Справа № 372/1760/13-а (2а/76/13)
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2014 року
м. Київ К/800/58847/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддівЗайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В.,
Стрелець Т.Г.,провівши попередній
розгляд справи за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на постанову Обухівського
районного суду Київської області від 18
вересня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 07 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до управління
Держкомзему в Обухівському районі
Київської області, Обухівської
районної державної адміністрації
Київської області, Красненської
сільської ради Обухівського району
Київської області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2013 року ОСОБА_4 пред'явив позов
до управління Держкомзему в
Обухівському районі Київської області,
Обухівської районної державної
адміністрації Київської області,
Красненської сільської ради
Обухівської району Київської області
про визнання дій управління
Держкомзему в Обухівському районі
Київської області неправомірними та
зобов'язання відповідачів здійснити
безоплатне оформлення права власності
земельної ділянки, здійснити державну
реєстрацію прав власника та присвоїти
кадастровий номер земельної ділянки,
встановити на місцевості та погодити
зовнішню межу земельної ділянки та
суміжних земельних ділянок, які
знаходяться на місцевості.

Постановою Обухівського районного
суду Київської області від 18 вересня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 листопада
2013 року, в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та направити
справу на новий розгляд або для
продовження розгляду.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Судами встановлено, що 15 грудня 2006 року
рішенням Красненської сільської ради
Обухівського району Київської області
№36 ОСОБА_4 було надано дозвіл на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
землю на території Красненської
сільської ради Обухівського району
Київської області загальною площею 0,15
га; доручено землевпорядній
організації розробити технічну
документацію для її погодження та
затвердження в установленому порядку
згідно діючого законодавства.

10 листопада 2009 року управління
земельних ресурсів в Обухівському
районі Київської області листом
№03-15/4049 повідомило позивача, що
відповідно до пункту 2 Порядку
безоплатних оформлення та видачі
громадянам України у 2009 році державних
актів на право власності на земельні
ділянки, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 05
серпня 2009 року №844, територіальні
органи Держкомзему отримують від
органів місцевого самоврядування
заяви громадян про видачу державного
акта на право власності на земельну
ділянку за актами приймання-передачі.
Позивачу було рекомендовано
звернутись із заявою про видачу
державного акту на право власності на
земельну ділянку до голови або
уповноваженої ним особи Красненської
сільської ради.

19 липня 2012 року управління Держкомзему
в Обухівському районі Київської
області листом №03-15/4311 повідомило
позивача, що в зв'язку з припиненням
фінансування робіт, пов'язаних з
виконанням постанови Кабінету
Міністрів України від 05 серпня 2009 року
№ 844, призупинено безоплатне
виготовлення державних актів на право
власності на земельну ділянку, а також
про те, що при виконані дій щодо
внесення земельної ділянки до
програмного забезпечення ведення
чергового кадастрового плану
управлінням виявлено «накладання»
його земельної ділянки на інші
земельної ділянки.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 15 січня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 до
управління Держкомзему в Обухівському
районі Київської області про визнання
права власності за ним на земельну
ділянку площею 0,15 га, що розташована на
АДРЕСА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог у даній справі, суд першої
інстанції послався на положення
Земельного кодексу України та прийшов
до висновку, що оскільки частина
земельної ділянки, яка надавалась
позивачу, знаходиться за межами села
Красне, розпорядником даних земель є
Обухівська районна державна
адміністрація Київської області, яка
будь-якого рішення щодо передачі
позивачу спірної земельної ділянки не
приймала, тому рішення ради про надання
дозволу позивачу на розробку технічної
документації з виготовлення
державного акту на земельну ділянку за
межами населеного пункту є
неправомірним.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що підстави для задоволення
позовних вимог щодо зобов'язання
Красненської сільської ради
Обухівського району Київської області
встановити на місцевості та погодити
зовнішню межу земельної ділянки
позивача відсутні, так як це відповідно
до статті 12 Земельного кодексу України
та статті 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» не
відноситься до компетенції
відповідача.

Суд апеляційної інстанції із висновком
суду першої інстанції погодився та
залишив постанову Обухівського
районного суду Київської області від 18
вересня 2013 року без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується із правовою позицією
судів першої та апеляційної інстанцій
із огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом,
або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі:

а) приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок
внаслідок приватизації державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1,2 статті 118
Земельного кодексу України громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. У разі якщо земельна
ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Згідно з частинами 6,7 статті 118
Земельного кодексу України громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідної
районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.

Рада міністрів Автономної Республіки
Крим, районна, Київська чи
Севастопольська міська державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян особами, які
мають відповідні дозволи (ліцензії) на
виконання цих видів робіт, у строки, що
обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до статті 125 Земельного
кодексу України право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного
кодексу України право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом, крім випадків,
визначених частиною другою цієї
статті.

Відповідно до пункту 12 Перехідних
положень Земельного кодексу України до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, зазначених в абзацах другому
та четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Згідно зі статтею 12 Земельного кодексу
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить розпорядження
землями територіальних громад;
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу; вилучення земельних
ділянок із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
систему органів державної реєстрації
прав на нерухоме майно становлять
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері державної реєстрації
прав на нерухоме майно, та структурні
підрозділи територіальних органів
Міністерства юстиції України, які
забезпечують реалізацію його
повноважень та є органами державної
реєстрації прав на нерухоме майно.

Як вбачається із матеріалів справи,
рішення Красненської сільської ради
Обухівського району Київської області
від 15 грудня 2006 року №36 «Про надання
дозволу на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
гр.ОСОБА_4 на території Красненської
сільської ради» суперечить карті
формування території Красненської
сільської ради Обухівського району
Київської області, згідно якої
встановлено, що частина земельної
ділянки, яка надавалась позивачу,
знаходиться за межами села Красне
Обухівського району Київської області.
Розпорядником даних земель є
Обухівська районна державна
адміністрація Київської області, яка
будь-якого рішення щодо передачі
позивачу спірної земельної ділянки не
приймала.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає, що суди першої та
апеляційної інстанцій повно і всебічно
встановили обставини справи, дали їм
належну юридичну оцінку, правильно
застосували норми матеріального і
процесуального права та прийшли до
вірного висновку, що оскільки частина
земельної ділянки, яка надавалась
позивачу, знаходиться за межами села
Красне, розпорядником даних земель є
Обухівська районна державна
адміністрація Київської області, яка
будь-якого рішення щодо позивача не
приймала, тому відповідач, відмовляючи
в затвердженні технічної документації
та видачі правовстановлюючих
документів на землю діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Щодо зобов'язання Красненської
сільської ради Обухівського району
Київської області встановити на
місцевості та погодити зовнішню межу
земельної ділянки позивача, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої та апеляційної інстанцій про
необгрунтованість даних вимог,
оскільки відповідно до чинного
законодавства встановлення на
місцевості та погодження зовнішньої
межі земельної ділянки не відноситься
до компетенції сільських рад.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів першої
та апеляційної інстанцій та
встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального та процесуального права,
підстав для задоволення касаційної
скарги немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
КАС України, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Обухівського районного суду
Київської області від 18 вересня 2013 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: