Справа № 812/2973/14
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Матвєєва В.В.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
справа №812/2973/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Геращенка І.В.

суддів апеляційного суду
Арабей Т.Г., Губської Л.В.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

від третьої особи - не з'явився

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 14 травня 2014
року у справі № 812/2973/14 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції, третя
особа, яка не заявляє самостійних
вимоги на предмет спору на стороні
відповідача Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оцінка нерухомості
та юридичні послуги» про зобов'язання
вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська (з
урахуванням уточнених позовних вимог)
звернулося до Луганського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимоги на предмет спору на
стороні відповідача Товариство з
обмеженою відповідальністю «Оцінка
нерухомості та юридичні послуги» про
скасування постанови Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції про закінчення виконавчого
провадження від 14.04.2014 року за
виконавчим листом Луганського
окружного адміністративного суду №
2а-8752/11/1270 від 18.09.2012 року .

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 14 травня 2014
року у справі № 812/2973/14 (суддя Матвєєва
В.В.) у задоволенні позовних вимог
відмовлено в повному обсязі.

Позивачем подана апеляційна скарга, в
якій просить скасувати постанову та
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Доводи апеляційної скарги заявник
обґрунтовує невірним застосуванням
судом першої інстанції норм
процесуального та матеріального права.

Вважає, що постанова суду прийнята при
неповному та не всебічному досліджені
усіх матеріалів справи, висновки суду
не відповідають фактичним обставинам
справи.

Наголошує на тому, що відповідно до ч. 2,
ч. 3 ст. 67 Закону України «Про виконавче
провадження» у разі ліквідації
боржника-юридичної особи виконавчий
документ надсилається ліквідаційний
комісії (ліквідатору) виконання
рішення у встановленому законом
порядку для вирішення питання про
подальший порядку. У разі, якщо
виконавчий документ надіслано
ліквідаційний комісії
(ліквідатору),виконавче провадження
підлягає закінченню в порядку,
встановленому цим Законом. Однак дане
підприємство на має уповноваженого
ліквідатора так як згідно до ст. 41
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» ліквідатором
є фізична особа яка призначається
виключно судовим рішенням
Господарського суду та здійснює
ліквідаційну процедуру конкретного
підприємства.

Сторони, які брали участь у справі, у
судове засідання не з'явились, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, клопотання
про участь у розгляді справи не
заявлялось, у зв'язку з чим, колегія
суддів розглядає апеляційну скаргу в
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
встановила.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 05.11.2009 року
у справі № 2а-25904/09/1270 припинено
юридичну особу Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оцінка нерухомості
та юридичні послуги» (а.с. 38-39).

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 02.09.2010 року
у справі № 2а-5762/10/1270 стягнуто з
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оцінка нерухомості
та юридичні послуги» на користь
Управління Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська
недоїмку по сплаті внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 5893,02 грн. за період з
20.12.2007 року по 20.08.2008 року.

Постановою Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції від 01.03.2012 року відкрито
виконавче провадження № 31474685 з
примусового виконання виконавчого
листа № 2а-5762/10/1270, виданого Луганським
окружним адміністративним судом 27.10.2011,
про стягнення з ТОВ «Оцінка
нерухомості та юридичні послуги» на
користь УПФУ в Артемівському районі м.
Луганська недоїмки по сплаті внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування в сумі 5893,02 грн.
(а.с. 34).

Постановою Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції від 14.04.2014 року виконавче
провадження № 31474685 з примусового
виконання виконавчого листа №
2а-5762/10/1270, виданого Луганським окружним
адміністративним судом 27.10.2011, про
стягнення з ТОВ «Оцінка нерухомості та
юридичні послуги» на користь УПФУ в
Артемівському районі м. Луганська
недоїмки по сплаті внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 5893,02 грн. закінчено у
зв'язку з перебування ТОВ «Оцінка
нерухомості та юридичні послуги» у
стані припинення. Також зазначено, що
головою ліквідаційної комісії ТОВ
«Оцінка нерухомості та юридичні
послуги» призначено Чугунова
Олександра Матвійовича (а.с. 7).

Листом Ленінського відділу державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції від 15.04.2014
№ 4853/0850/6 на адресу голови
ліквідаційної комісії ТОВ «Оцінка
нерухомості та юридичні послуги» було
направлено постанову Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції від 14.04.2014 року про закінчення
провадження № 31474685 та виконавчий лист
№ 2а-5762/10/1270 від 27.20.2011 (а.с.40 зв.).

