Справа № 810/5836/13-а
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2014 року 810/5836/13-а

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючий - суддя Волков А.С.,

фіксування судового засідання
технічними засобами та ведення журналу
забезпечував секретар судового
засідання Луценко К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до державного
реєстратора Макарівського районного
управління юстиції Київської області
Живаги Олександра Васильовича, треті
особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання
протиправними дій щодо реєстрації
права власності та зобов'язання
скасувати запис щодо реєстрації права
власності,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_1 з позовом до державного
реєстратора Макарівського районного
управління юстиції Київської області
Живаги Олександра Васильовича, треті
особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання
протиправними дій державного
реєстратора щодо державної реєстрації
права власності на об'єкт нерухомості -
житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, а
також про зобов'язання внести запис про
скасування державної реєстрації права
власності ОСОБА_5 на вказаний об'єкт
нерухомості.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що вказаний житловий будинок
з надвірними будівлями та спорудами
належить йому на праві власності. У
травні 2008 року позивач виступив
майновим поручителем за зобов'язаннями
ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 (треті особи в
даній справі) з приводу повернення
боржником позики у сумі 54000,00 доларів
США, у зв'язку з чим уклав з ОСОБА_5
договір іпотеки вказаного
домоволодіння. На думку позивача,
держаний реєстратор Живага О.В.
протиправно прийняв рішення від 27.06.2013
№ 3495012 про реєстрацію права власності
на цей об'єкт нерухомості за
іпотекодержателем ОСОБА_4, адже факт
невиконання боржником зобов'язань за
договором позики ніким не встановлений
і є спірним, жодного рішення суду чи
виконавчого напису нотаріуса з приводу
визначення розміру заборгованості та
стягнення боргу не приймалось; позовна
давність з приводу стягнення
заборгованості за договором позики і,
відповідно, звернення стягнення на
предмет іпотеки сплинула; державний
реєстратор Живага О.В. не мав ні
компетенції, ні підстав для проведення
державної реєстрації права власності
на предмет іпотеки за ОСОБА_4

Ухвалою від 16.05.2014 відкрито провадження
в адміністративній справі, судовий
розгляд призначено на 03.06.2014,
відкладено на 18.06.2014.

Про дату, час та місце судових засідань
особи, які беруть участь у справі,
повідомлялись належним чином.

У судове засідання, що призначено на
03.06.2014, з'явився позивач. Відповідач та
третя особа - ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явились, надіслали письмові
пояснення щодо обставин справи. Третя
особа - ОСОБА_4 до суду не з'явився, у
зв'язку з чим судовий розгляд справи
відкладено на 18.06.2014.

У судове засідання, що призначено на
18.06.2014 з'явився позивач та третя особа -
ОСОБА_3 Відповідач надіслав письмове
клопотання про розгляд справи за його
відсутності. Третя особа - ОСОБА_4
особисто до суду не з'явився. Його
представник ОСОБА_6 надіслав до суду
клопотання про відкладення судового
розгляду, оскільки представник не може
взяти участі у судовому засіданні з
причин своєї зайнятості у цей день в
іншому судовому процесі у
господарському суді.

Суд визнав неявку третьої особи -
ОСОБА_4 без поважних причин, адже участь
його представника в іншому судовому
процесі у господарському суді не
звільняє ОСОБА_4 від обов'язку з'явитися
до суду за судовим викликом і не
позбавляє його права призначити іншого
представника, який має час для
представництва його інтересів в
адміністративному суді. Суд зазначає,
що держава створює кожному рівні
можливості для реалізації права на суд.
Водночас, закон не встановлює
пріоритету однієї судової справи перед
іншою, одного суду виду судочинства
перед іншим, а особи, які беруть участь
у справі, мають право самостійно
обирати форми і способи реалізації
своїх процесуальних прав. За наведених
обставин суд ухвалив про розгляд
справи за відсутності ОСОБА_5 та його
представника.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд позов задовольнити.

