Справа № 817/1323/14
Суддя: Зозуля Д. П.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1323/14

11 червня 2014 року 09год. 48хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Зозулі
Д. П. за участю секретаря судового
засідання Минько Н.З. та сторін і інших
осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не з'явився;

відповідача: представник не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_1

до Рівненського міського відділу УМВС
України в Рівненській області про
зобов'язання вчинення певних дій ,
-ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) звернувся до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Рівненського міського відділу УМВС
України в Рівненській області про
зобов'язання виплатити компенсацію за
несвоєчасно виплачені грошові доходи
за період з 05.03. 2008 року по 29.01. 2009 рік, по
календарну дату прийняття позовної
заяви.

Позивач в судове засідання не прибув.
Через канцелярію суду 02.06. 2014 року
надійшло клопотання про розгляд справи
за відсутності позивача (а.с.18).

Відповідач в судове засідання не
прибув. На адресу суду надійшло
клопотання про розгляд справи за
відсутності представників
відповідача. Крім того, подано
заперечення № 50/12545 від 10.06. 2014 року з
письмовими додатками на
адміністративний позов (а.с. 20-22, 23-26).

Судом не визнавалася обов'язковою
участь сторін в судовому засіданні.
Відтак, суд вважає за можливе
розглянути справу без участі сторін на
підставі наявних в матеріалах справи
доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
та у відповідності до вимог ч. 1 ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

В обґрунтування позовних вимог позивач
покликається на те, що відповідачем
було порушено порядок оплати праці в
надурочний час, святкові та вихідні
дні, однак в листопаді 2013 року було
проведено нарахування коштів в сумі 3070,
59 грн. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що в
грудні-січні 2013-2014 року отримав від
боржника довідку про нарахування
компенсації втрати частини грошового
забезпечення для ОСОБА_1, за період з
березня 2008 року по січень 2009 рік, згідно
якої розмір компенсації складає 1048,13
грн. Вказані кошти боржник не надав
фізичній особі. Проте, тільки 13.05. 2014
року на рахунок позивача була
надіслана сума компенсації без
ідентифікації у розмірі 1048,13 грн.
Позивач зазначив, що Рівненським МВ
УМВС України в Рівненській області
частково виконано зобов'язання по
виплаті компенсації, оскільки остання
виплачена без врахування розміру
індексації заробітної плати.

З наведених підстав позивач вважає дій
Рівненського МВ УМВС України в
Рівненській області - протиправними, а
тому просив суд позов задовольнити
повністю.

В запереченнях на адміністративний
позов відповідач зазначив, що
постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 23.01. 2014 року
у справі № 817/4529/ 13-а зобов'язано
Рівненський міський відділ Управління
МВС України в Рівненській області
виплатити ОСОБА_1 суми компенсації за
своєчасно не отримані кошти по оплаті
праці за надурочну роботу та у
святкові, вихідні дні за період з 05.03.2008
року до для звільнення позивача зі
служби 29.01. 2009 року, у розмірі 1048,13 грн.
Зазначена сума була виплачена на
виконання постанови про відкриття
виконавчого провадження. Крім того,
зазначає, що ОСОБА_1 не набув права на
компенсацію індексації, оскільки його
доходи не індексувалися.

Таким чином, відповідач просив в
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Рівненського МВ УМВС України в
Рівненській області про зобов'язання
виплатити компенсацію - відмовити
повністю.

Дослідивши у відкритому судовому
засіданні подані письмові докази,
оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити повністю, з
огляду на наступне.

Так, ст. 34 Закону України «Про оплату
праці» від 24.03.1995 № 108/95 передбачена
компенсація працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку із
порушенням строків її виплати, яка
провадиться відповідно до індексу
зростання цін на споживчі товари і
тарифів на послуги у порядку,
встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050
(далі - Закон України № 2050)
підприємства, установи і організації
всіх форм власності та господарювання
здійснюють компенсацію громадянам
втрати частини доходів у випадку
порушення встановлених строків їх
виплати, у тому числі з вини власника
або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст. 2 вказаного Закону
зазначається, що компенсація
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх виплати
(далі - компенсація) провадиться у разі
затримки на один і більше календарних
місяців виплати доходів, нарахованих
громадянам за період починаючи з дня
набрання чинності цим Законом.

На виконання Закону України № 2050
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.02. 2001 року № 159 затверджено
Порядок проведення компенсації
громадянам втрати частини грошових
доходів у зв'язку з порушенням термінів
їх виплати (далі - Порядок № 159).

Пунктом 2 вказаного Порядку
передбачено, що компенсація громадянам
втрати частини грошових доходів у
зв'язку з порушенням термінів їх
виплати (далі - компенсація),
провадиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
доходів нарахованих громадянам за
період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно із п. 3 Порядку № 159 компенсації
підлягають такі грошові доходи разом
із сумою індексації, які одержують
громадяни в гривнях на території
України і не мають разового характеру:

- пенсії (з урахуванням надбавок,
доплат, підвищень до пенсії, додаткової
пенсії, цільової грошової допомоги на
прожиття, щомісячної державної
грошової допомоги та компенсаційних
виплат);

- соціальні виплати (допомога сім'ям з
дітьми, державна соціальна допомога
інвалідам з дитинства та
дітям-інвалідам, допомога по
безробіттю, матеріальна допомога у
період професійної підготовки,
перепідготовки або підвищення
кваліфікації безробітного,
матеріальна допомога по безробіттю,
допомога по тимчасовій
непрацездатності (включаючи догляд за
хворою дитиною), допомога по вагітності
та пологах, щомісячна грошова сума в
разі часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, допомога
дитині, яка народилася інвалідом
внаслідок травмування на виробництві
або професійного захворювання її
матері під час вагітності, тощо);

- стипендії;

- заробітна плата (грошове
забезпечення).

Відповідно до п. 4 Порядку № 159 сума
компенсації обчислюється як добуток
нарахованого, але невиплаченого
грошового доходу за відповідний місяць
(після утримання податків і
обов'язкових платежів) і приросту
індексу споживчих цін (індексу
інфляції) у відсотках для визначення
суми компенсації, поділений на 100.

З системного аналізу вищезазначених
норм права суд дійшов висновку, що
компенсації підлягають нараховані
грошові доходи зазначені у п. 3 Порядку
№ 159 разом із сумою індексації, які
одержують громадяни в гривнях на
території України і не мають разового
характеру, у разі затримки їх виплати
на один і більше календарних місяців.

Разом з тим, позивачем не надано суду
жодного доказу щодо нарахування йому
грошових доходів вказаних у п. 3 Порядку
№ 159 та затримки їх виплати на один і
більше календарних місяців.

Таким чином, в задоволенні позову
ОСОБА_1 щодо зобов'язання виплатити
компенсацію за несвоєчасно виплачені
грошові доходи за період з 05.03. 2008 року
по 29.01. 2009 рік слід відмовити, оскільки
відповідно до чинного законодавства не
нараховані грошові доходи не
підлягають компенсації.

Крім того, позивачем не надано суду
доказів та не доведено, що відповідачем
здійснено нарахування індексації його
грошового забезпечення, у зв'язку з чим,
на думку позивача Рівненським МВ УМВС
України в Рівненській області,
проведена не в повній мірі виплата
компенсації за несвоєчасно отримані
кошти по оплаті за службу в надурочний
час, святкові та вихідні дні за період з
05.03. 2008 року по 29.01. 2009 року.

Як вбачається із копії платіжного
доручення № 335 від 13.05. 2014 року,
призначенням платежу є компенсація за
несвоєчасно виплачене грошове
зобов'язання згідно постанови про
виконавче провадження № 43103449 від 05.05.
2014 року (а.с. 26). Також, випискою з
рахунків в національній валюті від 15.05.
2014 року підтверджується, що 13.05. 2014 року
1048,13 грн. були зараховані позивачу. Факт
зарахування коштів ОСОБА_1 не
спростовується.

Таким чином, судом вважаються
необґрунтованими доводи позивача про
те, що 13.05. 2014 року на рахунок позивача
Рівненським МВ УМВС України в
Рівненській області були надіслані
кошти в сумі 1048,13 грн., без
ідентифікації проходження та у меншому
розмірі, тобто без суми компенсації на
суми індексації на кошти по оплаті за
службу в надурочний час, святкові та
вихідні дні за період з 05.03. 2008 року по
29.01. 2009 року.

Крім того, судом встановлено, що
наказом УМВС України в Рівненській
області № 11о/c від 27.01. 2009 року,
визначена вислуга років для
нарахування надбавки за вислугу років,
яка станом на 29.01. 2009 рік склала 15 років,
08 місяців, 22 дня. У зв'язку з цим
відповідачем перераховано грошове
забезпечення з урахуванням надбавки за
вислугу років у розмірі 30%. Таким чином,
сума після перерахування склала
412,37грн. з 07.05. 2008 року і перерахована на
картковий рахунок, про що зазначено в
копії довідки № 161 про грошове
забезпечення капітана міліції ОСОБА_1
за 2008-2009 роки (а.с. 16).

Відповідно до вимог Закону України №
2050 та Порядку № 159 компенсації
підлягають нараховані грошові доходи
зазначені у п. 3 Порядку № 159 разом із
сумою індексації, які одержують
громадяни в гривнях на території
України і не мають разового характеру,
у разі затримки їх виплати на один і
більше календарних місяців.

Як вбачається з дослідженої у судовому
засіданні довідки № 161 від 01.08. 2011 року
вказані грошові доходи позивача були
нараховані та виплачені у січні 2009
року. Оскільки затримки виплати
нарахованих грошових доходів на один і
більше календарних місяців не було, то
вказані доходи позивача компенсації не
підлягають.

Щодо твердження позивача про виплату
суми компенсації у зв'язку з
несвоєчасним отриманням коштів
вказаних у довідці про нарахування
компенсації втрати частини грошового
забезпечення, то суду слід зазначити
наступне.

Так, як зазначалося судом, компенсації
підлягають нараховані грошові доходи
зазначені у п. 3 Порядку № 159 разом із
сумою індексації, які одержують
громадяни в гривнях на території
України і не мають разового характеру,
у разі затримки їх виплати на один і
більше календарних місяців. Оскільки
сума компенсації не є грошовим доходом,
який зазначений у п. 3 Порядку № 159, то у
разі затримки її виплати на один і
більше календарних місяців вона не
підлягає компенсації.

З цих підстав, позовні вимоги щодо
зобов'язання Рівненського міського
відділу УМВС України виплатити повну
суму компенсації за несвоєчасно
виплачені грошові доходи за період з
05.03. 2008 року по 29.01. 2009 рік - є
необґрунтованими, безпідставними та
спростовуються наявними у матеріалах
справи доказами.

В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім того, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, а суд згідно
ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Таким чином, у ході судового засідання
позивач не довів суду обґрунтованості
позовних вимог, а відповідач
підтвердив правомірність своїх дій.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено,
що завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача
порушеного права не знайшов свого
підтвердження в ході судового
розгляду, то поданий позов належить
залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. Оскільки суб'єктом
владних повноважень не надано суду
жодного доказу щодо понесення витрат
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, то
судові витрати із позивача не
присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Рівненського МВ УМВС
України в Рівненській області про
зобов'язання вчинення певних дій -
відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Зозуля Д. П.