
державної служби". При цьому розміри
надання такої допомоги (в розмірі
середньомісячної заробітної плати)
визначені Колективним договором.
Наголошував, що рішення про надання чи
відмову у наданні матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань
приймається на підставі заяви
працівника, в якій останній має
можливість обґрунтувати необхідність
надання такої допомоги у певний період
календарного року (у певному місяці).
Позивач не надав доказів звернення до
Полтавського ОЦЗ або Глобинського РЦЗ
із заявами про надання матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань та
відповідно прийняття рішень про
відмову позивачу у наданні такої
допомоги. У зв'язку з викладеним
Глобинського РЦЗ просив відмовити у
задоволенні адміністративного позову
у повному обсязі.

28.05.2014 до суду від Полтавського ОЦЗ
надійшли письмові заперечення проти
позову, у яких відповідач просив
відмовити у задоволенні
адміністративного позову, посилаючись
на те, що для отримання допомоги для
вирішення соціально-побутових питань
позивач повинен був подати відповідну
заяву, проте, у 2007 році така заява
позивачем не подавалася. Зазначив, що
відповідно до приписів Положення про
преміювання та надання матеріальної
допомоги працівникам базових центрів
зайнятості, до яких у 2007 році
відносився ОСОБА_2, матеріальна
допомога виплачується з дозволу
базового центру зайнятості, тобто
директора Глобинського РЦЗ, а не
Полтавського ОЦЗ.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 04.06.2014 до
участі у справі в якості другого
відповідача залучено Глобинський
районний центр зайнятості.

16.06.2014 до суду від Глобинського РЦЗ
надійшли додаткові письмові
заперечення проти позову, у яких
останнім зазначено, що протягом 2007
року позивач не звертався до
Глобинського РЦЗ із заявою про надання
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань, рішення
про відмову позивачу у наданні такої
допомоги Глобинським РЦЗ не
приймалося. У зв'язку з викладеним
вважає, що протиправна бездіяльність з
боку Глобинського РЦЗ у відношенні
ОСОБА_2 не допускалася та просить
відмовити у задоволенні
адміністративного позову у повному
обсязі. Крім того, посилається на
пропуск позивачем строку звернення до
суду з даним позовом.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав та просив
задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача Полтавського
ОЦЗ у судовому засіданні проти
задоволення позову заперечував, просив
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Представник відповідача Глобинського
РЦЗ та представник третьої особи
Кременчуцького МЦЗ у судове засідання
не з'явилися, хоча належним чином
повідомлялися про дату, час та місце
розгляду справи; надіслали до суду
заяви про розгляд справи за їх
відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
призначений на посаду провідного
спеціаліста-юрисконсульта
Глобинського районного центру
зайнятості з 13.04.2007 наказом
Полтавського обласного центру
зайнятості № 83-к від 12.04.2007.

23.09.2008 позивач переведений на посаду
головного спеціаліста-юрисконсульта
Глобинського районного центру
зайнятості за стажуванням.

02.02.2009 ОСОБА_2 переведений на посаду
головного спеціаліста - юрисконсульта
юридичного відділу Кременчуцького
міського районного центру зайнятості.

Із пояснень позивача у судовому
засіданні встановлено та не
заперечується відповідачами, що у 2007
році ОСОБА_2 не було нараховано та
виплачено матеріальну допомогу для
вирішення соціально-побутових питань,
що стало підставою для звернення
позивача до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 3 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що для захисту прав,
свобод та інтересів особи цим Кодексом
та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для звернення до суду у
справах щодо прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Згідно частини 2 статті 233 Кодексу
законів про працю України у разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про оплату праці" заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором роботодавець виплачує
працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від
складності та умов виконуваної роботи,
професійно-ділових якостей працівника,
результатів його праці та
господарської діяльності
підприємства.

Статтею 2 Закону України "Про оплату
праці" встановлено, що основна
заробітна плата. Це - винагорода за
виконану роботу відповідно до
встановлених норм праці (норми часу,
виробітку, обслуговування, посадові
обов'язки). Вона встановлюється у
вигляді тарифних ставок (окладів) і
відрядних розцінок для робітників та
посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата. Це -
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій. Інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати. До них належать виплати у
формі винагород за підсумками роботи
за рік, премії за спеціальними
системами і положеннями, компенсаційні
та інші грошові і матеріальні виплати,
які не передбачені актами чинного
законодавства, або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Зі змісту зазначених норм слідує,
що матеріальна допомога є складовою
частиною заробітної плати,
виплачується в межах трудових
відносин, а тому для звернення до суду з
вказаними позовними вимогами, строк
звернення встановлюється іншим
законом, зокрема, статтею 233 Кодексу
законів про працю України.

