Справа № 826/3468/13-а
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 року
м. Київ К/800/50700/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Моторного О.А.

Суддів
Борисенко І.В.

Кошіля В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державного
підприємства "Національна атомна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09.04.2013

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.09.2013

у справі № 826/3468/13-а

за позовом Державного підприємства
"Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом"

до Міністерства доходів і зборів
України

про визнання недійсною та скасування
узагальнюючої податкової консультації
в частині, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09.04.2013, яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.09.2013,
відмовлено в задоволенні
адміністративного позову про визнання
недійсною та скасування узагальнюючої
податкової консультації в частині.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та прийняти
нове рішення, яким задовольнити позов в
повному обсязі.

В запереченнях на касаційну скаргу
відповідач з доводами та вимогами
заявника не погодився, просив скаргу
залишити без задоволення, оскаржувані
рішення - без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у зв'язку із прийняттям
05.07.2012 Закону України № 5083-УІ "Про
внесення змін до Податкового кодексу
України щодо державної податкової
служби, та у зв'язку з проведенням
адміністративної реформи в Україні", з
01.01.2013 змінився підхід до декларування
та сплати податку на прибуток.

Вказаним Законом пункт 57.1 статті 57
Податкового кодексу України доповнено,
зокрема, абзацом, яким передбачено, що
платники податку на прибуток (крім
новостворених, виробників
сільськогосподарської продукції,
неприбуткових установ (організацій) та
платників податків, у яких доходи, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, за останній річний
звітний податковий період не
перевищують 10 мільйонів гривень)
щомісяця сплачують авансовий внесок з
податку на прибуток у порядку і в
строки, які встановлені для місячного
податкового періоду (до 20 числа), у
розмірі не менше 1/12 нарахованої до
сплати суми податку за попередній
звітний (податковий) рік без подання
податкової декларації.

Змінами до п. 2 підрозділу 4 розділу XX
"Перехідні положення" Податкового
кодексу України встановлено, що
платники податку на прибуток
підприємств сплачують у січні - лютому
2013 року авансовий внесок з цього
податку у розмірі 1/9 податку на
прибуток, нарахованого у податковій
звітності за дев'ять місяців 2012 року
протягом 20 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
звітного (податкового) місяця.

З метою забезпечення однакового
підходу до практичного застосування
норм податкового законодавства,
Державною податковою службою України
(правонаступником якої є Міністерство
доходів і зборів України) видано Наказ
від 21.12.2012 № 1171, яким затверджено
"Узагальнюючу податкову консультацію
щодо особливостей подання декларацій з
податку на прибуток та сплати податку у
2013 році".

Зазначена узагальнююча податкова
консультація в частині відповідей на
запитання 3, 9, 17 і є предметом розгляду
даної справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Відповідно до пп. 14.1.173 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України,
узагальнююча письмова податкова
консультація - оприлюднення позиції
контролюючого органу, що склалася за
результатами узагальнення податкових
консультацій, наданих платникам
податків.

Згідно із ст. 52 Податкового кодексу
України, контролюючі органи за
зверненням платників податків надають
безоплатно консультації з питань
практичного використання окремих норм
податкового законодавства. Податкова
консультація має індивідуальний
характер і може використовуватися
виключно платником податків, якому
надано таку консультацію.

У відповідності із п. 52.2 ст. 52
Податкового кодексу України, податкова
консультація має індивідуальний
характер і може використовуватися
виключно платником податків, якому
надано таку консультацію.

Підпунктом 14.1.172 п.14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України визначено, що
податкова консультація - це допомога
контролюючого органу конкретному
платнику податків стосовно
практичного використання конкретної
норми закону або нормативно-правового
акта з питань адміністрування податків
чи зборів, контроль за справлянням яких
покладено на такий контролюючий орган.