Постановою Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції від 23.04.2014 року про виправлення
описки, виправлено помилку у
мотивувальній частині постанови від
14.04.2014 про закінчення виконавчого
провадження № 31447585 та зазначено
вважати вірно «керуючись п. 3 ч. 1 ст. 49,
статтею 50 Закону України «Про
виконавче провадження»». Зазначена
постанова листом від 24.04.2014 № 5736/0850/6
була спрямована на адресу позивача
(а.с.41 та а.с.41 зв.).

З витягу Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців № 18579328 від 24.04.2014 року
вбачається, що ТОВ «Оцінка нерухомості
та юридичні послуги» перебуває в стані
припинення за судовим рішенням з 13.05.2010
року (а.с.36-37).

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом
першої та апеляційної інстанції, в
апеляційній скарзі вказується на
порушення норм процесуального та
матеріального права.

Колегія суддів вважає такий
висновок помилковим, а апеляційну
скаргу такою, що задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України Суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України;

2) суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені конституцією та
законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження».

Згідно ст. 1 зазначеного Закону
виконавче провадження, як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
державну виконавчу службу» завданням
державної виконавчої служби є
своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про
державну виконавчу службу»
передбачено, що державний виконавець є
представником влади і здійснює
примусове виконання судових рішень,
постановлених іменем України, та
рішень інших органів (посадових осіб),
виконання яких покладено на державну
виконавчу службу, у порядку
передбаченому законом.

Таким чином, відповідач у справі -
суб'єкт владних повноважень, на якого
чинним законодавством України
покладений обов'язок по примусовому
виконанню рішень.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання; заявляє в установленому
порядку про самовідвід за наявності
обставин, передбачених цим Законом;
роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами,
і накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних,
кримінальних справах та справах про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної
влади, якщо їх виконання за законом
покладено на державну виконавчу
службу;

9) рішення Європейського суду з прав
людини з урахуванням особливостей,
передбачених Законом України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини».

За приписами ч.1 ст.19 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону:

1) за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення;

2) за заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов
від суду на підставі ухвали про надання
дозволу на примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом;

4) в інших передбачених законом
випадках..

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 25 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 27 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

У разі отримання документального
підтвердження про повне виконання
рішення боржником до початку його
примусового виконання державний
виконавець закінчує виконавче
провадження в порядку, встановленому
цим Законом. Виконавчий збір та
витрати, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій, у такому
разі з боржника не стягуються.

Статтею 49 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від
примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між
стягувачем і боржником у процесі
виконання;

3) смерті або оголошення померлим
стягувача чи боржника, визнання
безвісно відсутнім боржника або
стягувача, ліквідації юридичної особи -
сторони виконавчого провадження, якщо
виконання їх обов'язків чи вимог у
виконавчому провадженні не допускає
правонаступництва;

4) скасування рішення суду або іншого
органу (посадової особи), на підставі
якого виданий виконавчий документ, або
визнання судом виконавчого документа
таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від
одержання предметів, вилучених у
боржника під час виконання рішення про
передачу їх стягувачу, або знищення
речі, що має бути передана стягувачу в
натурі;

6) закінчення строку, передбаченого
законом для відповідного виду
стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному
обсязі рішення згідно з виконавчим
документом;

9) повернення виконавчого документа без
виконання на вимогу суду або іншого
органу (посадової особи), який видав
виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа
за належністю до іншого відділу
державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під
час виконання рішення Європейського
суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого
документа за відновленим виконавчим
провадженням у строки, визначені
статтею 51 цього Закону.

14) списання згідно із Законом України
"Про деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало виконанню
на підставі виконавчого документа.

У випадках, передбачених пунктами 1 - 6, 8,
9, 11 - 13 частини першої цієї статті,
виконавчий документ надсилається до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав.

