Справа № 802/1552/14-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 червня 2014 р.
Справа № 802/1552/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання:
Чабан Вікторії Вікторівни,

представника позивача:
ОСОБА_1,

відповідача: не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області
про визнання дій протиправними,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) з
адміністративним позовом до Головного
управління Держземагенства у
Вінницькій області (далі - відповідача)
про визнання дій протиправними.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що звернувся до Головного
управління Держземагенства у
Вінницькій області з заявою про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду орієнтовною площею 25
га із земель запасу (землі
сільськогосподарського призначення)
на території Мар'янівської сільської
ради Хмільницького району Вінницької
області для ведення фермерського
господарства. Однак, відповідач, листом
№ 31-2-0.3-227/2-14 від 10.01.2014 року відмовив у
наданні дозволу на розроблення проекту
землеустрою, мотивуючи відмову тим, що
позивачем не надано обґрунтування
розміру земельної ділянки. На думку
позивача, відмова відповідача не
відповідає вимогам чинного
законодавства, а тому є протиправною.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
посилаючись на доводи, викладені в
позовній заяві, та просив
адміністративний позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, поважності причин неявки не
повідомив. Про дату, час та місце
судового засідання повідомлявся
завчасно та належним чином, що
підтверджується розпискою про
отримання ухвали суду (а.с. 19).

Суд, вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши та оцінивши
надані докази, встановив наступне.

11.12.2013 року позивач звернувся до
Головного управління Держземагенства
у Вінницькій області з клопотанням про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду орієнтовною площею 25
га із земель запасу ( землі
сільськогосподарського призначення )
на території Мар'янівської сільської
ради Хмільницького району Вінницької
області для ведення фермерського
господарства. Зазначене клопотання
зареєстроване в ГУ Держземагенства у
Вінницькій області 12.12.2013 року за №
31-18272/0/1-13 (а.с. 10).

03.02.2014 року, у зв'язку з порушенням
відповідачем термінів розгляду
звернень громадян, визначених ст. 20
Закону України "Про звернення громадян"
та ч. 2 ст. 7 Закону України "Про ведення
фермерського господарства", позивач
звернувся до Державного агентства
земельних ресурсів зі скаргою на
бездіяльність відповідача, яка була
зареєстрована 11.02.2014 року за № П-364/0/5-14
(а.с. 12).

Розглянувши клопотання позивача від
11.12.2013 року, Головним управлінням
Держземагенства у Вінницькій області
листом від 10.01.2014 року за № 31-2-0.3-227/2-14
повідомлено ОСОБА_2 про відмову в
наданні дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, у зв'язку з тим, що в клопотанні
не обґрунтовано розмір земельної
ділянки з урахуванням перспектив
діяльності фермерського господарства.

Крім того, відповідач, розглянувши
скаргу позивача, яка була направлена на
адресу Держземагенства України, листом
від 05.03.2014 року № П-67/0-111/6-14 констатував,
що в клопотанні не в повній мірі
зазначено інформацію щодо
обгрунтування розмірів земельної
ділянки та запропонував позивачу після
виправлення зауважень подати на
розгляд до Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області
повторне клопотання про надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою ( а.с. 14 ).

Позивач, вважаючи таку відмову
відповідача протиправною, звернувся до
суду з даним адміністративним позовом
за захистом своїх прав.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог та наданих у справу доказів, суд
виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 22 Земельного кодексу
України (далі - ЗК України) визначено, що
до земель сільськогосподарського
призначення належать:
сільськогосподарські угіддя (рілля,
багаторічні насадження, сіножаті,
пасовища та перелоги ).

Відповідно до п. «в » ч.1 ст. 31 ЗК України,
землі фермерського господарства
можуть складатись із земельної
ділянки, що використовується
фермерським господарством на умовах
оренди.

Згідно до ч.2 ст. 93 ЗК України, земельні
ділянки можуть передаватись в оренду
громадянам та юридичним особам
України. Згідно ч. 7 зазначеної статті
встановлено, що орендодавцями
земельних ділянок є їх власники або
уповноважені ними особи.

Частиною 2 ст. 116 ЗК України передбачено,
що набуття права на землю громадянами
та юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Крім того, частиною 4 статті 122
Земельного кодексу України визначено,
що центральний орган виконавчої влади
з питань земельних ресурсів у галузі
земельних відносин та його
територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Так, наказом Міністерства аграрної
політики та продовольства України від
25.01.2013 року №40, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 14.02.2013
року за №260/22792, внесено зміни до
Положення про Головне управління
Держземагентства в області, яким
передбачено, що Головне управління
відповідно до покладених на нього
завдань: передає відповідно до закону
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність або в
користування для всіх потреб в межах
області.

Відповідно до ч.3 ст. 124 ЗК України
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, громадянам,
юридичним особам, визначеним частинами
другою, третьою статті 134 цього Кодексу,
здійснюється в порядку, встановленому
ст. 123 цього Кодексу.

