Справа № 2а/2370/8236/11
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Гаращенко
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Свириди Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Черкаській області на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Черкаській області про визнання
нечинним та скасування наказу про
звільнення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом до Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Черкаській
області про визнання нечинним та
скасування наказу про звільнення,
зобов'язання поновити на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2011
року адміністративний позов
задоволено.

Скасовано Наказ Управління МВС України
в Черкаській області №306 о/с дск від 25
жовтня 2011 року про звільнення з ОВС в
запас ЗС України з постановою на
військовий облік капітана міліції
ОСОБА_3.

Поновлено капітана міліції ОСОБА_3 на
посаді інспектора з дізнання
відділення оформлення матеріалів ДТП
та дізнання відділу ДАІ з
обслуговування адміністративної
території м. Черкаси та АТІ при УДАІ
УМВС.

Стягнуто з Управління МВС України в
Черкаській області на користь ОСОБА_3
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 25 жовтня 2011 року по 21
листопада 2011 року у розмірі 1895 (одна
тисяча вісімсот дев'яносто п'ять) грн. 88
коп.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач - Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Черкаській
області звернувся з апеляційною
скаргою, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційних
скарг, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
капітан міліції ОСОБА_3 проходила
службу в органах внутрішніх справ з 15
серпня 1999 року.

29 вересня 1999 року позивач прийняла
присягу працівника органів внутрішніх
справ України.

Наказом управління Міністерства
внутрішніх справ України в Черкаській
області №306 о/с дск від 25 жовтня 2011 року,
ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх
справ у запас ЗС України за п. 64 «Г» (в
зв'язку з скороченням штатів) Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ.

Не погоджуючись із вищевказаним
наказом та вважаючи його протиправним,
позивач звернулась до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Спірні правовідносини регулюються,
спеціальним законодавством зокрема,
Законом України «Про міліцію» від 20
грудня 1990 року № 565-XII, Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів
Української РСР від 29 липня 1991 року №114,
Законом України «Про дисциплінарний
статут органів внутрішніх справ
України».

Згідно ст. 5 Закону України «Про
міліцію», міліція виконує свої
завдання неупереджено, у точній
відповідності з законом. Ніякі
виняткові обставини або вказівки
службових осіб не можуть бути
підставою для будь-яких незаконних дій
або бездіяльності міліції.

Пунктом 10 Розділу ІІ Положення №114
передбачено, що особи рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ користуються всіма
права та неухильно повинні виконувати
обов'язки, що випливають з умов служби,
визначаються законодавством, Присягою,
статутами органів внутрішніх справ і
цим Положенням.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
міліцію», при звільненні зі служби в
міліції за ініціативою адміністрації
звільнений працівник міліції має право
оскаржити звільнення в судовому
порядку.

Згідно п. 2 та п. 3 ч. 2 ст. 42 Кодексу
законів про працю України, при рівних
умовах продуктивності праці і
кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається: особам, в сім'ях яких
немає інших працівників з самостійним
заробітком та працівникам з тривалим
безперервним стажем роботи на даному
підприємстві, в установі, організації.

Частиною 3 ст. 184 Кодексу законів про
працю України передбачено, що
звільнення вагітних жінок, які мають
дітей віком до трьох років, одиноких
матерів при наявності дитини віком до
чотирнадцяти років або дитини-інваліда
з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу не
допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємств, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням.

В силу ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про
працю України, у разі звільнення без
законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір.

Вищевказані норми кореспондуються з п.
24 Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів Української РСР від 29 липня
1991 року №114, де вказано, що у разі
незаконного звільнення або
переведення на іншу роботу особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній роботі
(посаді).

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів
про працю України, при винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різницю в
заробітку за час виконання нижче
оплачуваної роботи, але не більш як за
один рік. Якщо заява про поновлення на
роботі розглядається більше одного
року, не з вини працівника, орган, який
розглядає трудовий спір, виносить
рішення про виплату середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу.

Як вбачається з матеріалів справи,
капітан міліції ОСОБА_3 проходила
службу в органах внутрішніх справ з 15
серпня 1999 року.

Судом встановлено, що Наказом
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Черкаській області №306
о/с дск від 25 жовтня 2011 року, ОСОБА_3
звільнено з органів внутрішніх справ у
запас ЗС України за п. 64 «Г» (в зв'язку з
скороченням штатів) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ.

Водночас, з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_3 розлучена та має
малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с. 11).

Відповідно до довідки управління праці
та соціального захисту населення
Соснівського району м. Черкаси №3.301 від
08 листопада 2011 року, позивач перебуває
на обліку в Управлінні праці та
соціального захисту населення
Соснівського району департаменту
соціальної політики Черкаської
міської ради та отримує допомогу на
дитину як одинока матір.

Тобто, ОСОБА_3 самостійно утримує свого
малолітнього сина, в її сім'ї немає
інших працівників з самостійним
заробітком.

Також, позивач має безперервний стаж
роботи в органах внутрішніх справ, а
саме: 12 років 2 місяці.

Оскільки відповідач не довів
правомірності та обґрунтованості
мотивів винесення спірного наказу,
колегія суддів вважає вірним висновок
суду першої інстанції про
неправомірність звільнення ОСОБА_3 з
органів внутрішніх справ України та
протиправність оскаржуваного
позивачем наказу.

Враховуючи вищенаведене, також вірним
є висновок суду першої інстанції про
стягнення з Управління МВС України в
Черкаській області на користь позивача
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 25 жовтня 2011 року по 21
листопада 2011 року.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відповідачем
необґрунтовано, тобто без врахування
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішень було видано наказ про
звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх
справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Черкаській області - залишити без
задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 16.04.2014
року.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.