Відповідач надіслав до суду письмові
пояснення, в яких зазначив, що рішення
про реєстрацію права власності на
спірне домоволодіння прийнято
державним реєстратором помилково та
незаконно, з порушенням визначеної
компетенції реєстратора, вимог щодо
документів, які є підставою для
реєстрації права власності, адже
реєстратор повинен був прийняти
рішення про відмову у державній
реєстрації права власності за заявою
ОСОБА_4 Тим самим відповідач фактично
визнав позов.

Третя особа - ОСОБА_3 взяла участь у
справі на стороні позивача, позовні
вимоги підтримала, просила суд позов
задовольнити. Під час судового
розгляду пояснила, що договір позики,
укладений між нею і ОСОБА_4, мав
удаваний характер в частині сплати
відсотків за користування позикою.
Фактично, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4
позику у сумі 46000,00 доларів США, однак у
договорі позики було відображено суму
54000,00 доларів США. Різниця є прихованою
платою за користування позикою з метою
уникнення оподаткування доходу ОСОБА_4
ОСОБА_3 також пояснила, що сплатила
ОСОБА_4 заборгованість за позикою, а
щодо прихованих відсотків -
розрахувалась послугами ландшафтного
дизайну, які надавала ОСОБА_4 ОСОБА_3
також пояснила суду, що не отримувала
від приватного нотаріуса жодних листів
чи вимог про сплату заборгованості
ОСОБА_4

Третя особа - ОСОБА_4 відзиву на позовну
заяву, заперечень проти позову чи
будь-яких пояснень до суду не надіслав.
За таких обставин справа розглядалась
судом за наявними в ній матеріалами і
доказами.

Заслухавши позивача та третю особу -
ОСОБА_3, дослідивши представлені
особами, які беруть участь у справі
документи та інші зібрані по справі
матеріали, суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню з таких
підстав.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу, укладеного між гр.
ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_1, посвідченого
08.05.2008 ОСОБА_8, приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу за реєстровим № 947
(реєстраційний номер об'єкту
нерухомого майна в Державному реєстрі
права власності - 8629239).

27 червня 2013 року державний реєстратор
Макарівського районного управління
юстиції Київської області Живага
Олександр Васильович прийняв рішення
№ 3495012 про державну реєстрацію права
власності на вказаний об'єкт
нерухомості за гр. ОСОБА_4

Підставою для прийняття такого рішення
стала заява ОСОБА_4 від 10.06.2013 реєстр. №
1521555.

Під час судового розгляду встановлено,
що 08.05.2008 між гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_4
укладено іпотечний договір (з
подальшими змінами до нього),
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 за реєстровим № 957,
відповідно до якого ОСОБА_1 виступив
майновим поручителем ОСОБА_3 за її
зобов'язаннями перед ОСОБА_4,
передбаченими договором позики від
08.05.2008, посвідченим приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 за
реєстровим № 956, а саме - повернути
ОСОБА_4 позику у сумі 272700,00 грн., що є
еквівалентом суми 54000,00 доларів США, у
строк до 08.05.2010.

Пунктом 5.2.1 вказаного Іпотечного
договору передбачено позасудове
врегулювання питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки, зокрема,
шляхом прийняття предмету іпотеки у
власність іпотекодержателя (із
погашенням іпотекодавцем за рахунок
коштів, отриманих від іпотекодержателя
внаслідок такого прийняття,
зобов'язань за договором позики, або
без проведення погашення у такий
спосіб) у порядку, передбаченому
статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

10 квітня 2013 року приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 від імені ОСОБА_4
надіслала засобами поштового зв'язку
на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_3
повідомлення про намір ОСОБА_4
задовольнити свої вимоги як
іпотекодержателя в разі неповернення
протягом 30 днів з дня отримання заяви
суми боргу.

Із заяв ОСОБА_4 нотаріусу ОСОБА_10 та
повідомлень нотаріуса, адресованих
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 убачається, що в них
відсутні відомості про суму боргу
ОСОБА_3, яку належить повернути.

ОСОБА_3 під час судового розгляду
заявила, що вона не отримувала жодних
повідомлень він нотаріуса. З
дослідженого у судовому засіданні
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення (код
590) убачається, що повідомлення
вручено 25.04.2013 гр. ОСОБА_11, ця обставина
також відображена у свідоцтві,
складеному 30.05.2013 приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 (реєстр. № 1023). ОСОБА_3
також заявила суду, що їй не відомо хто
такий ОСОБА_11 і з цією особою вона не
знайома.

Як вже зазначалось, ОСОБА_3 також
пояснила суду, що договір позики,
укладений між нею і ОСОБА_4, мав
удаваний характер у частині сплати
відсотків за користування позикою.
ОСОБА_3 заявила, що фактично отримала
від ОСОБА_4 позику у сумі 46000,00 доларів
США, але у договорі позики сторони
відобразили суму 54000,00 доларів США,
різниця є прихованою платою за
користування позикою з метою уникнення
оподаткування суми доходу від плати за
користування позикою. ОСОБА_3 також
заявила, що повернула ОСОБА_4 суму
позики, а щодо прихованої плати за
користування нею - розрахувалась
послугами ландшафтного дизайну.

ОСОБА_1 одержав вказану вимогу особисто
16.04.2013, цю обставину він визнав під час
судового розгляду.

У відповідь на повідомлення нотаріуса
16.05.2013 ОСОБА_1 надіслав нотаріусу лист, в
якому повідомив про неможливість
задоволення вимог ОСОБА_4 за рахунок
предмета іпотеки у зв'язку із спливом
позовної давності.

Судом встановлено, що юридичний факт
невиконання або неналежного виконання
ОСОБА_3 зобов'язань за договором позики
жодним уповноваженим органом не
встановлювався, рішень про звернення
стягнення на предмет іпотеки судами не
приймалось, виконавчі написи
нотаріусами не вчинялись.

Як з'ясувалось, ОСОБА_4 вирішив звернути
стягнення на предмет іпотеки у
позасудовому порядку на підставі
застереження, що міститься в
Іпотечному договорі, у зв'язку з чим
10.06.2013 звернувся із заявою № 1521555 до
державного реєстратора Макарівського
районного управління юстиції
Київської області про реєстрацію на
ним права власності на предмет іпотеки.

Як вже зазначалось вище, державний
реєстратор Макарівського районного
управління юстиції Київської області
Живага О.В. прийняв рішення від 27.06.2013 №
3495012 про реєстрацію права власності на
предмет іпотеки за ОСОБА_4

17 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Київській області
із скаргою на дії державного
реєстратора Макарівського районного
управління юстиції Київської області.

За результатами розгляду скарги
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у Київській області
листом від 15.10.2013 № Н-2209/7.1 повідомила
ОСОБА_1, що при проведенні перевірки
порядку виконання заяви ОСОБА_4 від
10.06.2013 № 1521555 щодо реєстрації за ним
права власності на будинок АДРЕСА_1
встановлено, що державним реєстратором
Живагою О.В. порушено вимоги наказу
Міністерства юстиції України від 02.04.2013
№ 607/5, відповідно до якого рішення щодо
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, що виникає на підставі
договору іпотеки, що містить
застереження про задоволення вимог
іпотекодержателя, приймаються
державними реєстраторами прав на
нерухоме майно Укрдержреєстру, до яких
відповідач (Живага О.В.) не належить,
роз'яснено право на оскарження рішення
реєстратора до суду.

У подальшому ОСОБА_1 звернувся до суду з
даним позовом.

Реєстраційна служба Макарівського
районного управління юстиції
Київської області надіслала до суду
письмове пояснення від 18.06.2014 вх. №
10231/14, в якому зазначила, що державний
реєстратор Макарівського районного
управління юстиції Київської області
не мав права здійснювати державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_4
на підставі договору іпотеки, який
містить застереження про задоволення
вимог іпотекодержателя, адже це
відповідно до наказу Міністерства
юстиції України від 02.04.2013 № 607/5 «Про
заходи щодо взаємодії органів
державної реєстрації прав та їх
посадових осіб» належить до
компетенції державних реєстраторів
прав на нерухоме майно Укрдержреєстру.

Крім того, реєстраційна служба
Макарівського районного управління
юстиції Київської області повідомила
суд, що при державній реєстрації права
власності за заявою ОСОБА_4 державний
реєстратор порушив вимоги пункту 34
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно, затвердженому
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 № 703, що виявилось у
проведенні реєстрації за відсутності
доказу надсилання боржнику письмової
вимоги іпотекодержателя (як
встановлено, вимогу отримав не боржник
- ОСОБА_3, а стороння особа - гр. ОСОБА_11),
а також ненадання доказів надсилання
іпотекодержателем іпотекодавцеві та
боржникові звіту про оцінку предмета
іпотеки.

