Справа № К/9991/91559/11-С
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/91559/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Севхозстрой»

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Севастополь
від 19.04.2011

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 18.10.2011

у справі №2а-138/11/2770

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Севхозстрой»

до Державної податкової інспекції
у Ленінському районі м. Севастополя

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Севхозстрой»
(далі по тексту - позивач, ТОВ «Фірма
«Севхозстрой») звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Севастополя
із адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Севастополя (далі
по тексту - відповідач, ДПІ у
Ленінському районі м. Севастополя) про
скасування податкових
повідомлень-рішень №/0 від 21.12.2010
та №/0 від 21.12.2010.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Севастополя
від 19.04.2011, яка залишена без змін
ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 18.10.2011, у задоволенні позову
відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій зазначено,
що згідно акту перевірки встановлено
порушення позивачем пункту 1.32 статті 1,
підпунктів 4.1.1, 4.1.5 пункту 4.1 статті 4,
пункту 5.1, підпункту 5.3.9 пункту 5.3,
пункту 5.9 статті 5, пункту 10.1 статті 10,
підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», що призвело до заниження
податку на прибуток всього у сумі 1014780,00
грн., та підпунктів 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», що призвело до
заниження податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у
загальному розмірі 792542,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи між
ТОВ «Фірма «Севхозстрой» та ТОВ
«Будструктура» були укладені договори
підряду: №5 від 19.02.2008, відповідно до
якого підрядник зобов'язується
власними силами виконати роботи по
розробки та вивозу ґрунту з земельної
ділянки на об'єкті; №57/1 від 20.04.2008,
згідно якого підрядник зобов'язується
власними силами та за рахунок власник
матеріалів виконати роботи по об'єкту:
капітальний ремонт приміщення
житлового буднику по вул. Батуріна, 6.
Також, позивачем були укладені
договори підряду: з ТОВ
«Стройсоюзторг» №9 від 25.01.2008,
відповідно до якого підрядник
зобов'язується виконати по завданню
замовника будівництво торгівельного
комплексу «Універсал»; з ТОВ
«Западремстройсервіс-ММД» №104/1 від
20.05.2008, відповідно до якого підрядник
зобов'язується власними силами
виконати будівні роботи по вул.
Колобова. Позивач включив до складу
валових витрат декларацій з податку на
прибуток та до складу податкового
кредиту декларацій по податку на
додану вартість, об'єми операцій і суми
податку, які документально оформлені
від імені ТОВ
«Западремстройсервіс-ММД», ТОВ
«Будструктура», ТОВ «Стройсоюзторг».

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.1999 №996-ХІV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні»
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до приписів підпункту 7.4.1
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88,
первинними документами є письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток та податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на додану
вартість навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

При цьому, про відсутність факту
здійснення господарської операції та
необґрунтованість податкової вигоди
можуть свідчити підтверджені доказами
доводи податкового органу, зокрема, про
наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності;

- відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності через відсутність
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування лише
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для цього виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку.

Тобто, відсутність фізичних, технічних
та технологічних можливостей певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції: наявність майна, трудових
ресурсів, виробничо-складських
приміщень, технічного персоналу,
основних фондів, виробничих активів,
складських приміщень як платника, так і
контрагента, які б свідчили про
наявність товарного характеру
операцій, унеможливлюють висновок щодо
реальності придбанням товарів (робіт,
послуг), фактичного та обґрунтованого
понесення позивачем витрат з їх
придбання, наявності правових та
фактичних підстав для віднесення сум
до складу податкового кредиту.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем надано до
перевірки первинні документи
бухгалтерського обліку, які є
формально складеними та не
підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій між позивачем
та TOB «Будструктура», TOB
«Стройсоюзторг» та TOB
«Западремстройсервіс ММД», оскільки
останнє, як підрядник, не мало
можливостей для виконання будівельних
робіт.

Крім того, згідно постанови
Нахімовського районного суду м.
Севастополя від 26.03.2010 у справі №1п-68/10
директора ТОВ
«Западремстройсервіс-ММД» ОСОБА_2
визнано винним у скоєнні злочину,
передбаченого частиною першою статті
205 Кримінального кодексу України -
фіктивне підприємництво.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та надано їм
правильну юридичну оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли б призвести до зміни чи
скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 224, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Севхозстрой» залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Севастополя від 19.04.2011 та ухвалу
Севастпольського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України у випадках, встановлених
Кодексом адміністративного
судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров З оригіналом згідно
Помічник судді
О.Я. Меньшикова