Про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Постанова про закінчення виконавчого
провадження у разі офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури
виноситься державним виконавцем не
пізніше наступного дня, коли йому стало
відомо про такі обставини. При цьому
виконавчий документ надсилається до
господарського суду, який прийняв
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Згідно ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
закінчення виконавчого провадження
(крім направлення виконавчого
документа за належністю іншому органу
державної виконавчої служби,
офіційного оприлюднення повідомлення
про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків нестягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні
державним виконавцем накладено арешт
на майно боржника, у постанові про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
до суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, державний
виконавець зазначає про зняття арешту,
накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний
виконавець видає йому додаткові копії
постанови, зазначеної в частині другій
цієї статті, для їх пред'явлення до
органів, що здійснюють реєстрацію
майна або ведуть реєстр заборони на
його відчуження, для зняття арешту,
накладеного на майно.

У разі закінчення виконавчого
провадження внаслідок офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури
виконавчі документи можуть бути
повторно пред'явлені до виконання у
визначені статтею 22 цього Закону
строки, якщо у зв'язку із припиненням
провадження у справі про банкрутство
вимоги, підтверджені такими
документами, не були задоволені
повністю або частково та не вважаються
погашеними (списаними, прощеними)
відповідно до Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

За приписами ст. 67 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі злиття,
приєднання, поділу, виділу,
перетворення боржника - юридичної
особи стягнення за виконавчими
документами звертається на кошти та
інше майно тієї юридичної особи, на яку
відповідно до закону покладено
відповідальність за зобов'язаннями
боржника - юридичної особи.

У разі ліквідації боржника - юридичної
особи виконавчий документ
надсилається ліквідаційній комісії
(ліквідатору) для вирішення питання про
подальший порядок виконання рішення у
встановленому законом порядку. У разі
надходження виконавчого документа до
ліквідаційної комісії (ліквідатора)
арешт з майна боржника знімається за
постановою державного виконавця,
затвердженою начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований.

У разі якщо виконавчий документ
надіслано ліквідаційній комісії
(ліквідатору), виконавче провадження
підлягає закінченню в порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 ЦК України
юридична особа ліквідується:

1) за рішенням її учасників або органу
юридичної особи, уповноваженого на це
установчими документами, в тому числі у
зв'язку із закінченням строку, на який
було створено юридичну особу,
досягненням мети, для якої її створено,
а також в інших випадках, передбачених
установчими документами;

2) за рішенням суду про ліквідацію
юридичної особи через допущені при її
створенні порушення, які не можна
усунути, за позовом учасника юридичної
особи або відповідного органу
державної влади;

3) за рішенням суду про ліквідацію
юридичної особи в інших випадках,
встановлених законом, - за позовом
відповідного органу державної влади.

Згідно ч. 1 ст. 111 ЦК України з дати
внесення до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців запису про рішення
засновників (учасників) юридичної
особи, суду або уповноваженого ними
органу щодо ліквідації юридичної особи
ліквідаційна комісія (ліквідатор)
зобов'язана вжити всіх необхідних
заходів щодо стягнення дебіторської
заборгованості юридичної особи, що
ліквідується, та письмово повідомити
кожного з боржників про припинення
юридичної особи в установлені цим
Кодексом строки.

Ліквідаційна комісія (ліквідатор)
заявляє вимоги та позови про стягнення
заборгованості з боржників юридичної
особи.

За приписами ч. 11 ст. 111 ЦК України, після
завершення розрахунків з кредиторами
ліквідаційна комісія (ліквідатор)
складає ліквідаційний баланс,
забезпечує його затвердження
учасниками юридичної особи, судом або
органом, що прийняв рішення про
припинення юридичної особи, та
забезпечує подання органам доходів і
зборів.

Частиною 14 статті 111 ЦК України
передбачено, що ліквідаційна комісія
(ліквідатор) забезпечує подання
державному реєстраторові документів,
передбачених законом для проведення
державної реєстрації припинення
юридичної особи в установлений законом
строк.

Згідно ч. 1 ст. 59 ГК України, припинення
суб'єкта господарювання здійснюється
шляхом його реорганізації (злиття,
приєднання, поділу, перетворення) або
ліквідації - за рішенням власника
(власників) чи уповноважених ним
органів, за рішенням інших осіб -
засновників суб'єкта господарювання чи
їх правонаступників, а у випадках,
передбачених законами, - за рішенням
суду.

