Справа № 2а-5858/11/1470
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

11 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-5858/11/1470

Категорія: 8.2.2 Головуючий в 1 інстанції:
Мельник О.М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -Кравець О.О.судді
-Жука С.І.судді- Шеметенко Л.П.
розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м.Миколаєва Головного
управління Міндоходів у
Миколаїівській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 01.11.2013 р. по
справі за адміністративним позовом
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м.Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаїівській області до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про
застосування арешту коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у
Заводському районі м. Миколаєва
звернулася до суду з позовом до ФОП
ОСОБА_3 та просила застосувати арешт
коштів на рахунку відповідача.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 01
листопада 2013 року позивача замінено
правонаступником - ДПІ у Заводському
районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у
Миколаївській області та у задоволенні
позову було відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
представник позивача подав
апеляційну скаргу, в якій вважає
вказану постанову прийнятою з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, просив її
скасувати та прийняти нову , якою
задовольнити позов.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового розгляду були
сповіщені належним чином відповідно до
ст.34 -39 КАС України, але до судового
засідання не з'явилися, а тому суд
відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.197 КАС України
розглядає справу в порядку письмового
провадження.

Апеляційний суд, заслухавши
доповідача, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що вона не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування зобов'язані діяти
тільки на підставі ,в межах повноважень
та у спосіб ,що передбачені
Конституцією й законами України

Судом 1-ої інстанції було встановлено,
що на підставі не допуску до перевірки
ДПІ у Заводському районі м.Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаїівській області було прийняте
рішення від 02.08.2011 №3/24-041, яким
застосовано умовний адміністративний
арешт майна платника податків суб'єкта
господарювання-фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 з вимогою
тимчасово зупинити відчуження його
майна.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 09.08.2011 по
справі № 2а-5856/11/1470 , яка набула законної
сили згідно з ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 04.09.2012 р.,було відмовлено у
задоволенні позову про підтвердження
обґрунтованості адміністративного
арешту майна фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3.

Згідно до ст. 72 КАС України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Арешт коштів на рахунку платника
податків здійснюється виключно на
підставі рішення суду шляхом звернення
органу державної податкової служби до
суду (пп. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 ПК України( в
редакції,діючої на момент звернення ).

Аналогічна норма міститься у пункті 7.1
Порядку застосування
адміністративного арешту майна
платника податків,
затвердженогонаказом Міністерства
фінансів України від 07.11.2011 року № 1398
та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 04.01.2012 року за № 9/20322.

Таким чином, аналіз вищевказаних норм
свідчить ,що реалізація права
податкового органу на застосування
адміністративного арешту коштів на
рахунках платника податків може
здійснюватися виключно шляхом
безпосереднього звернення до
адміністративного суду з позовом про
накладення арешту на кошти на рахунку
платника податків. У цьому разі рішення
керівника податкового органу або його
заступника не приймається

Відповідно до п. 94.1 ст. 94 ПК України
адміністративний арешт майна платника
податків є винятковим способом
забезпечення виконання платником
податків його обов'язків, визначених
законом.

Арешт коштів на рахунку платника
податків є різновидом
адміністративного арешту, який
застосовуються виключно на підставі
рішення суду (на відміну від
адміністративного арешту іншого майна,
який здійснюється за рішенням
керівника податкового органу).

Разом з тим, підстави його
застосування, що визначені п. 94.2 ст. 94
ПК України, є загальними як для
керівника податкового органу так і для
суду.

Так, згідно із п. 94.2 ст. 94 ПК України
арешт майна може бути застосовано, якщо
з'ясовується одна з таких обставин:
платник податків порушує правила
відчуження майна, що перебуває у
податковій заставі; фізична особа, яка
має податковий борг, виїжджає за
кордон; платник податків відмовляється
від проведення документальної
перевірки за наявності законних
підстав для її проведення або від
допуску посадових осіб органу
державної податкової служби; відсутні
дозволи (ліцензії) на здійснення
господарської діяльності, торгові
патенти, а також у разі відсутності
реєстраторів розрахункових операцій,
зареєстрованих у встановленому
законодавством порядку, крім випадків,
визначених законодавством; відсутня
реєстрація особи як платника податків
в органі державної податкової служби,
якщо така реєстрація є обов'язковою
відповідно до цього Кодексу, або коли
платник податків, що отримав податкове
повідомлення або має податковий борг,
вчиняє дії з переведення майна за межі
України, його приховування або
передачі іншим особам; платник
податків відмовляється від проведення
перевірки стану збереження майна, яке
перебуває у податковій заставі;
платник податків не допускає
податкового керуючого до складення
акта опису майна, яке передається в
податкову заставу.

Пункт 94.2 ст. 94 ПК України кореспондує
із нормами Порядку застосування
адміністративного арешту майна
платника податків, відповідно до
пункту 3.1 якого арешт майна може бути
застосовано, якщо з'ясовується одна з
таких обставин: платник податків
порушує правила відчуження майна, що
перебуває у податковій заставі;
фізична особа, яка має податковий борг,
виїжджає за кордон; платник податків
відмовляється від проведення
документальної перевірки за наявності
законних підстав для її проведення або
від допуску посадових осіб органу
державної податкової служби; відсутні
документи, що підтверджують державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців відповідно до закону,
дозволи (ліцензії) на здійснення
господарської діяльності, торгові
патенти, сертифікати відповідності
реєстраторів розрахункових операцій;
відсутня реєстрація особи як платника
податків в органі державної податкової
служби, якщо така реєстрація є
обов'язковою відповідно до Кодексу, або
коли платник податків, що отримав
податкове повідомлення або має
податковий борг, вчиняє дії з
переведення майна за межі України, його
приховування або передачі іншим
особам; платник податків відмовляється
від проведення перевірки стану
збереження майна, яке перебуває у
податковій заставі; платник податків
не допускає податкового керуючого до
складення акта опису майна, яке
передається в податкову заставу; у разі
відмови платника податків (його
посадових осіб або осіб, які здійснюють
готівкові розрахунки та/або проводять
діяльність, що підлягає ліцензуванню
та/або патентуванню) від проведення
інвентаризації основних фондів,
товарно-матеріальних цінностей, коштів
(зняття залишків товарно-матеріальних
цінностей, готівки), передбаченої
абзацом першим підпункту 20.1.5 пункту 20.1
статті 20 розділу I Кодексу, або
ненадання для перевірки документів, їх
копій (за умови наявності таких
документів).

Як вбачається зі змісту вказаних вище
норм, адміністративний арешт
застосовується за наявності однієї із
наведених у них обставин.

Судом 1-ої інстанції в ході розгляду
даної справи не було з'ясовано
наявність чи відсутність обставин,
передбачених п. 94.2 ст. 94 ПК України.

Натомість ,апеляційним судом було
встановлено, що на підставі наказу від
22.06.2011 №350 та направлення від 22.06.2011р.
№472/23-517 та №473/23-517 виданих ДПІ у
Заводському районі м. Миколаєва
повинна була бути розпочата фактична
перевірка ФОП ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ
НОМЕР_1) на підставі підпункту 80.2.2
пункту 80.2 статі 80 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року № 2755-УІ з метою
контролю за дотриманнями порядку
здійснення платниками податків
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності ліцензій,
патентів, свідоцтв, у тому чисті
свідоцтв про державну реєстрацію,
виробництва та обігу підакцизних
товарів.

22.06.2011 р. перевіряючи прибули за
адресою здійснення підприємницької
діяльності ФОП ОСОБА_3 з метою
проведення фактичної перевірки
Відповідача. Проте, ФОП ОСОБА_3 було
відмовлено в отриманні направлення та
допуску до перевірки, про що 22.06.2011 року
перевіряючими було складено Акт про
відмову від підпису у направленні на
перевірку СПД ОСОБА_3, також Відповідач
відмовив у допуску до проведення
перевірки, про що 22.06.2011 року
перевіряючими було складено Акт про
відмову від допуску до проведення
перевірки СПД ОСОБА_3

Таким чином , із врахуванням недопуску
до проведення фактичної, а ні
документальної перевірки апеляційний
суд вважає відсутніми підстави для
арешту коштів на рахунку платника
податків , передбачені п. 94.2 ст. 94 ПК
України.

Апеляційний суд погоджується із
висновком суду 1-ої інстанції,щодо
відсутності підстав для задоволення
позову .

Апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана правова оцінка,
постановлене рішення суду першої
інстанції викладена достатньо повно,
висновки обґрунтовані з посиланням на
конкретні норми законів України та
відповідає чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, оскільки
ґрунтуються на невірному трактуванні
позивачем фактичних обставин і норм
матеріального права.

Згідно з ч.2 ст.200 КАС України (в редакції
на момент вчинення процесуальної дії)
не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Таким чином , апеляційний суд доходить
до висновку, що не має підстав в межах
доводів апеляційної скарги для
скасування чи зміни постанови суду
1-ої інстанції .

Керуючись ч.1 ст. 195, ст.197, п.1 ч.1. ст.198,
200, п.1 ч.1 ст. 205,ст. 206,210, 211, 212 , ч. 5 ст. 254
КАС України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м.Миколаєва Головного
управління Міндоходів у
Миколаїівській області залишити без
задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 01.11.2013 р. -
без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду набирає законної сили через п'ять
днів після направлення її копії особам,
які беруть участь у справі, та може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
Адміністративного Суду України шляхом
подання касаційної скарги протягом 20
днів після набрання законної сили
судовим рішенням суду апеляційної
інстанції.

Головуючий суддя
Кравець О.О.

Суддя
Жук С.І.

Суддя
Шеметенко Л.П.