Справа № 808/2718/14
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року ( 15 год. 20 хв.)Справа №
808/2718/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Максименко Л.Я.,

суддів - Батрак І.В., Бойченко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання
- Урсуленко Ю.О.,

та представників

від позивача: Пермінова С.О.,
довіреність № 04 від 02.01.2014

від відповідача 1: Прокоф'єва С.А.,
довіреність № 071-01-11-23/4819

від відповідача 2: Кріль Ю.А.,
довіреність № 5-15/305-1403 від 21.01.2014

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: Публічного
акціонерного товариства
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», м.
Запоріжжя

до відповідача 1: Запорізької митниці
Міндоходів, м. Запоріжжя

відповідача 2: Державної казначейської
служби України, м. Київ

про: визнання протиправними та
скасування картки відмови і рішення
про визначення митної вартості, та
стягнення суми надмірно сплаченого
ввізного мита,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна»
(далі - позивач) звернулось із
адміністративним позовом до
Запорізької митниці Міндоходів (далі -
відповідач 1), Головного управління
Державної казначейської служби
України у Запорізькій області (далі -
відповідач 2), в якому позивач просить
суд: визнати протиправними та
скасувати рішення Запорізької митниці
Міндоходів про визначення митної
вартості за шостим методом №
112030000/2013/000641/2 від 16.10.2013 та картку
відмови у митному оформленні товару №
112030000/2013/00697 від 16.10.2013 за ВМД №
112030000/2013/022180 від 16.10.2013; стягнути з
Державного бюджету України на користь
Публічного акціонерного товариства
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна»
шкоду в розмірі 10 737,19 грн.

В обґрунтування позову посилається на
те, що для проведення митного
оформлення поставленого товару,
позивачем 16.10.2013 до митного органу
подана вантажна митна декларація №
112030000/2013/022180 разом .із декларацією
митної вартості товару ДМВ-1, в якій
митна вартість товару визначена
товариством за ціною угоди щодо
товарів, які імпортуються. Проте,
митним органом, на думку позивача, було
необґрунтовано витребувано додаткові
документи на тій підставі, що
документи, які надані до митного
оформлення не містять всіх даних
відповідно до обраного методу
визначення митної вартості товару та
містять розбіжності. Вказує, що митниця
навівши перелік документів, наданих до
оформлення (інвойс, специфікація до
контракту та експортна декларація
країни відправлення) не зазначає яких
саме числових значень не вистачило для
обрання основного методу визначення
митної вартості. В свою чергу зазначає,
що декларантом були додані всі
необхідні документи, які в повному
обсязі надавали можливість визначити
митну вартість товару за ціною
контракту. На думку позивача,
безпідставні та необґрунтовані
сумніви в правомірності поведінки
декларанта та легітимності наданих до
митного оформлення документів
свідчать що Запорізька митниця
Міндоходів здійснює митну справу на
принципах незаконності та презумпції
винуватості. Вважає, що оскільки
наслідком такої протиправної
поведінки митного органу є незаконне
збільшення митної вартості товару, що
імпортується, підприємство змушене
було сплатити задля отримання власного
товару у виробництво, додаткові кошти,
ніж це обумовлено міжнародним
контрактом. Вважає, що кошти, які
підприємство втратило сплачуючи
збільшений, внаслідок застосування
резервного методу визначення митної
вартості товарів, що імпортується
розмір ввізного мита, є шкодою, яку
підприємству завдано протиправними
діями Запорізької митниці. Посилаючись
на положення ст. 1173 ЦК України, позивач
просить стягнути з Державного бюджету
України 10 737,19 грн. шкоди.

Представник позивача у судовому
засіданні 28.05.2014 підтримав вимоги, з
підстав викладених вище, просить позов
задовольнити.

Відповідач 1 позов не визнав, у
письмових запереченнях від 12.05.2014 вих.
№ 420/08-01-10-05 зазначив, що при
перевірці правильності визначення
митної вартості товару, згідно вимог
ст. 53 МК України, митниця дійшла
висновку, що документи, які надані до
митного оформлення товару позивачем,
не містять всіх даних відповідно до
обраного декларантом методом
визначення митної вартості та містять
розбіжності. З огляду на це, декларанту
була пред'явлена письмова вимога щодо
необхідності подання додаткових
документів для підтвердження митної
вартості товарів. Вказує, що оскільки
документи не були подані, митну
вартість товару, що імпортуються,
згідно рішення від 16.10.2013 про
коригування митної вартості товарів №
112030000/2013/000641/2, визначено із
застосуванням резервного методу,
згідно наявної у органу доходів і
зборів інформації, з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами й положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).
Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 59 МК України
використана наявна в органу Міндоходів
і зборів інформація щодо раніше
визнаних органами митниці митних
вартостей. У зв'язку із чим, в
оформленні МД № 112030000/2013/022180 відмовлено
та складено картку відмови
№ 112030000/2013/00697 від 16.10.2013, а
товар випущено у вільний обіг без
гарантійних зобов'язань. Щодо
стягнення 10 737,19 грн. заявлених
позивачем як шкода, зазначає, що
Запорізька митниця діяла правомірно,
будь-яких збитків позивачу заподіяно
не було, а тому підстави для стягнення
шкоди відсутні. На підставі
викладеного, просить у задоволенні
позову відмовити повністю.

Представник Запорізької митниці
Міндоходів в судовому засіданні 28.05.2014
підтримав заперечення. Просить у
задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою Запорізького окружного
адміністративного суду від 12.05.2014, на
підставі ст. 52 КАС України, здійснено
заміну відповідача 2 - Головного
управління Державної казначейської
служби України у Запорізькій області
на належного - Державну казначейську
службу України.

Державна казначейська служба України
позов також не визнала, у письмових
запереченнях від 28.05.2014 вих. № 15-12/393-5593
посилається на те, що за загальними
підставами цивільно-правової
відповідальності при вирішені спору
про відшкодування матеріальної шкоди
обов'язковому з'ясуванню підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправними діями заподіювача та
вини останнього у спричиненні такої
шкоди. Всіх належних та допустимих
доказів, як того вимагає ст.. 71 КАС
України, позивач в обґрунтування
позову про стягнення шкоди не надав.
Крім того, зазначає, що позивачем
грошові кошти у сумі 10 737,19 грн.
перераховувались на підставі
вантажно-митної декларації №
112030000/2013/022205, а тому вказана сума є
митними платежами. Повернення з
Державного бюджету України помилково
та/або надміру зарахованих до бюджету
митних та інших платежів регулюється
Порядком взаємодії територіальних
органів Міністерства доходів і зборів
України, місцевих фінансових органів
та територіальних органів Державної
казначейської служби України у процесі
повернення платниками податків
помилково та/або надміру сплачених сум
грошових зобов'язань, затвердженого
спільним наказом Міністерства доходів
і зборів України та Міністерства
фінансів України від 30.12.2013 № 882/1188,
відповідно до якого органи Державної
казначейської служби здійснюють
повернення платникам податків
помилково та/або надміру сплачених сум
грошових зобов'язань відповідно до
висновку органу Міндоходів. Вважає, що
позивачем помилково ототожнено
поняття «повернення помилково та/або
надміру сплачених митних платежів» та
«відшкодування матеріальної шкоди». На
підставі викладеного, просить у
задоволенні адміністративного позову
відмовити повністю.

Представник відповідача 2 у судовому
засіданні 28.05.2014 підтримав заперечення,
викладені вище.

В судовому засіданні 28.05.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Розглянувши матеріали справи суд
встановив наступні обставини.

09.02.2012 між ПАТ «Електрометалургійний
завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.
Кузьміна» (покупець) та фірмою
«INTERCOMMODITIES SA», Швейцарія (продавець)
укладено контракт купівлі-продажу №
13120156, відповідно до умов якого
продавець продає, а покупець придбаває
феросплави (товар) кількість, якість,
ціна, вартість, строки та умови
постачання якого визначаються у
Специфікаціях, які є невід'ємними
частинами вказаного контракту.

16.10.2013 ПАТ «Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» до
Запорізької митниці була подана для
оформлення митна декларація
№ 112030000/2013/022180 на товар -
оксид молібдену, митна вартість якого
визначена позивачем за ціною
контракту.

На підтвердження обґрунтованості
заявленої у декларації митної вартості
товару позивачем подано митному
органу: зовнішньоекономічний контракт
від 09.02.2012 № 13120156,
специфікація № 220 від 09.10.2013, додаткові
угоди від 20.11.2012, від 14.12.2012 та від 03.08.2012
до контракту, накладна CMR № 131614-1 ВІД
10.10.2013, Сертифікат якості № 890 від 23.07.2013,
інвойс МО-12-031 від 10.10.2013, пакувальний
лист б/н від 10.10.2013 та інш. документи,
зазначені в графі 44 декларації.

При перевірці правильності визначення
митної вартості товару, Запорізька
митниця дійшла висновку, що документи,
які надані для оформлення товару не
містять всіх даних відповідно до
обраного декларантом методу
визначення митної вартості товару
(відсутні документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товару, на підставі яких
проводився розрахунок митної вартості)
та містять наступні розбіжності в
поданих до митного оформлення
документах: 1) в копії МД країни
відправлення № MRN 13 NL19C8CA249EA0C1 від 10.10.2013
відсутня цінова інформація по товару
«оксид молібдену»; 2) в інвойсі від
10.10.2013 № МО-13-031 не зазначено дату
специфікації від 09.10.. 2013 додаток 1,
спец.220; 3) в копії специфікації від
09.10.2013 додаток 1, спец.220 в п. 6 відсутні
відомості щодо відправника вантажу.

У відповідності до ст. 53 МК України,
27.06.2013 декларанту була пред'явлена
письмова вимога щодо необхідності
подання додаткових документів для
підтвердження митної вартості товарів,
а саме: рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації
виробника товару.

16.10.2013 представником декларанта
зроблена відмітка про ознайомлення із
вимогами митниці щодо необхідності
подання додаткових документів.

Того ж дня, представником позивача
подані письмові пояснення на вимогу
митниці. Додаткові документи не
подавались.

16.10.2013 Запорізькою митницею Міндоходів
в оформлені МД
№ 112030000/2013/022180 від 16.10.2013 було
відмовлено за карткою відмови
№ 112030000/2013/00697 та прийнято
рішення про визначення митної вартості
за резервним методом згідно вимог ст. 59
МК України № 112030000/2013/000641/2.

Товар випущено у вільний обіг за МД №
112030000/2013/022205 від 16.10.2013 без гарантійних
зобов'язань.

Не погоджуючись із рішеннями
Запорізької митниці Міндоходів про
коригування митної вартості №
112030000/2013/000641/2 від 16.10.2013, карткою відмови
у митному оформленні товару №
112030000/2013/00697 від 16.10.201 та з вимогою
стягнути шкоду у розмірі 10 737,19 грн. ПАТ
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна»
звернулось до суду.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до наступних висновків.

Відносини з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів, регулюються
положеннями Митного кодексу України
від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з
01.06.2012.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу
України метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

В силу приписів статті 318 Митного
кодексу України митний контроль
передбачає виконання митними органами
мінімуму митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу
України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення, а в разі
електронного декларування - з моменту
отримання митним органом від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення (стаття 257 МК
України).

Система визначення митної вартості
товарів ґрунтується на загальних
принципах митної оцінки, прийнятих у
міжнародній практиці.
Міжнародно-правовим стандартом, на
який зорієнтоване українське митне
законодавство, є угоди по застосуванню
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно з ч.2 статті VII ГААТ оцінка
імпортованого товару для митних цілей
повинна базуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито, або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58
Митного кодексу України також
передбачено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. При цьому,
декларант зобов'язаний: заявляти митну
вартість, визначену ним самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації (стаття 52
МК України).

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів є: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи,
що підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного
кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України та відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення
змін до Закону України «Про приєднання
України до Протоколу про внесення змін
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур»,
якими запроваджено стандартні правила:
на підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу
України передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою
статті 54 Митного кодексу України
митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний,
зокрема, здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Частиною третьою статті 53 Митного
кодексу України передбачено, що в разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин першої, другої та п'ятої
статті 54, статті 58 МК України дає
підстави для висновку про те, що митний
орган при здійсненні контролю за
правильністю визначення митної
вартості зобов'язаний перевірити
складові числового значення митної
вартості, правильність розрахунку,
здійсненого декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 МК України.

Митний орган має право відійти від
наведених вище законодавчих обмежень,
що пов'язують з перевіркою основного
переліку документів, які підтверджують
митну вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють митному органу
законно здійснити визначений законом
мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

Отже, з огляду на законодавчо
встановлену компетенцію митниці при
перевірці митної вартості
імпортованих товарів, зазначені
розбіжності повинні бути не будь-якими,
а лише тими, що стосуються числового
значення заявленої митної вартості чи
розрахунку митної вартості здійсненої
декларантом.