Державний реєстратор Макарівського
районного управління юстиції
Київської області Живага О.В. також
надіслав до суду заяву від 30.05.2014 вх.
38993/14, в якій визнав, що під час
прийняття рішення про державну
реєстрацію права власності за заявою
ОСОБА_4 порушив вимоги Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно, затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №
703, наказу Міністерства юстиції України
від 02.04.2013 № 607/5 «Про заходи щодо
взаємодії органів державної
реєстрації прав та їх посадових осіб»
та зазначив, що реєстрацію права
власності на майно проведено
помилково, тим самим визнав позов.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
від 01.07.2004 № 1952-IV "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - є офіційним визнанням і
підтвердженням державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною четвертою статті 15
Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Крім того, як випливає із змісту
визначення державної реєстрації,
наданому у статті 1 цього Закону,
державній реєстрації підлягають лише
юридичні факти, які встановлені
належним чином і є безспірними.
Існування невирішеного в
установленому порядку спору щодо тих
чи інших фактів має виключати державну
реєстрацію.

У зв'язку з цим в силу вимог статті 9
Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема: відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявність факту виконання
умов правочину, з якими закон та/або
договір (угода) пов'язує можливість
проведення державної реєстрації
виникнення, переходу, припинення прав
на нерухоме майно або обтяження таких
прав.

Статтею 9 також визначено, що рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації державний реєстратор
приймає самостійно. Втручання
будь-яких органів, посадових і
службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

В даній справі судом встановлено, що
підставою для реєстрації права
власності на спірне домоволодіння за
ОСОБА_4 став іпотечних договір, що
містив застереження про позасудове
задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 36 Закону України від 05.06.2003 №
898-IV "Про іпотеку" передбачено, що
сторони іпотечного договору можуть
вирішити питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Позасудове врегулювання
здійснюється згідно із застереженням
про задоволення вимог
іпотекодержателя, що міститься в
іпотечному договорі, або згідно з
окремим договором між іпотекодавцем і
іпотекодержателем про задоволення
вимог іпотекодержателя, що підлягає
нотаріальному посвідченню, який може
бути укладений одночасно з іпотечним
договором або в будь-який час до
набрання законної сили рішенням суду
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору
за своїми правовими наслідками, може
передбачати, зокрема, передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання у порядку,
встановленому статтею 37 цього Закону.

В силу статті 37 Закону України від
05.06.2003 № 898-IV "Про іпотеку"
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Однак, із змісту статей 36, 37 Закону
України від 05.06.2003 № 898-IV "Про іпотеку"
випливає, що основною умовою для
застосування передбаченого договором
іпотеки позасудового способу
врегулювання суперечки є наявність
підстав для звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Підстави для звернення стягнення на
предмет іпотеки визначені статтею 33
Закону України від 05.06.2003 № 898-IV "Про
іпотеку", відповідно до якої
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки в разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання.

Таким чином, лише встановлений
юридичний факт невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання є підставою для
звернення стягнення на предмет
іпотеки, у тому числі й із
застосуванням позасудового способу,
якщо це передбачено іпотечним
договором.

Саме цей факт мав перевірити і
встановити державний реєстратор за
заявою ОСОБА_4, адже в силу приписів
статті 9 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
реєстратор мав перевірити наявність
факту виконання умов правочину, з якими
закон та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

Відповідно статті 15 Закону України від
01.07.2004 № 1952-IV "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" порядок державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а
також порядок надання інформації з
Державного реєстру прав встановлює
Кабінет Міністрів України.

