Справа № 367/8813/13-а
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 367/8813/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Линник В.Я.
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

03 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Епель О.В.,

при секретарі - Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову
Ірпінського міського суду Київської
області від 26 лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Ірпінської міської ради Київської
області, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним
рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся
до суду з адміністративним позовом до
Ірпінської міської ради Київської
області (далі - відповідач), треті особи:
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визнання недійсним рішення Ірпінської
міської ради Київської області від
14.05.2010 року № 45.59/88/5 та зобов'язання
відповідача розглянути клопотання
ОСОБА_2 про передачу йому у власність
земельної ділянки площею 1000 кв.м за
адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Ірпінського міського суду
Київської області від 26 лютого 2013 року
у задоволенні адміністративного
позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати зазначену постанову та
ухвалити нову, якою задовольнити позов
в повному обсязі, так як, на їх думку,
оскаржуване рішення суду прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, які з'явились в судове
засідання, дослідивши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві
спільної сумісної власності належить
56/100 частин будинку АДРЕСА_3.

25.06.1996 року рішенням Ірпінської
міської ради Київської області
власникам зазначеного будинку було
надано земельні ділянки площею 400 кв.м -
у постійне користування та 1335 кв.м - у
тимчасове користування.

20.06.2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
підставі державного акту про право
власності на землю набули у власність
земельну ділянку площею 0,1356 га за
адресою: АДРЕСА_2.

У 2004 році позивач звернувся до
виконавчого комітету Ірпінської
міської ради Київської області із
заявою про додаткове надання у
користування земельної ділянку площею
320 кв.м по АДРЕСА_4, однак 31.12.2004 року
відповідачем було відмовлено ОСОБА_2 у
задоволенні зазначеної заяви.

Рішенням відповідача від 03.03.2010 року №
4089-84-V ОСОБА_4 було надано дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення у власність земельної
ділянки площею 1000 кв.м за рахунок
земель запасу міста за адресою:
АДРЕСА_1, а 14.05.2010 року Ірпінською
міською радою Київської області №
4559-88-V вказану земельну ділянку було
безкоштовно передано зазначеній особі
у власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

29.11.2013 року відповідач у своїй
відповіді на звернення ОСОБА_2
повідомив позивача про надання радою
дозволу ОСОБА_4 здійснювати розробку
проекту землеустрою для відведення
земельної ділянки площею 1000 кв.м по
АДРЕСА_1 у власність зазначеної особи.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, нормами
Земельного кодексу України (далі - ЗК
України), Законом України «Про місцеве
самоврядування» (далі - Закон № №
280/97-ВР).

Так, відповідно до ч.1 ст.13 Конституції
України, земля, її надра, атмосферне
повітря, водні та інші природні
ресурси, які знаходяться в межах
території України, природні ресурси її
континентального шельфу, виключної
(морської) економічної зони є об'єктами
права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

У ч.2 ст.19 Конституції України
закріплено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст.ст. 26, 33 Закону № № 280/97-ВР,
пп. «а», «й» ч.1 ст.12 ЗК України, до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; вирішення земельних
спорів.

У ч.1 ст.119 ЗК України встановлено, що
громадяни, які добросовісно, відкрито і
безперервно користуються земельною
ділянкою протягом 15 років, але не мають
документів, які б свідчили про
наявність у них прав на цю земельну
ділянку, можуть звернутися до органу
державної влади, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування з
клопотанням про передачу її у
власність або надання у користування.
Розмір цієї земельної ділянки
встановлюється у межах норм,
визначених цим Кодексом.

Ст. 152 ЗК передбачено, що держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у
разі видання органом виконавчої влади
або органом місцевого самоврядування
акта, яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Отже, з викладених правових норм
вбачається, що законодавством у галузі
земельних правовідносин
регламентовано повноваження органів
місцевого самоврядування вирішувати
питання щодо передання у власність
громадян земельних ділянок на
території відповідної територіальної
громади.

Тож, враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що відповідач, приймаючи
оскаржуване рішення, діяв на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, зокрема ст.ст.26, 33 Закону № №
280/97-ВР, ст. 152 ЗК України.

Доводи апелянта про те, що спірна
земельна ділянка, передана
відповідачем у власність ОСОБА_4,
належить йому на праві набувальної
давності, спростовуються матеріалами
справи, з яких вбачається, що
зазначеній особі було передано
земельну ділянку із земель запасу
міста. Окрім того, жодним доказом, серед
тих, які наявні в матеріалах справи не
підтверджується факт відкритого та
постійного користування позивачем
спірною земельною ділянкою понад 15
років, що відповідно до ст. 119 ЗК
України, є необхідною умовою для
набуття громадянами земельних ділянок
за набувальною давністю.

Більш того, з наведених вище
нормативних приписів також вбачається,
що передання органами місцевого
самоврядування земельних ділянок у
власність громадян є правом, а не
обов'язком суб'єкта владних
повноважень, яке реалізується ним за
наявності сукупності законодавчо
встановлених умов.

Аналогічна правова позиція викладена в
рішенні Конституційного Суду України
від 01.04.2010 року № 10-рп/2010.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
відповідач, який є суб'єктом владних
повноважень, діючи у відповідності з
вимогами ч. 2 ст. 71 КАС України, довів
правомірність прийнятого ним рішення
від 14.05.2010 року № 45.59/88/5.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції стосовно відсутності
правових підстав для задоволення
адміністративного позову та приходить
до висновку про те, що судом першої
інстанції було повно встановлено
фактичні обставини справи, правильно
визначено норми матеріального та
процесуального права, які підлягають
застосуванню, із дотриманням вимог ст.
159 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Таким чином, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Ірпінського
міського суду Київської області від 26
лютого 2014 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 залишити без задоволення, а
постанову Ірпінського міського суду
Київської області від 26 лютого 2014 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 09.06.2014
року.

.

Головуючий суддя
Федотов І.В.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Епель О.В.