Конституційний Суду України в
рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 "У справі за
конституційним зверненням громадянки
ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення
положень частини другої статті 233
Кодексу законів про працю України,
статей 1, 12 Закону України "Про оплату
праці"" дійшов висновку, що в аспекті
конституційного звернення положення
частини другої статті 233 Кодексу
законів про працю України у системному
зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону
України "Про оплату праці" від 24 березня
1995 року N 108/95-ВР зі змінами необхідно
розуміти так, що у разі порушення
роботодавцем законодавства про оплату
праці не обмежується будь-яким строком
звернення працівника до суду з позовом
про стягнення заробітної плати, яка
йому належить, тобто усіх виплат, на які
працівник має право згідно з умовами
трудового договору і відповідно до
державних гарантій, встановлених
законодавством, зокрема й за час
простою, який мав місце не з вини
працівника, незалежно від того, чи було
здійснене роботодавцем нарахування
таких виплат.

Отже, при зверненні до суду з
даним позовом позивачем не пропущено
строк звернення до суду.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам, суд дійшов наступних
висновків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 33
Закону України "Про державну службу" /у
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин/ оплата праці
державних службовців повинна
забезпечувати достатні матеріальні
умови для незалежного виконання
службових обов'язків, сприяти
укомплектуванню апарату державних
органів компетентними і досвідченими
кадрами, стимулювати їх сумлінну та
ініціативну працю. Заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

Частиною 6 статті 33 Закону України
"Про державну службу" передбачено, що
державним службовцям можуть
установлюватися надбавки за високі
досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань.

Підпунктом 3 пункту 2 наказу
Міністерства праці та соціальної
політики України від 24.03.2006 № 86 "Про
умови оплати праці працівників
державної служби зайнятості" надано
право керівникам органів державної
служби зайнятості у межах
затвердженого фонду оплати праці
надавати працівникам матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення при наданні щорічної
відпустки у розмірі, що не перевищує
середньомісячної заробітної плати
працівника.

Відповідно до частини 1 статті 5
Закону України "Про колективні
договори і угоди" умови колективних
договорів і угод, укладених відповідно
до чинного законодавства, є
обов'язковими для підприємств, на які
вони поширюються, та сторін, які їх
уклали.

Згідно підпункту 3.2.1.5 пункту 3.2.1
Колективного договору між
адміністрацією і трудовим колективом
Полтавської обласної служби
зайнятості на 2006-2007 роки адміністрація
Полтавського ОЦЗ зобов'язується
надавати матеріальну допомогу для
вирішення соціально-побутових питань в
межах затвердженого фонду оплати праці
на рік у розмірі середньомісячної
заробітної плати.

При цьому, підпунктом 5.2 Положення
про преміювання та надання
матеріальної допомоги працівникам
служби зайнятості Полтавської області,
погодженого головою комітету
профспілки обласного центру
зайнятості та затвердженого наказом
директора Полтавського ОЦЗ № 168 від
25.09.2006, з урахуванням зміни до Положення
про преміювання та надання
матеріальної допомоги працівникам
служби зайнятості Полтавської області,
погодженого головою комітету
профспілки обласного центру
зайнятості, затвердженого директором
Полтавського ОЦЗ та схваленого
конференцією представників трудового
колективу Полтавської обласної служби
зайнятості протокол № 1/07 від 21.02.2007,
передбачено, що матеріальна допомога
для вирішення соціально-побутових
питань державним службовцям, яка
передбачена статтею 33 Закону України
"Про державну службу" може
виплачуватися один раз на рік згідно
наказу Міністерства праці та
соціальної політики України від 24.03.2006
р. № 86 п. 2.3, в розмірі середньомісячної
заробітної плати в межах затвердженого
фонду оплати праці на рік. Матеріальна
допомога працівникам, зазначеним у п.
3.2.2, виплачується з дозволу директора
ОЦЗ, а працівникам, зазначеним у п. 3.2.3 -
з дозволу директора базового центру
зайнятості.

Відповідно до пункту 5.4 Положення
про преміювання та надання
матеріальної допомоги працівникам
служби зайнятості Полтавської області
службовцям та водіям матеріальна
допомога для вирішення
соціально-побутових питань надається у
розмірі середньомісячної заробітної
плати за окремою заявою один раз на рік.