Не може бути притягнуто до
відповідальності платника податків,
який діяв відповідно до податкової
консультації, наданої йому у письмовій
або електронній формі, а також
узагальнюючої податкової
консультації, зокрема, на підставі
того, що у майбутньому така податкова
консультація або узагальнююча
податкова консультація була змінена
або скасована (п. 53.1 ст. 53 ПК України).

Відповідно до п. 52.6 ст. 52 Податкового
кодексу України, центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
податкову політику, проводить
періодичне узагальнення податкових
консультацій, які стосуються значної
кількості платників податків або
значної суми податкових зобов'язань, та
затверджує наказом узагальнюючі
податкові консультації.

Згідно із п. 53.3 ст. 53 Податкового
кодексу України, платник податків може
оскаржити до суду податкову
консультацію контролюючого органу,
викладену в письмовій або електронній
формі, яка, на думку такого платника
податків, суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору.

Визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду.

Матеріали справи свідчать, що
відповідачем на запитання № 3
Узагальнюючої консультації, "які
показники податкової звітності за 9
місяців 2012 року беруться до уваги для
розрахунку 1/9 податку на прибуток та
для сплати авансового внеску у січні -
лютому 2013 року?" надано відповідь: для
розрахунку 1/9 податку на прибуток для
сплати авансового внеску у січні -
лютому 2013 року враховуються такі
показники податкової звітності за 9
місяців 2012 року для підприємств -
сумарне значення рядків 14 та 20
Декларації № 1213.

Оскаржуючи податкову консультацію в
цій частині, позивач посилався на те, що
необхідність врахування рядку 20
декларації № 1213 суперечить приписам
Податкового кодексу України з огляду
на те, що розмір податку на прибуток за
звітний (податковий період)
зазначається саме у рядку 14, який
складається із суми рядків 11,12,13 і не
включає рядок 20 такої декларації.

Однак, як вірно зазначено судами
попередніх інстанцій, у відповідності
із п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу
України, податкова декларація,
розрахунок - документ, що подається
платником податків (у тому числі
відокремленим підрозділом у випадках,
визначених цим Кодексом) контролюючому
органу у строки, встановлені законом,
на підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податкового
зобов'язання, чи документ, що свідчить
про суми доходу, нарахованого
(виплаченого) на користь платників
податків - фізичних осіб, суми
утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п. 46.5 ст. 46 Податкового
кодексу України, форма податкової
декларації встановлюється центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
фінансової політики.

Наказом Міністерства фінансів України
від 28.09.2011 № 1213, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 20.10.2011 за
№ 1215/19953, затверджено форму податкової
декларації з податку на прибуток (далі -
Декларація № 1213).

Так, згідно вказаної декларації,
авансовий внесок з податку на прибуток
розраховується наступним чином: в
рядку 33 зазначається загальна сума
нарахованого до сплати податку на
прибуток за звітний (податковий) рік
(рядок 14 + рядок 20); в рядку 34
зазначається авансовий внесок (1/12
нарахованої до сплати загальної суми
податку на прибуток за звітний
(податковий) рік), що підлягатиме сплаті
щомісяця у березні - грудні 20___року та
січні - лютому 20___року (рядок 33/12).

Зазначене свідчить про відсутність
підстав вважати, що порядок розрахунку
авансових внесків суперечить
положенням Податкового кодексу
України.

Разом із тим, пунктом 46.4 ст. 46
Податкового кодексу України визначено,
що якщо платник податків вважає, що
форма податкової декларації, визначена
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
фінансової політики, збільшує або
зменшує його податкові зобов'язання,
всупереч нормам цього Кодексу з такого
податку чи збору, він має право
зазначити цей факт у спеціально
відведеному місці в податковій
декларації. У разі необхідності
платник податків може подати разом з
такою податковою декларацією
доповнення до такої декларації, які
складені за довільною формою, що
вважатиметься невід'ємною частиною
податкової декларації. Таке доповнення
подається з поясненням мотивів його
подання.

Проте, як встановлено судами, позивач
таким правом не скористався.

