Справа № 642/2780/14-а
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 р.Справа № 642/2780/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Кононенко З.О. , Калитки О. М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м. Харкова
на постанову Ленінського
районного суду м. Харкова від 29.04.2014р.
по справі № 642/2780/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м. Харкова
, Головного управління Державного
казначейства України в Харківській
області

про визнання неправомірними дій та
бездіяльності та зобов'язання вчинити
певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 ( далі - позивач) звернувся до
суду з позовом до Управління
пенсійного фонду України у Ленінському
районі м. Харкова, Головного управління
Державного казначейства України в
Харківській області ( далі -
відповідачі) у якому просить суд
визнати неправомірною бездіяльність
відповідача, пов'язану з нездійсненням
ним перерахунку нового розміру та
виплаті протягом другого півріччя 2013
року та у поточному 2014 році довічного
утримання відповідно до чинного
законодавства України, та зобов'язати
першого відповідача здійснити повний
розрахунок по сплаті усіх сум
довічного грошового утримання за друге
півріччя 2013 року та з початку 2014 року,
які належать до виплати йому, виходячи
з заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді на підставі
довідок Харківського апеляційного
господарського суду, виплатити
заборгованість у розмірі 36 951 грн. 70
коп., та просить зобов"язати другого
відповідача забезпечити перерахування
Управлінню пенсійного фонду України у
Ленінському районі м. Харкова
відповідних грошових коштів для
своєчасного виконання обов'язків по
виплаті позивачу щомісячного
довічного утримання судді у відставці
та відповідних сум грошового боргу за
минулий період та відповідного
судового рішення.

Постановою Ленінського районного суду
м. Харкова від 29.04.2014року позов ОСОБА_1
до Управління пенсійного фонду України
у Ленінському районі м. Харкова,
Головного управління Державного
казначейства України в Харківській
області про визнання неправомірними
дій та бездіяльності та зобов'язання
вчинити певні дії - задоволено
частково.

Визнано неправомірними дії Управління
Пенсійного Фонду України в Ленінському
районі міста Харкова щодо відмови
ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання з 03
червня 2013 року у зв'язку зі збільшенням
розміру заробітної плати працюючого
судді відповідно до частини третьої
статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» .

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Харкова здійснити перерахунок та
виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне
грошове утримання судді у відставці за
період з 03.06.2013 року по 30.11.2013 року у
розмірі 84% грошового утримання
працюючого на відповідній посаді судді
на підставі довідки Харківського
апеляційного господарського суду про
нарахування суддівської винагороди за
відповідною посадою працюючого судді
№179 від 21.02.2014 року, виходячи з розміру
20187,20 грн., без обмеження граничного
розміру, та виплатити різницю між
нарахованим та виплаченим грошовим
утриманням за вказаний період.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Харкова здійснити перерахунок та
виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне
грошове утримання судді у відставці
починаючи з 01.12.2013 року у розмірі 84%
грошового утримання працюючого на
відповідній посаді судді на підставі
довідки Харківського апеляційного
господарського суду про нарахування
суддівської винагороди за відповідною
посадою працюючого судді № 180 та № 181
від 21.02.2014 року, виходячи з розміру -
21436,80 грн., без обмеження граничного
розміру, та виплатити різницю між
нарахованим та виплаченим грошовим
утриманням за вказаний період

Управління пенсійного фонду України у
Ленінському районі м. Харкова не
погодившись з постановою суду першої
інстанції в частині задоволених
позовних вимог, подав апеляційну
скаргу, в якій просив скасувати вказану
постанову та прийняти нову, якою
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті рішення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного, на його думку, вирішення
спору судом першої інстанції.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були повідомлені належним
чином.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу згідно ч.4 ст. 196 КАС України та п.2
ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши постанову суду, дослідивши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивач є суддею
Харківського апеляційного
господарського суду у відставці на
підставі постанови Верховної Ради
України № 2864-УІ від 23.12.2010р. та наказу
від 25.01.2011 р. Харківського апеляційного
господарського суду.

Згідно довідки № 179 від 21.02.2014 року
Харківського апеляційного
господарського суду про розмір
суддівської грошової винагороди судді
апеляційного суду із вислугою років з
01.01.2013 р. складала 20187,20 грн.( з них 12 617,00
грн. - оклад; 7570,20 грн. - надбавка за
вислугу років у розмірі 60%).

Згідно довідки № 180 від 21.02.2014 року
Харківського апеляційного
господарського суду про розмір
суддівської грошової винагороди
судді апеляційного суду із
вислугою років з 01.12.2013р. складала 21436,80
грн.( з них 13398,00 грн. - оклад; 8038,80 грн. -
надбавка за вислугу років у розмірі 60%).

Згідно довідки № 181 від 21.02.2014 року
Харківського апеляційного
господарського суду про розмір
суддівської грошової винагороди судді
апеляційного суду із вислугою років
з 01.01.2014р. складає 21436,80 грн.(з них 13398,00
грн. - оклад; 8038,80 грн. - надбавка за
вислугу років у розмірі 60%).

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції дійшов до
висновку, що відповідачем не доведено
правомірності непроведення
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
ОСОБА_1 Таким чином, судом першої
інстанції зроблено висновок, щодо
необхідності проведення перерахунку
довічного грошового утримання судді
у відставці виходячи з усіх
складових суддівської винагороди,
передбаченої ст. 129 Закону №2453.
Проаналізувавши встановлені фактичні
обставини по справі, представлені
докази в їх сукупності, суд першої
інстанції дійшов висновку про
неправомірність дій Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Харкова та частковому
задоволенню позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Згідно ст. 51 Закону "Про судоустрій і
статус суддів"суддею є громадянин
України, який відповідно до
Конституції та цього закону
призначений чи обраний суддею, займає
штатну суддівську посаду в одному з
судів України і здійснює правосуддя на
професійній основі; судді в Україні
мають єдиний статус незалежно від
місця суду в системі судів загальної
юрисдикції чи адміністративної посади,
яку суддя обіймає в суді.

При цьому, колегія суддів зазначає, що
нормами вказаного вище Закону
розрізняється правове становище судді,
який здійснює правосуддя, та судді у
відставці. Зокрема у ст. 138 Закону
передбачено підстави набуття суддею у
відставці права на пенсію або на
щомісячне довічне грошове утримання.

Згідно зі ст. 22 Конституції України при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав та свобод.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
частині першій статті 126 Конституції
України, є надання їм за рахунок
держави матеріального і соціального
захисту (заробітна плата, пенсія,
щомісячне довічне грошове утримання
тощо), надання їм у майбутньому статусу
судді у відставці, право якого на
пенсійне та щомісячне довічне грошове
утримання є гарантією незалежності
працюючих суддів. Щомісячне довічне
грошове утримання судді у
встановленому розмірі спрямоване на
забезпечення гідного його статусу
життєвого рівня. Умови і порядок
виплати цього утримання
встановлюються Законом України «Про
судоустрій і статус суддів».

У зв'язку з набуттям чинності Законом
України "Про судоустрій і статус
суддів" змінено порядок оплати праці
працюючим суддям, яким виплачується
суддівська винагорода.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України
"Про статус суддів" від 15.12.1992 р. № 2862-XII
(в редакції, яка діяла на момент виходу
позивача у відставку) судді, який пішов
у відставку, за наявності відповідного
віку і стажу роботи виплачується
пенсія на умовах, передбачених статтею
З Закону України "Про державну службу".
Судді у відставці, який має стаж роботи
на посаді судді не менше 20 років,
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді. За кожний повний рік роботи
понад 20 років на посаді судді розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

У відповідності до ч. 4 ст. 47 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" незалежність суддів
забезпечується окремим порядком
фінансування, організаційного
забезпечення діяльності судів,
установленим законом, належним
матеріальним і соціальним
забезпеченням суддів.

Однак, пунктом 1 постанови Верховної
Ради України "Про порядок введення в
дію Закону України "Про статус суддів"
від 15.12.1992 р. N 2863-ХП (в редакції від 19.03.1996
р.) передбачалось, що в разі зміни
заробітної плати судців розмір
щомісячного довічного грошового
утримання суді у відставці
обчислюється виходячи з нового розміру
заробітної плати судді, який працює на
відповідній посаді.

Також, з 01.01.2011 року виплата щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці визначається ст. 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" від 07.07.2010 №2453-УІ. З 01.01.2012 року
змінився розмір заробітної плати
суддів у відповідності з вимогами ст. 129
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів".

Відповідно до ст. 129 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів",
суддівська винагорода складається з
посадового окладу та доплат за вислугу
років, перебування на адміністративній
посаді в суді, науковий ступінь, роботу,
яка передбачає доступ до державної
таємниці. Посадовий оклад судді
місцевого суду встановлюється у
розмірі 15 мінімальних заробітних плат,
визначених законом, що запроваджується
поетапно: з 1 січня 2011 року - 6
мінімальних заробітних плат; з 1 січня
2012 року - 8 мінімальних заробітних плат;
з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних
заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15
мінімальних заробітних плат.

Згідно пункту 14 частини першої статті 92
Конституції України статус суддів
визначається виключно законами
України. Матеріальне та
соціально-побутове забезпечення, в
тому числі і заробітна плата суддів, є
елементами статусу судді (статті 42 - 45
Закону України "Про статус суддів").
Збереження існуючого статусу судді,
недопущення його скасування або
звуження його змісту та обсягу є однією
з основоположних гарантій
незалежності судді (пункт 7.2 Рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року N 10-рп/2008).

Відповідно до п. 2.2 Рішення
Конституційного Суду України № З-рп/2013
від 03.06.2013 року у справі за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень статті 2, абзацу
другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві
та перехідні положення" Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи", статті 138 Закону України ' "Про
судоустрій і статус суддів" (справа
щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці),
визначені Конституцією та законами
України гарантії незалежності суддів є
невід'ємним елементом їх статусу,
поширюються на всіх суддів України та є
необхідною умовою здійснення
правосуддя неупередженим,
безстороннім і справедливим судом.
Такими гарантіями є надання їм за
рахунок держави матеріального
забезпечення (суддівська винагорода,
пенсія, щомісячне довічне грошове
утримання тощо) та надання їм у
майбутньому статусу судді у відставці.
Право судді у відставці на пенсійне або
щомісячне довічне грошове утримання є
гарантією належного здійснення
правосуддя і незалежності працюючих
суддів та дає підстави висувати до
суддів високі вимоги, зберігати довіру
до їх компетентності і
неупередженості. Щомісячне довічне
грошове утримання судді спрямоване на
забезпечення гідного його статусу
життєвого рівня, оскільки суддя
обмежений у праві заробляти додаткові
матеріальні блага, зокрема обіймати
будь-які інші оплачувані посади,
виконувати іншу оплачувану роботу.
Конституційний принцип незалежності
суддів означає, в тому числі,
конституційно обумовлений імператив
охорони матеріального забезпечення
суддів від його скасування чи зниження
досягнутого рівня без відповідної
компенсації як гарантію недопущення
впливу або втручання у здійснення
правосуддя.

Таким чином, конституційний статус
судді передбачає достатнє матеріальне
забезпечення судді як під час
здійснення ним своїх повноважень
(суддівська винагорода), так і в
майбутньому у зв'язку з досягненням
пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок
припинення повноважень і набуття
статусу судді у відставці (щомісячне
довічне грошове утримання). Статус
судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
судців і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя.

У п. 7 Рішення Конституційного Суду
України № З-рп/2013 від 03.06.2013 року
зазначено що суб'єкт права на
конституційне подання порушує перед
Конституційним Судом України питання
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) абзацу
другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві
та перехідні положення" Закону N 3668 ("Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи"), зі змісту якого вбачається,
що виплата пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання)
здійснюється суддям без індексації,
без застосування положень частин
другої, третьої статті 42 Закону України
"Про загальнообов'язкові державне
пенсійне страхування" та без
проведення інших перерахунків,
передбачених законами України.

Колегія суддів зазначає, що
Конституційний Суд України вважає, що
Закон N 3668, поширюючи дію положень
абзац)" другого пункту 2 розділу II
"Прикінцеві та перехідні положення", як
вбачається з їх змісту, на
правовідносини щодо виплати судцям
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання) залишив незмінним
зміст права на пенсію та щомісячне
довічне грошове утримання суддів, але
звузив обсяг цього права та встановив
обмеження в перерахунках, передбачених
законами України пенсій та щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці, чим знизив досягнутий
рівень гарантій незалежності суддів.
Таким чином, зазначені положення
Закону N 3668 в частині поширення їх дії
на Закон N 2453 («Про судоустрій і статус
суддів») стосовно виплати пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання) суддів у відставці
суперечать вимогам частини першої
статті 126 Конституції України.

У зв'язку з чим, дія абзацу другого
пункту 2 розділу II "Прикінцеві та
перехідні положення" Закону N 3668 не
поширюється на правовідносини щодо
виплати суддям пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання) (п. 8
Рішення).

Рішенням Конституційного Суду України
від 03.06.2013 року № З-рп/2013 встановлено, що
частина третя статті 138 Закону № 2453 у
редакції Закону № 3668, яка суперечить
Конституції України, не підлягає
застосуванню як така, що втратила
чинність з дняухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина третя статті 138
Закону № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668, а саме:
Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Таким чином, право позивача на
отримання щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
в залежності від заробітку працюючого
на відповідній посаді судді визначено
ч. З ,ст. 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів", а
розрахунок проводиться на підставі ст.
129 вказаного Закону.

Аналіз викладеного свідчить, що
щомісячне довічне грошове утримання
позивачу було призначено до набуття
чинності Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" та Законом
України "Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи", діє закон часу виходу
позивача у відставку, тобто позивач має
право на перерахунок та виплату
щомісячного довічного грошового
утримання у розмірі 84% (починаючи з
03.06.2014 року) винагороди судді без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Таким чином, забезпечення суддів
регулюється розділом IX Закону №2453.
Так, згідно ст.138 ч.5 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів", довічне
щомісячне грошове утримання суддям у
відставці виплачується Пенсійним
фондом України за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 129 Закону
України №2453, суддівська винагорода
регулюється цим Законом, Законом
України "Про Конституційний Суд
України" та не може визначатися іншими
нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч.2 ст. 129 цього ж
Закону №2453, суддівська винагорода
складається з посадового окладу та
доплат за: 1) вислугу років; 2)
перебування на адміністративній
посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4)
роботу, яка передбачає доступ до
державної таємниці.

Поняття суддівської винагороди,
визначене ч.2 ст. 129 Закону №2453, є
комплексним, а перелік зазначених її
складових - є сталим та вичерпним.

Таким чином, аналіз положення ч.1 ст. 129
Закону №2453, свідчить про те, що іншого
визначення поняття грошового
забезпечення суддів діюче
законодавство не передбачає.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що враховуючи вищевикладену
позицію щодо співвідношення та
залежності розміру місячного
довічного грошового утримання судді у
відставці від розміру грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді, слід зробити
висновок щодо необхідності проведення
перерахунку довічного грошового
утримання судді у відставці виходячи
з усіх складових суддівської
винагороди, передбаченої ст. 129 Закону
№2453.

Враховуючи викладене, колегія суддів
зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
частково обґрунтованими та підлягають
частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищезазначене, постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального права,
у відповідності до вимог норм
матеріального права, тому колегія
суддів вважає, що підстав для її
скасування немає.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.
Оскільки відповідач оскаржував
постанову суду першої інстанції лише в
частині задоволення позовних вимог,
колегія суддів не вбачає підстав для
надання правової оцінки рішенню суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенню позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Харкова залишити без
задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м. Харкова від 29.04.2014р. по справі №
642/2780/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бондар
В.О.Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О.
Калитка О.М.