Судом встановлено, що у період з 13.04.2007
по 02.02.2009 ОСОБА_2 працював на посадах у
Глобинському РЦЗ.

Відповідно до пункту 1 Положення про
Глобинський районний центр зайнятості
населення, затвердженого директором
Полтавського обласного центру
зайнятості 01.01.1995, Глобинський районний
центр зайнятості населення входить до
складу Полтавського обласного центру
зайнятості Міністерства праці України
на правах самостійної
господарсько-фінансової структури,
діючої на підставі Положення про
райцентр зайнятості. Пунктом 3 цього
Положення передбачено, що Центр
зайнятості користується правами
юридичної особи, має розрахункові та
інші рахунки, має закінчений баланс, а
також круглу гербову печатку із
позначенням найменування Міністерства
праці України, Полтавського обласного
центру зайнятості та свого
найменування.

У 2007 році Глобинський РЦЗ мав окремий
кошторис на 2007 рік, у якому
передбачалися кошти на утримання
виконавчої дирекції Фонду та її
робочих органів, у тому числі, і
заробітна плата працівників.

З огляду на вищевикладене, питання щодо
нарахування та виплату допомоги для
вирішення соціально-побутових питань
відносилося до компетенції
Глобинського РЦЗ, з яким позивач
перебував у трудових відносинах, а не
до компетенції Полтавського ОЦЗ.

Суд відхиляє доводи позивача щодо
допущення Полтавським ОЦЗ
протиправної бездіяльності щодо не
нарахування та не виплати позивачу в 2007
році матеріальної допомоги для
вирішення соціально-побутових питань в
розмірі середньомісячної заробітної
плати з посиланням на те, що він
приймався на посаду наказом керівника
Полтавського ОЦЗ, оскільки відповідно
до пункту 8 Положення про Полтавський
обласний центр зайнятості,
затвердженого директором Держаного
центру зайнятості 24.12.1997, прийом та
звільнення працівників обласного
центру, а також міських і районних
центрів, які входять до його складу,
здійснюється наказом директора
обласного центру зайнятості.

Згідно пункту 6 Положення про
Глобинський районний центр зайнятості
населення, затвердженого директором
Полтавського обласного центру
зайнятості 01.01.1995, прийом на роботу та
звільнення інших працівників центру
зайнятості, застосування до них
заохочень і дисциплінарних стягнень
здійснюється наказом директора
обласного центру зайнятості за
поданням керівництва районного центру
зайнятості.

Відтак, хоча наказ № 83-к від 12.04.2007 "Про
призначення ОСОБА_2." видано
Полтавським ОЦЗ, однак, вказаним
наказом ОСОБА_2 було призначено з 13.04.2007
на посаду провідного
спеціаліста-юрисконсульта
Глобинського РЦЗ, який є окремою
юридичною особою, має розрахункові та
інші рахунки, має закінчений баланс, а
отже, з 13.04.2007 року позивач перебував у
трудових відносинах з Глобинським РЦЗ.

Таким чином, для отримання
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань у 2007 році
позивач мав звернутися із відповідною
заявою до керівника Глобинського РЦЗ.

Однак, позивач не звертався з
відповідною заявою як до Глобинського
РЦЗ, так і до Полтавського ОЦЗ, а отже
ОСОБА_2 не реалізував права на
отримання допомоги для вирішення
соціально-побутових питань у 2007 році.

Суд вважає необґрунтованими
доводи позивача щодо його
необізнаності з порядком отримання
матеріальної допомоги з огляду на
специфіку трудової діяльності ОСОБА_2,
який у 2007 році у Глобинському РЦЗ
займав посаду провідного
спеціаліста-юрисконсульта. Крім того,
слід зазначити, що у подальших роках
позивач звертався з відповідними
заявами про отримання матеріальної
допомоги.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачем не доведено, а судом не
встановлено протиправної
бездіяльності відповідачів щодо не
нарахування та не виплати позивачу в 2007
році матеріальної допомоги для
вирішення соціально-побутових питань в
розмірі середньомісячної заробітної
плати, а тому підстави для задоволення
позовних вимог відсутні.

Таким чином, позовні вимоги
необґрунтовані та задоволенню не
підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Полтавського
обласного центру зайнятості,
Глобинського районного центру
зайнятості, третя особа -
Кременчуцький міськрайонний центр
зайнятості про визнання бездіяльності
неправомірною та зобов'язання вчинити
дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 20
червня 2014 року.

Суддя
С.С. Сич