Судом встановлено та не заперечується
представником Запорізької митниці, що
декларантом (позивачем у справі) для
підтвердження обґрунтованості
заявленої у декларації митної вартості
товару були подані всі документи,
передбачені ч 2 ст. 53 МК України.

Проте, при перевірці правильності
визначення митної вартості товару,
Запорізькою митницею встановлено, що
документи, які надані до митного
оформлення товару не містять всіх
даних відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості та містять розбіжності.

Так, Запорізькою митницею при
перевірці документів, поданих
позивачем для оформлення товару
встановлено, що в копії МД країни
відправлення № MRN 13 NL19C8CA249EA0C1 від 10.10.2013
відсутня цінова інформація по товару
«оксид молібдену».

З цього приводу суд зазначає, що
частина 2 ст. 53 Митного Кодексу України
містить вичерпний перелік документів,
що підтверджують митну вартість, а тому
виявлення розбіжностей в інших
документах не надає митниці право
направляти декларанту вимогу про
надання додаткових документів. Серед
зазначеного переліку документів
відсутні такі документи, як митна
декларація країни відправлення.

До того ж, вказаний документ не впливає
на числові значення складових митної
вартості товарів та не підтверджує
обраний метод її визначення у
розумінні статті 53 Митного кодексу
України.

Також, митниця у письмовій вимозі
посилається на те, що в інвойсі від
10.10.2013 № МО-13-031 не зазначено дату
специфікації від 09.10.. 2013 додаток 1,
спец.220. З цього приводу суд зазначає, що
перелік документів, які підтверджують
митну вартість товарів, визначений
частиною другою статті 53 Кодексу, серед
яких, зокрема, рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу).

Комерційні документи - документи, які
дають вартісну, якісну та кількісну
характеристику товару. Ці документи
оформляє на своєму бланку продавець, а
покупець на підставі їх здійснює
оплату. Вартісна характеристика товару
надається в рахунку-фактурі та у
рахунку-проформі.

Рахунок-фактура (англ. invoice, account, final
invoice, франц. facture,нім. Rechnung, Faktura, Handels faktura)
- вид комерційного рахунка, в якому
зазначено суму, що повинна бути
сплачена за товар. Окрім свого
основного призначення як документа, в
якому зазначено суму належного за
товар платежу, рахунок-фактура може
бути використаний як супровідний
документ.

Рахунок проформа, як правило, не
містить вимоги щодо обов'язкової
сплати та може виписуватися в таких
випадках: товар поставляється на
безоплатній основі; товар
поставляється відповідно до договору,
іншого ніж договір купівлі-продажу; за
товар повинна бути здійснена попередня
оплата тощо.

В залежності від законодавства кожної
держави рахунок-фактура, окрім вимог
про сплату товару, може виконувати
різноманітні функції. Наприклад, в
країнах ЄС рахунок-фактура
використовується для підтвердження
сплати ПДВ та акцизного податку. В
загальному випадку, рахунок-фактура це
документ, на підставі якого
здійснюється оплата за товар та
формується звітність.

Затвердженої форми рахунку-фактури чи
рахунку-проформи та вимог щодо їх
заповнення законодавством України не
передбачено.

Згідно загальносвітової практики, та
зокрема, Рекомендації Європейської
економічної комісії ООН № 6 1983 року
«Формуляр - зразок уніфікованого
рахунку для міжнародної торгівлі»
рахунок-фактура має містити дату
складання, найменування та реквізити
продавця і покупця, найменування
товарів, їх ціну, загальну вартість
рахунку, валюту, ставки та розмір
податку. Також, в рахунку - фактурі
можуть зазначатись реквізити
зовнішньоекономічної угоди,
відповідно до якого здійснюється
поставка, реквізити
відвантажувального документа,
платіжні реквізити та інші відомості, у
разі якщо їх наявність в
рахунку-фактурі передбачена умовами
договору, такі як умови поставки, умови
оплати, місце завантаження, розмір та
підстави надання знижок.

Крім того, п. 4 контракту від 09.02.2012 №
13120156 сторони погодили, що продавець має
надати покупцю, зокрема, інвойс із
вказівкою номеру контракту, ваги нетто,
ціни, вартості товару та країни
походження товару.

Тобто, ані за домовленістю сторін, ані
на законодавчому рівні не обумовлена
необхідність зазначення в інвойсі
номеру та дати специфікації.

Таким чином, зауваження митниці щодо
відсутності в інвойсі дати
специфікації не ґрунтується на законі.

Також, митницею під час перевірки
поданих позивачем документів виявлено,
що в копії специфікації від 09.10.2013
додаток 1, спец.220 в п. 6 відсутні
відомості щодо відправника вантажу.

Однак таке твердження митниці не
відповідає дійсності та фактичним
обставинам справи, оскільки відповідно
до додатку № 1 специфікації № 220 від
09.10.2013 наявна інформація щодо
відправника (мовою оригіналу):
«Грузоотправитель: Продавец или агент
по поручению Продавца» (пункт 6)

Крім того, відомості про
вантажовідправника в даному випадку не
впливають на числові значення
складових митної вартості товарів та
не підтверджує обраний метод її
визначення у розумінні статті 53
Митного кодексу України, оскільки
поставка здійснювалась на умовах DAP
Запоріжжя (поставка до місця
призначення), а тому усі ризики та
витрати до місця поставки несе
продавець.

Отже, суд вважає за необхідне
зазначити, що подані позивачем до
митного оформлення документи повністю
відповідали вимогам ч. 2 ст. 58 Митного
кодексу України і не створювали
підстав для виникнення у митниці
обґрунтованих сумнівів відносно не
підтвердження чи невизначеності
кількісно і достовірно та/або
відсутності хоча б однієї із складових
митної вартості, яка є обов'язковою при
її обчисленні.

Щодо витребуваних від декларанта
додаткових документів, а саме: рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації; каталоги,
специфікації, прейскуранти (прас-листи)
виробника товару, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 МК України
право органу доходів і зборів на
висунення письмової вимоги про надання
додаткових документів виникає лише у
разі, коли у документах поданих для
митного оформлення згідно ч. 2 ст. 53 МК
України, наявні розбіжності, ознаки
підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, наявні
обґрунтовані підстави вважати, про
наявність взаємозв'язку між продавцем
і покупцем, який впливає на заявлену
декларантом митну вартість.

У судовому засіданні представником
відповідача відповідно до ст.71 КАС
України не доведено наявність
обставин, визначених ч. 3 ст. 53 МК
України, для витребування додаткових
документів.

Отже, витребування Запорізькою
митницею додаткових документів
здійснено за відсутності визначених
законом правових підстав.

Також, суд зазначає, що документи, які
витребовувались від декларанта
(рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); виписка з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прас-листи) виробника
товару), не є документами, які
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів чи
відомостей про ціну, що була фактично
сплачена або підлягала сплаті.

Тому, не подання, або подання
декларантом додатково запитаних
документів не в повному обсязі, не
створює наразі для позивача негативних
наслідків, оскільки разом із
деклараціями митної вартості були
подані всі передбачені ч. 2 ст. 53 МК
України документи, які давали змогу
Запорізької митниці достовірного та
обґрунтовано визначити митну вартість
товарів.

Крім того, ненадання декларантом
запитуваних митним органом документів,
за відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості. Зазначений висновок
зроблено у постанові Верховного Суду
України від 11 вересня 2012 року
(реєстраційний №26347525 в Єдиному
державному реєстрі судових рішень).

Згідно частини 6 статті 54 Митного
кодексу України митний орган може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55
Митного кодексу України рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих товарів
як до, так і після їх випуску, якщо
митним органом у випадках,
передбачених частиною шостою статті 54
цього Кодексу, виявлено, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів. Прийняте митним органом
письмове рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів має
містити, зокрема, обґрунтування причин,
через які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано, наявну в
митного органу інформацію (у тому числі
щодо числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом;
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана митним
органом; обґрунтування числового
значення митної вартості товарів,
скоригованої митним органом, та фактів,
які вплинули на таке коригування, що
встановлено частинами першою, другою
статті 55 МК України.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що
митну вартість визначено за резервним
методом згідно вимог ст. 64 МК України на
підставі наявної у митного органу
інформації, згідно МД № 112030000/2013/017766 від
08.08.2013 та № 112030000/2013/019574 від 06.09.2013.

Частина друга статті 64 МК України
встановлює, що митна вартість,
визначена згідно з положеннями цієї
статті (при застосуванні резервного
методу), повинна ґрунтуватися на раніше
визнаних (визначених) митними органами
митних вартостях.

Відповідно до частини першої статті 33
МК України інформаційні ресурси митних
органів складаються із відомостей, що
містяться у документах, які надаються
під час проведення митного контролю та
митного оформлення товарів,
транспортних засобів, та інших
документах. Їх використання для
здійснення митного контролю
обумовлене МК України.

Проте, за загальним правилом формально
інший рівень митної вартості
імпортованого позивачем товару від
рівня митної вартості іншого митного
оформлення, сам по собі не є перешкодою
для застосування першого методу
визначення митної вартості товару і не
може бути достатньою підставою для
відмови у здійсненні митного
оформлення товару за першим методом
визначення його митної вартості.

Приймаючи оскаржуване рішення про
коригування митної вартості
Запорізькою митницею у графі 33
спірного рішення, крім номера та дати
митних декларацій, які були взяті за
основу для визначення митної вартості
оцінюваних товарів, не надано пояснень
щодо зроблених коригувань на обсягів
партії ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, умов поставки,
комерційних умов тощо та не зазначена
докладна інформація та джерела, які
використовувалися митним органом при
визначенні митної вартості оцінюваних
товарів із застосуванням резервного
методу.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до статті 58 Митного кодексу
України, у разі якщо митна вартість не
може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи, зазначені у пункті 2 частини
першої статті 57 цього Кодексу.

В рішенні Запорізької митниці про
коригування митної вартості товарів
від 16.10.2013 № 112030000/2013/000641/2 наведено лише
обґрунтування щодо неможливості
застосування другорядних методів за
ціною договору щодо ідентичних товарів
та за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів. Проте, взагалі
відсутні доводи щодо неможливості
застосування другорядних методів на
основі віднімання вартості та на
основі додавання вартості (обчислена
вартість).

Тобто, з боку відповідача 1 допущено
порушення послідовності застосування
методів визначення митної вартості
товарів.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи те, що під час розгляду
справи по суті було встановлено судом
відсутність у митниці правових підстав
для надсилання декларанту письмових
вимог щодо подання додаткових
документів, та достатність і
достовірність поданих позивачем
документів для митного оформлення
товару за основним методом, а
відповідач 1, всупереч встановленому
частиною другою статті 71 КАС України
обов'язку, не надав суду достатніх і
беззаперечних доказів правомірності
відмови у митному оформленні товару за
ціною угоди та прийняття рішень про
коригування митної вартості товарів,
то рішення Запорізької митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості № 112030000/2013/000641/2 від 16.10.2013 та
картку відмови у митному оформленні
товару № 112030000/2013/00697 від 16.10.2013 за ВМД №
112030000/2013/022180 від 16.10.2013 слід визнати
протиправними та скасувати. Отже,
адміністративний позов в цій частині
підлягає задоволенню .

Щодо позовних вимог про стягнення з
Державного бюджету України 10 737,19 грн.
шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції
України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Загальні підстави відшкодування шкоди
визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно
до якої майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1173 ЦК України визначено, що
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Частиною 1 ст. 1192 ЦК України
передбачено, що з урахуванням обставин
справи суд за вибором потерпілого може
зобов'язати особу, яка завдала шкоди
майну, відшкодувати її в натурі
(передати річ того ж роду і такої ж
якості, полагодити пошкоджену річ тощо)
або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України
збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки);2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Платіж в сумі 10 737,19 грн., як частина із
загальною суми 53 858,11 грн. ввізного мита,
здійснений позивачем за митною
декларацією № 112030000/2013/022205, що не
заперечується жодною із сторін, а тому
не є збитками товариства в розумінні
ст. 22 ЦК України.

З огляду на викладене, вимоги позивача
про стягнення шкоди в розмірі 10 737,19 грн.
є законодавчо необґрунтованими, а тому
в задоволені позову в цій частині суд
відмовляє.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійсненні
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись
ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» до
Запорізької митниці Міндоходів,
Державної казначейської служби
України про визнання протиправними та
скасування картки відмови і рішення
про визначення митної вартості, та
стягнення суми надмірно сплаченого
ввізного мита, - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
рішення Запорізької митниці
Міндоходів про визначення митної
вартості за шостим методом №
112030000/2013/000641/2 від 16.10.2013 та картку
відмови у митному оформленні товару №
112030000/2013/00697 від 16.10.2013 за ВМД №
112030000/2013/022180 від 16.10.2013.

В решті позову відмовити.

Присудити з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «Електрометалургійний
завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.
Кузьміна» 182,70 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя
Л.Я. Максименко

судді
І.В. Батрак

Ю.П. Бойченко