Відповідно ч. 6 ст. 59 ГК України, суб'єкт
господарювання ліквідується: за
ініціативою осіб, зазначених у частині
першій цієї статті; у зв'язку із
закінченням строку, на який він
створювався, чи у разі досягнення мети,
заради якої його було створено; у разі
визнання його в установленому порядку
банкрутом, крім випадків, передбачених
законом; за рішенням суду про
ліквідацію юридичної особи у випадках,
визначених законом.

Згідно ч. 8 та ч. 9 ст. 59 ГК України
оголошення про реорганізацію чи
ліквідацію господарської організації
або припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця
протягом десяти робочих днів з дня
внесення відповідного запису до
зазначеного реєстру підлягає
опублікуванню у виданні спеціально
уповноваженого органу з питань
державної реєстрації, в якому
зазначаються відомості з єдиного
державного реєстру.

Порядок припинення суб'єкта
господарювання визначається
законодавством.

Згідно статті 60 ГК України суб'єкт
господарювання ліквідується в порядку,
встановленому законом.

Орган (особа), який прийняв рішення про
ліквідацію суб'єкта господарювання,
встановлює порядок та визначає строки
проведення ліквідації, а також строк
для заяви претензій кредиторами, що не
може бути меншим, ніж два місяці з дня
оголошення про ліквідацію.

Ліквідаційна комісія або інший орган,
який проводить ліквідацію суб'єкта
господарювання, вміщує в друкованих
органах відповідно до закону
повідомлення про його ліквідацію та
про порядок і строки заяви кредиторами
претензій, а явних (відомих) кредиторів
повідомляє персонально у письмовій
формі у встановлені цим Кодексом чи
спеціальним законом строки.

Одночасно ліквідаційна комісія вживає
необхідних заходів щодо стягнення
дебіторської заборгованості суб'єкта
господарювання, який ліквідується, та
виявлення вимог кредиторів, з
письмовим повідомленням кожного з них
про ліквідацію суб'єкта
господарювання.

Ліквідаційна комісія оцінює наявне
майно суб'єкта господарювання, який
ліквідується, і розраховується з
кредиторами, складає ліквідаційний
баланс та подає його власнику або
органу, який призначив ліквідаційну
комісію. Достовірність та повнота
ліквідаційного балансу повинні бути
перевірені у встановленому
законодавством порядку з обов'язковою
перевіркою органом доходів і зборів, у
якому перебуває на обліку суб'єкт
господарювання.

Статтею 91 ГК України передбачено, що
припинення господарського товариства
відбувається шляхом його ліквідації
або реорганізації відповідно до статті
59 цього Кодексу.

Ліквідація господарського товариства
провадиться ліквідаційною комісією,
призначеною його вищим органом, а у
разі припинення товариства за рішенням
суду - ліквідаційною комісією,
сформованою відповідно до рішення
суду.

З дня утворення ліквідаційної комісії
до неї переходять повноваження по
управлінню справами господарського
товариства. Ліквідаційна комісія у
триденний строк з моменту її утворення
публікує інформацію про ліквідацію
господарського товариства і здійснює
інші дії відповідно до вимог статей 58 -
61 цього Кодексу та інших законів.

Розрахунки з кредиторами у разі
ліквідації господарського товариства
здійснюються відповідно до статті 61
цього Кодексу з урахуванням таких
особливостей:

кошти, що належать господарському
товариству, у тому числі від продажу
його майна у разі ліквідації, після
розрахунків по оплаті праці осіб, які
працюють на умовах найму, виконання
зобов'язань перед бюджетом, банками,
власниками облігацій, випущених
товариством, та іншими кредиторами
розподіляються між учасниками
товариства в порядку і на умовах,
передбачених цим Кодексом, законом про
господарські товариства та
установчими документами товариства, у
шестимісячний строк після
опублікування інформації про його
ліквідацію;

майно, передане товариству його
засновниками або учасниками у
користування, повертається у
натуральній формі без винагороди. У
разі виникнення спорів щодо виплати
заборгованості товариства його кошти
не підлягають розподілу між учасниками
товариства до вирішення цього спору
або до одержання кредиторами
відповідних гарантій погашення
заборгованості.

Ліквідація господарського товариства
вважається завершеною, а товариство
таким, що припинилося, з дня внесення
запису про його ліквідацію до
державного реєстру.