Згідно з пунктом 34 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №
703 (діяв на момент прийняття державним
реєстратором рішення, втратив чинність
з 12.02.2014) для проведення державної
реєстрації права власності на підставі
договору іпотеки, що містить
застереження про задоволення вимог
іпотекодержателя, заявник, крім
документів, що зазначені у пунктах 27 і 28
цього Порядку, подає: 1) завірену в
установленому порядку копію письмової
вимоги про усунення порушень,
надіслану іпотекодержателем
іпотекодавцеві та боржникові, якщо він
є відмінним від іпотекодавця, в якій
зазначається стислий зміст порушеного
зобов'язання, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менше ніж
30-денний строк та попередження про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі невиконання такої вимоги; 2)
документ, що підтверджує сплив
30-денного строку з моменту отримання
іпотекодавцем та боржником, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги іпотекодержателя, якщо більш
тривалий строк не вказано у надісланій
іпотекодержателем іпотекодавцеві та
боржникові, якщо він є відмінним від
іпотекодавця, письмовій вимозі; 3) звіт
про оцінку предмета іпотеки, складений
після спливу строку, що зазначений у
письмовій вимозі, надісланій
іпотекодержателем іпотекодавцеві та
боржникові, якщо він є відмінним від
іпотекодавцю.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 24 Закону України від 01.07.2004 №
1952-IV "Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Пунктами 1, 2 Порядку взаємодії органів
державної реєстрації прав та їх
посадових осіб, затвердженому наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2013
№ 607/5, встановлено, що державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно на підставі договорів іпотеки, що
містять застереження про задоволення
вимог іпотекодержателя, проводиться
державними реєстраторами прав на
нерухоме майно Укрдержреєстру
відповідно до Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №
868.

Статтею 2 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті
(вчинені) вони: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

В даній справі судом встановлено, що у
заяві ОСОБА_4 приватному нотаріусу
ОСОБА_10, повідомленні приватного
нотаріуса, надісланому на адресу
боржника ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відсутні
відомості про порушення зобов'язань за
основним договором та суму, яку
іпотекодержатель вимагає повернути;
боржник ОСОБА_3 повідомлення від
нотаріуса не отримувала і стверджує, що
повернула суму позики.

Державний реєстратор Живага О.В. факту
невиконання або неналежного виконання
зобов'язань ОСОБА_3 за договором позики
не перевіряв і не встановлював; не
надав оцінку тій обставині, що у
повідомленнях нотаріуса відсутній
опис порушеного зобов'язання, не
зазначено суму заборгованості;
відсутні докази надсилання боржнику
вимоги кредитора; відсутні докази
надсилання іпотекодержателем
іпотекодавцеві та боржникові звіту про
оцінку предмета іпотеки, складеного
після спливу строку.

Крім того, державний реєстратор
Макарівського РУЮ Живага О.В. не мав
повноважень здійснювати державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно на підставі договору іпотеки, що
містив застереження про задоволення
вимог іпотекодержателя, адже така
реєстрація має проводитися державними
реєстраторами прав на нерухоме майно
Укрдержреєстру.

Ці обставини відповідач визнав у своїй
заяві до суду і в суду немає сумнівів
щодо добровільності такого визнання.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню.

Ухвалою від 03.06.2014 суд застосував
заходи забезпечення позову до
ухвалення рішення в адміністративній
справі та набрання ним законної сили.

У зв'язку з прийняттям судом даної
постанови заходи забезпечення позову,
що застосовані на підставі вказаної
ухвали, підлягають скасуванню
одночасно з набранням постановою
законної сили.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви та
заяви про вжиття заходів забезпечення
позову сплачено судовий збір. Доказів
понесення інших судових витрат позивач
суду не надав. Таким чином, судові
витрати щодо сплати судового збору
підлягають присудженню з державного
бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора
Макарівського районного управління
юстиції Київської області Живаги
Олександра Васильовича від 27.06.2013 №
3495012 про державну реєстрацію права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
за ОСОБА_4 (податковий номер НОМЕР_1).

Зобов'язати державного реєстратора
Макарівського районного управління
юстиції Київської області відновити у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно запис про право
власності попереднього власника
житлового будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_1.

Скасувати заходи забезпечення позову,
застосовані Київським окружним
адміністративним судом згідно з
ухвалою від 03 червня 2014 року в
адміністративній справі № 810/5836/14.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі
190 (сто дев'яносто) гривень 62 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Волков А.С.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - "20" червня 2014 р.