Порядок надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування визначений ст. 123 ЗК
України.

Зокрема, частиною 2 ст. 123 ЗК України
визначено, що особа, зацікавлена в
одержанні у користування земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності за проектом
землеустрою щодо її відведення,
звертається з клопотанням про надання
дозволу на його розробку до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
які відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу,
передають у власність або користування
такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний
розмір земельної ділянки та її цільове
призначення. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування та розмір
земельної ділянки, письмова згода
землекористувача, засвідчена
нотаріально (у разі вилучення
земельної ділянки). Верховній Раді
Автономної Республіки Крим, Раді
міністрів Автономної Республіки Крим,
органам виконавчої влади або органам
місцевого самоврядування, які
передають земельні ділянки державної
чи комунальної власності у
користування відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Відповідно ст. 7 Закону України "Про
фермерське господарство" для отримання
(придбання) у власність або в оренду
земельної ділянки державної власності
з метою ведення фермерського
господарства громадяни звертаються до
відповідної районної державної
адміністрації. Для отримання у
власність або в оренду земельної
ділянки із земель комунальної
власності з метою ведення
фермерського господарства громадяни
звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і
місце розташування ділянки, кількість
членів фермерського господарства та
наявність у них права на безоплатне
одержання земельних ділянок у
власність, обґрунтування розмірів
земельної ділянки з урахуванням
перспектив діяльності фермерського
господарства. До заяви додаються
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі.

Абзацом першим частини 3 ст. 123 ЗК
України визначено, що відповідний
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень у місячний строк розглядає
клопотання і дає дозвіл на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки або надає мотивовану
відмову у його наданні. Підставою
відмови у наданні такого дозволу може
бути лише невідповідність місця
розташування земельної ділянки
вимогам законів, прийнятих відповідно
до них нормативно-правових актів, а
також генеральних планів населених
пунктів, іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування території населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Отже, як вбачається з вище викладеного,
чинне законодавство встановлює
вичерпний перелік підстав для відмови
у наданні дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки.

Судом встановлено, що позивач,
звернувшись до Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області з
відповідним клопотання на надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення в оренду для ведення
фермерського господарства, надав всі
необхідні документи, передбачені
зазначеними вище нормами Законів.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач відмовив позивачу у
задоволенні його клопотання в зв'язку з
тим, що в клопотанні не обґрунтовано
розмірів земельної ділянки з
урахуванням перспектив діяльності
фермерського господарства.

Однак, суд не погоджується з таким
твердженням відповідача, оскільки в
судовому засіданні було досліджено
клопотання ОСОБА_2 від 11.12.2013 року,
подане Головному управлінню
Держземагентства у Вінницькій області,
та встановлено, що в третьому абзаці
клопотання позивач зазначив наступне:
"Орієнтовна площа земельної ділянки
обґрунтована збільшенням поголів'я
свиней та розширенням для них кормової
бази. Загальна їх кількість на даний
момент складає 48 шт. Планується
збільшення чисельності поголів'я
свиней орієнтовно в 2,5-3 рази на
початковому етапі за рахунок
збільшення кормової бази." ( а.с. 10 ).

Таким чином, суд констатує, що позивач в
клопотанні навів обґрунтування
розміру земельної ділянки з
урахуванням перспектив діяльності
фермерського господарства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що відмова в наданні
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки орієнтовною площею 25 га із
земель запасу на території
Мар'янівської сільської ради
Хмільницького району Вінницької
області для ведення фермерського
господарства, яка викладена у листі
Головного управління Держземагенства
у Вінницькій області від 10.01.2014 року за
№ 31-2-0.3-227/2-14, та мотивована тим, що в
клопотанні не обґрунтовано розмір
земельної ділянки з урахуванням
перспектив діяльності фермерського
господарства, суперечить встановленим
обставинам справи та наведеним вище
нормам чинного законодавства, що
регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язанні діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

В силу ч. 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд також виходив з того, що згідно з ч. 3
ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
зокрема: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення якихяких
спрямоване це рішення (дія); 9) з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

У ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд вважає, що заявлені позовні вимоги
є обґрунтованими, відповідають дійсним
обставинам, встановленим у справі,
підтверджуються належними,
достовірними та допустимими доказами,
а тому підлягають задоволенню з
розподілом судових витрат відповідно
до ст. 94 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову
Головного управління Держземагентства
у Вінницькій області у наданні ОСОБА_2
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення в оренду
земельної ділянки орієнтовною площею 25
га із земель запасу ( землі
сільськогосподарського призначення )
на території Мар'янівської сільської
ради Хмільницького району Вінницької
області для ведення фермерського
господарства, викладену в листі
№31-2-0.3-227/2-14 від 10.01.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 ( ідентифікаційний
код НОМЕР_1 ) понесені судові витрати (
судовий збір ) в сумі 73,08 грн. ( сімдесят
три гривні 08 коп. ).

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Заброцька Людмила
Олександрівна