Відповідно до статті 33 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»
юридична особа припиняється в
результаті передання всього свого
майна, прав та обов'язків іншим
юридичним особам - правонаступникам у
результаті злиття, приєднання, поділу,
перетворення (реорганізації) або в
результаті ліквідації за рішенням,
прийнятим засновниками (учасниками)
юридичної особи або уповноваженим ними
органом, за судовим рішенням або за
рішенням державного органу, прийнятим
у випадках, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася,
з дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення юридичної особи.

Згідно ч. 1 статті 34 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» для
внесення до Єдиного державного реєстру
запису про рішення щодо припинення
юридичної особи заявник повинен подати
(надіслати рекомендованим листом з
описом вкладення) державному
реєстраторові оригінал або
нотаріально засвідчену копію рішення
засновників (учасників) або
уповноваженого ними органу щодо
припинення юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»
державний реєстратор за відсутності
підстав для залишення документів, які
подані для внесення до Єдиного
державного реєстру запису про рішення
засновників (учасників) юридичної
особи або уповноваженого ними органу
щодо припинення юридичної особи, без
розгляду повинен у день надходження
цих документів внести до Єдиного
державного реєстру запис про рішення
засновників (учасників) юридичної
особи або уповноваженого ними органу
щодо припинення юридичної особи та в
той же день повідомити органи
статистики, доходів і зборів,
Пенсійного фонду України відомості про
внесення такого запису.

Повідомлення про внесення запису до
Єдиного державного реєстру щодо
прийняття рішення засновників
(учасників) юридичної особи, суду або
уповноваженого ними органу про
припинення юридичної особи
публікується у спеціалізованому
друкованому засобі масової інформації.

Відомості про дату публікації
повідомлення, яке містить інформацію
про строк заявлення вимог кредиторів
щодо юридичної особи, що припиняється,
надаються органам доходів і зборів,
Пенсійного фонду України не пізніше
наступного дня з дати публікації
такого повідомлення..

Згідно ч. 12 статті 36 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» за
відсутності підстав для залишення
документів, які подані для проведення
державної реєстрації припинення
юридичної особи в результаті її
ліквідації, без розгляду державний
реєстратор повинен внести до Єдиного
державного реєстру запис про
проведення державної реєстрації
припинення юридичної особи в
результаті її ліквідації.

Дата внесення до Єдиного державного
реєстру запису про проведення
державної реєстрації припинення
юридичної особи в результаті її
ліквідації є датою державної
реєстрації припинення юридичної особи.

Таким чином, колегія судді зазначає, що
внесення запису до Єдиного державного
реєстру про судове рішення щодо
ліквідації юридичної особи є
початковою стадією ліквідації
підприємства, яка породжує відповідні
права та обов'язки для ліквідаційної
комісії (ліквідатора), зокрема, вжиття
всіх необхідних заходів щодо
стягнення дебіторської та
кредиторської заборгованості
юридичної особи, що ліквідується.

Аналізуючи приведене законодавство і
нормативні акти, які врегульовують
спірні правовідносини, та встановлені
обставини справи, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови у задоволені
позовних вимог, оскільки з моменту
внесення запису до ЄДРПОУ про судове
рішення про припинення юридичної особи
(з витягу Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців № 18579328 від 24.04.2014 року
вбачається, що ТОВ «Оцінка нерухомості
та юридичні послуги» перебуває в стані
припинення за судовим рішенням з 13.05.2010
року) державний виконавець на
виконання вимог п. 3 ч. 1 статті 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
зобов'язаний був передати виконавчі
документи до ліквідаційної комісії для
подальшого вжиття необхідних заходів
щодо погашення кредиторської
заборгованості та закінчити виконавче
провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова суду першої
інстанції прийнята при вірному
застосуванні норм матеріального та
процесуального права, повному та
всебічному досліджені усіх матеріалів
справи, тому підстав для її скасування
не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
Конституцією України, Законом України
«Про виконавче провадження», ст. 2, ст.
160, ст. 167, ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200,
п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 14 травня 2014
року у справі № 812/2973/14 - залишити без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 14 травня 2014
року у справі № 812/2973/14 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції, третя
особа, яка не заявляє самостійних
вимоги на предмет спору на стороні
відповідача Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оцінка нерухомості
та юридичні послуги» про зобов'язання
вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду в порядку
письмового провадження набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, і може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили.

Головуючий
І.В.Геращенко

Судді
Т.Г.Арабей

Л.В.Губська