Крім того, згідно пункту 2 підрозділу 4
розділу XX "Перехідні положення"
Податкового кодексу України (з
доповненнями, внесеними Законом №
5083-УІ ), платники податку на прибуток
підприємств, які, починаючи з 2013 року
подають річну податкову декларацію
відповідно до пункту 57.1 статті 57 цього
Кодексу, сплачують у січні - лютому 2013
року авансовий внесок з цього податку в
розмірі 1/9 податку на прибуток,
нарахованого у податковій звітності за
дев'ять місяців 2012 року, протягом 20
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Рядок 14 Декларації № 1213 містить розмір
нарахованого податку на прибуток за
звітний (податковий) період (рядок 11 +
рядок 12 - рядок 13).

Рядком 20 Декларації № 1213 встановлено
суму авансового внеску при виплаті
дивідендів, що має бути сплачена у
звітному (податковому) періоді за
місцезнаходженням юридичної особи.

Відповідно до пп. 153.3.1 п. 153.3 ст. 153
Податкового кодексу України, у разі
прийняття рішення щодо виплати
дивідендів емітент корпоративних прав,
на які нараховуються дивіденди,
проводить зазначені виплати власнику
таких корпоративних прав незалежно від
того, чи є оподатковуваний прибуток,
розрахований за правилами, визначеними
статтею 152 цього Кодексу, чи ні.

Підпунктом 153.3.2 пункту 153.3 статті 153
Податкового кодексу визначено, що крім
випадків, передбачених підпунктом 153.3.5
цього пункту, емітент корпоративних
прав, який приймає рішення про виплату
дивідендів своїм акціонерам
(власникам), нараховує та вносить до
бюджету авансовий внесок із податку в
розмірі ставки, встановленої пунктом
151.1 статті 151 цього Кодексу, нарахованої
на суму дивідендів, що фактично
виплачуються, без зменшення суми такої
виплати на суму такого податку.
Зазначений авансовий внесок вноситься
до бюджету до/або одночасно з виплатою
дивідендів.

З огляду на зазначене, колегія суддів
погоджується з висновками судів обох
інстанцій про те, що платником податку,
який прийняв рішення про виплату
дивідендів власниками корпоративних
прав (у т.ч. державі), одночасно з
виплатою сум дивідендів нараховується
та сплачується сума податку на
прибуток у вигляді авансового внеску
на розмір таких дивідендів. Такий
розмір авансового внеску з податку на
прибуток, який зазначається в рядку 20,
не враховується при визначенні рядка 14,
відтак, визначений узагальнюючою
консультацією порядок розрахунку 1/9
податку на прибуток для сплати
авансового внеску у січні-лютому 2013
року шляхом сумування значень рядків 14
та 20 податкової декларації № 1213, є
правомірним.

Також, на запитання № 9 узагальнюючої
консультації, податковим органом
роз'яснено, що авансові внески, які
сплачуються у січні та лютому 2013 року, є
узгодженими сумами податкових
зобов'язань.

Позивач, в свою чергу, посилається на
те, що Податковим кодексом України не
передбачено у січні-лютому 2013 будь-яких
розрахунків авансових внесків з
податку на прибуток, а також на
відсутність у податкового органу права
самостійно визначати суму грошових
зобов'язань зі сплати авансового
внеску.

Судами правомірно відхилено наведені
доводи позивача, оскільки, в силу п. 54.1
ст. 54 Податкового кодексу України, крім
випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Наказом Міністерства фінансів України
від 05.12.2012 № 1281 внесені зміни до форми
податкової декларації з податку на
прибуток підприємства, зокрема, в
частині визначення розрахунку
щомісячних авансових внесків у складі
річної податкової декларації.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
подано декларацію до податкового
органу за формою податкової декларації
з урахуванням змін, внесених наказом №
1281, тобто, із розрахунком авансових
внесків.

Таким чином, з урахуванням того, що
позивачем самостійно в податковій
декларації за 2012 рік було визначено
розмір авансових внесків з податку на
прибуток, вказані суми авансових
платежів є узгодженими сумами грошових
зобов'язань в розумінні п. 54.1 ст. 54
Податкового кодексу України.

Що стосується відповіді на запитання №
17 узагальнюючої податкової
консультації, то в ній зазначено, що
"при розрахунку узгодженої суми
грошових зобов'язань в цілях сплати
авансових внесків з податку на
прибуток надміру сплачені суми цього
податку не враховуються. При цьому,
надміру сплачені суми податку можуть
бути повернені відповідно до вимог
статті 43 Податкового кодексу України".

На думку позивача, вказаною
відповіддю порушено його право на
зарахування надміру сплачених сум з
податку на прибуток в рахунок
авансових платежів з такого податку.

Проте, слід зазначити, що
узагальнюючою податковою
консультацією не заборонено
здійснювати зарахування надміру
сплачених сум податку на прибуток в
рахунок авансових платежів. У
відповіді на питання № 17 мається на
увазі неможливість автоматичного
зарахування таких сум в рахунок
погашення авансових внесків.

Так, судами встановлено, що до 17.01.2013 для
сплати податку на прибуток
застосовувалася бюджетна
класифікація, затверджена наказом
Міністерства фінансів України від
14.01.2011 № 11 "Про бюджетну класифікацію", а
тому переплата, що виникла з податку на
прибуток обліковувалася по зазначеній
класифікації (11020100, 11020200, 11020400, 11020500,
11020600, 11020700, 11020900, 11021000, 11021100, 11021300, 11021400,
11021500, 11021600, 11021900, 11022100, 11022200).

Наказом Міністерства фінансів України
від 17.01.2013 № 19 "Про затвердження змін до
бюджетної класифікації" були виділені
спеціальні коди бюджетної
класифікації для сплати платниками
щомісячних авансових внесків з податку
на прибуток (11023100, 11023200, 11023300, 11023400, 11023500,
11023600, 11023700, 11023900, 11024000, 11024100, 11024600). Для
цього Державною казначейською службою
України відкриті відповідні рахунки
для сплати платниками податків
щомісячних авансових внесків з податку
на прибуток.

Зазначеними обставинами зумовлена
неможливість автоматичного
зарахування переплати з податку на
прибуток в рахунок авансових внесків з
податку на прибуток, у зв'язку з
наявністю різних рахунків.

Разом із тим, у відповідності із п. 87.1
ст. 87 Податкового кодексу України,
джерелами самостійної сплати грошових
зобов'язань або погашення податкового
боргу платника податків є будь-які
власні кошти, у тому числі ті, що
отримані від продажу товарів (робіт,
послуг), майна, випуску цінних паперів,
зокрема корпоративних прав, отримані
як позика (кредит), та з інших джерел, з
урахуванням особливостей, визначених
цією статтею, а також суми надміру
сплачених платежів до відповідних
бюджетів.

Сплата грошових зобов'язань або
погашення податкового боргу платника
податків з відповідного платежу може
бути здійснена також за рахунок
надміру сплачених сум такого платежу
(без заяви платника) або за рахунок
помилково та/або надміру сплачених сум
з інших платежів (на підставі
відповідної заяви платника) до
відповідних бюджетів.

Отже, зарахування надміру сплачених
грошових зобов'язань платника з
податку на прибуток у сплату
щомісячних авансових внесків може бути
здійснене на підставі поданої
платником податків заяви про таке
зарахування.

Таким чином, враховуючи, що висновки,
викладені в оскаржуваній
узагальнюючій податковій
консультації, є обґрунтованими, не
суперечать ані нормам Податкового
кодексу України, ані правам та
інтересам платника податків та
економічному змісту податку, суди
першої та апеляційної інстанцій дійшли
вірного висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Доводи, наведені скаржником в
касаційній скарзі, викладеного не
спростовують, а тому колегією суддів
відхиляються.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та дано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального чи процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Національна атомна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 09.04.2013 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.09.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А.
МоторнийСудді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль