Справа № 2а/0270/3021/12
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 червня 2014 р.
Справа № 2а/0270/3021/12

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Мультян Марини
Бондівни,

секретаря судового засідання:
Щербацької Ольги Сергіївни

представників сторін:

позивача: Лівандовської О.В.-
представник на підставі довіреності

відповідача: ОСОБА_2- представник на
підставі довіреності

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: управління Пенсійного
фонду України у Тульчинському районі

до: фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

про: стягнення заборгованості зі
сплати страхових внесків

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернулось
управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі (далі - УПФУ у
Тульчинському районі) до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП
ОСОБА_3) про стягнення заборгованості
зі сплати страхових внесків в сумі 1738
грн. 80 коп.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 07 вересня
2012 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 10 жовтня 2012
року постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 07 вересня
2012 року залишено без змін.

Не погоджуючись з висновками суду
управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі подало касаційну
скаргу, яку ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 15
квітня 2014 року постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 07
вересня 2012 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 10 жовтня 2012 року скасовано, а справу
направлено до суду першої інстанції
для розгляду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що внаслідок несплати коштів
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування за відповідачем
рахується заборгованість по сплаті
страхових внесків до управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі в сумі 1738 грн. 80
коп.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги та просив позов задовольнити
посилаючись на обставини викладені у
позовній заяві.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення позовних та просив
відмовити у задоволенні позову. Окрім
того, просив врахувати подані письмові
заперечення (а.с. 101-102)

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності та
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі як платник
страхових внесків.

Відповідач має заборгованість перед
управлінням Пенсійного фонду України в
Тульчинському районі по сплаті
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за в сумі 1738 грн. 80 коп., що
підтверджується
повідомленням-розрахунком.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд
виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", страхові внески
- кошти відрахувань на соціальне
страхування, збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування та
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
сплачені (які підлягають сплаті) згідно
із законодавством, що діяло раніше;
надходження від сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, що
спрямовуються на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Згідно з абзацом 1 пункту 1 статті 14
Закону страхувальниками є -
підприємства, установи і організації,
створені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми
власності, виду діяльності та
господарювання, об'єднання громадян,
профспілки, політичні партії (у тому
числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ, організацій, об'єднань
громадян, профспілок, політичних
партій, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами), фізичні особи
- суб'єкти підприємницької діяльності
та інші особи (включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які
обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру.

Відповідно до підпункту 4 пункту 8
розділу 15 "Прикінцеві положення" Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок), та члени сімей
зазначених осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих
актів з питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові
внески в порядку, визначеному цим
Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають із ними у трудових
відносинах.

Відповідно до частини 6 статті 20 Закону
України "Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування",
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду. Суми
страхових внесків своєчасно не
нараховані та /або не сплачені
страхувальниками у строки визначені
статтею 20 Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
ПФУ у випадках, передбачених частиною
третьою статті 20 Закону, вважаються
простроченою заборгованістю із сплати
страхових внесків і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Страхувальникам, які мають недоїмку,
територіальні органи Пенсійного фонду,
надсилають вимогу про сплату такої
недоїмки. Відповідні положення
передбачені пунктом 8.3. Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України затвердженої
постановою Правління ПФУ №21-1 від 19
грудня 2003 року.

Відповідачу направлялися вимоги № 943-У
від 11 серпня 2011 на суму 857 грн. 46 коп.
(а.с. 6) та № 944-У від 11 серпня 2011 року на
суму 881 грн. 34 коп. (а.с.8), які були
отримані боржником 31 серпня 2014 року, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.
10).

Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 постанови "Про
затвердження Порядку розгляду
органами Пенсійного фонду України
скарг на рішення про накладення штрафу,
нарахування пені та заяв
страхувальників при узгодженні ними
вимоги про сплату недоїмки із сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі Постанова) у разі
коли страхувальник вважає, що орган
Пенсійного фонду в районі, місті,
районі у місті (далі - територіальний
орган Пенсійного фонду) невірно
визначив суму недоїмки, такий
страхувальник має право звернутися
до територіального органу Пенсійного
фонду, вимога про сплату недоїмки якого
оскаржується, з заявою про узгодження
вимоги, яка подається у письмовій
формі та супроводжується документами
(розрахунками, копіями платіжних
доручень тощо), що свідчать про
неправильність обчислення сум
недоїмки, зазначених у вимозі.

Згідно п.п. 2.2. пункту 2 Постанови заява
повинна бути подана до
територіального органу Пенсійного
фонду протягом десяти робочих днів,
наступних за днем отримання
страхувальником вимоги про сплату
недоїмки.

Як зазначає представник відповідача, 08
вересня 2011 року, відповідачем було
надіслано рекомендованим листом 2
заяви про узгодження вимог № 943 -У та №
944-У до управління Пенсійного фонду
України у Тульчинському районі. 14
вересня 2011 року відповідач отримала
два поштових повідомлення про
отримання зазначених листів. Проте,
відповіді з управління Пенсійного
фонду у Тульчинському районі ФОП
ОСОБА_3 не отримувала, тому вважала, що
заява про скасування вимог подана до
управління Пенсійного фонду
задоволена у повному обсязі, а вимоги -
скасовані.

Як встановлено в судовому засіданні,
управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі не отримувало
вказаних заяв, що підтверджується
журналом про реєстрацію заяв про
узгодження вимог про сплату недоїмки
та журналом реєстрації пропозицій,
заяв і скарг громадян 06-313 Г, які були
досліджені судом.

В судове засідання представником
відповідача на підтвердження
направлення заяв від 08 вересня 2011 року
надано заяви про узгодження вимог про
сплату недоїмки від 16 травня 2014 року,
проте зазначені заяви не являються
належним чином завіреними копіями, а
оригіналами.

Як свідчать матеріали справи та
встановлено в судовому засіданні,
відповідачем не надано суду жодних
доказів про отримання позивачем саме
заяв про узгодження заборгованості . В
судовому засіданні представник
відповідача проти задоволення позову
заперечував, однак визнав, що борг
дійсно існує, в зв"зку з тим, що
відповідачем не сплачувалися страхові
внески. За таких обставин, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача про
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків є обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що обставини, викладені у
позовній заяві, знайшли підтвердження,
сума заборгованості підтверджується
належними доказами, а тому позов
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Окрім того, суд відмічає, що
відповідачем не подано належних та
допустимих доказів, в розумінні статті
70 КАС України, які б підтверджували
протиправність винесених вимог.

Мотивація та докази, надані
відповідачем, не дають суду підстави
для постановляння висновків, які
спростовують доводи позивача, більше
того, встановлені у справі обставини не
підтверджують позиції відповідача.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно зі
статтею 86 цього Кодексу, оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об`єктивному дослідженні.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат позивача
- суб'єкта владних повноважень,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати (судовий збір) відповідно до
частини 4 статті 94 КАС України
стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі (вул. Леніна, 51, м.
Тульчин, , р/р 0103
ОПЕРВ "Ощадний банк України", МФО 302076 м.
Вінниця) заборгованість зі сплати
страхових внесків в сумі 1738 (одна
тисяча сімсот тридцять вісім) гривень 80
копійок.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна