Справа № 287/11/14-а
Суддя: Стратович О. В.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Олевський районний суд Житомирської
Справа № 287/11/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року
м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду
Житомирської області Стратович О.В.,
розглянувши письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Олевської районної державної
адміністрації про визнання
протиправною бездіяльності, а також
про призначення, нарахування та
виплату щомісячної грошової
компенсації, як особі яка проживає на
території радіоактивного забруднення,
-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом,
в якому просить суд визнати
протиправною бездіяльність Управління
праці та соціального захисту населення
Олевської районної державної
адміністрації щодо перерахунку,
нарахування та виплати їй коштів не у
відповідності зі ст. 37 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за період з
1996 року по 2013 рік включно, та
зобов'язати відповідача в подальшому
нараховувати та виплачувати щомісячну
компенсацію у розмірі 40 процентів від
мінімальної заробітної плати в порядку
та на умовах, визначених положеннями
ст. 37 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Свої вимоги мотивує тим, що
вона є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
проживає на радіоактивно забрудненій
території і має право на зазначені
пільги.

Представник позивача відповідно до
поданої до суду письмової заяви,
просить суд про розгляд справи без його
участі, позовні вимоги підтримує
повністю.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, надав до суду
заперечення в якому просить суд
відмовити у задоволенні
адміністративного позову за
безпідставністю.

Суд, розглянувши матеріали справи,
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка є постраждалою внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1-ї
категорії та інвалідом ІІ групи.
Територія, на якій проживає позивачка,
а саме с. Сущани, Олевського району
Житомирської області відповідно до
"Переліку населених пунктів,
віднесених до зон радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської
катастрофи", затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України №1061 від 23
липня 1991 року - відноситься до зони
гарантованого добровільного
відселення, що стверджується копією
паспорту позивача, посвідчення особи,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи серії
НОМЕР_1, копією пенсійного посвідчення
НОМЕР_2.

Позивачка отримувала щомісячно в
Управління праці та соціального
захисту населення Олевської районної
державної адміністрації за період з
01.09.2002 року і 31.12.2013 року компенсацію на
чисті продукти харчування в розмірі 2,10
грн., тобто отримувала виплати в
розмірах, передбачених постановами
Кабінету Міністрів України від 26 липня
1996 року №836, всупереч нормам Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", що
стверджується довідкою Управління
праці та соціального захисту населення
Олевської районної державної
адміністрації від 10.06.2014 р. №2735.

Між сторонами виникли правовідносини,
які регулюються ст. 37 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", відповідно
до яких громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України. Ця допомога
виплачується щомісячно органами
праці та соціального захисту
населення за місцем реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.19 КАС України
органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачений Конституцією
України за Законами України.

В даному випадку Закон України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" визначає
порядок і розміри щомісячної грошової
допомоги.

Виплата грошової в меншому розмірі, по
постановах КМ України від 26 липня 1996
року № 836 та від 28 травня 2008 року №530 є
неправомірною, оскільки постанови
суперечать базовим положенням
Конституції України про статус закону
України як акта вищої юридичної сили в
системі нормативно-правових актів
держави та самому Закону, який регулює
зазначені відносини.

Крім того, відповідно до Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 1
листопада 1996 року №9 "Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя", судам необхідно виходити з
того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону.

Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Згідно приписам ст. 9 КАС України, суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. Суд
вирішує справи на підставі Конституції
та законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. У разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 13 червня 2007 року №8 "Про
незалежність судової влади" зазначено,
що відповідно до статей 8 та 22
Конституції України не підлягають
застосуванню судами закони та інші
нормативно-правові акти, якими
скасовуються конституційні права і
свободи людини та громадянина, а також
нові закони, які звужують зміст та
обсяг встановлених Конституцією
України і чинними законами прав і
свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції
України, найвищою соціальною цінністю
в Україні є людина, її права і свободи
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, а їх
утвердження і забезпечення є головним
обов'язком держави (стаття 3), права і
свободи людини є невідчужуваними та
непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг
при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не може
бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими
визначено права і свободи громадян, їх
зміст та обсяг, є обмеженням прав і
свобод і може мати місце лише у
випадках, передбачених Основним
Законом України (лише в умовах воєнного
або надзвичайного стану на певний
строк).

Окрім того, встановлений ч. 2 ст. 95
Конституції України, ч. 1 ст. 40
Бюджетного кодексу перелік
правовідносин, які регулюються Законом
про Державний бюджет України, є
вичерпним, а тому цей закон не може
скасовувати чи змінювати обсяг прав і
обов'язків, пільг, компенсацій і
гарантій, передбачених іншими законами
України, зокрема Законом України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", та не може
будь-яким чином змінювати визначене
іншими законами України правове
регулювання суспільних відносин.

Таким чином відповідач неправомірно
обмежував позивачку у її праві на
отримання щомісячної грошової
допомоги у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства, в розмірах,
зазначених в ст.37 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", чим
порушив її право на соціальний захист.

Як вбачається з адміністративного
позову, позивачка просить про захист
своїх прав на отримання щомісячної
грошової допомоги, за період починаючи
з 1996 року по 2013 рік включно.

Також ч.2 ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Разом з тим, обираючи спосіб захисту
порушеного права позивачки, слід
керуватися тим, що відповідно до
положень Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" зазначені виплати
призначаються і виплачуються
управлінням праці та соціального
захисту населення.

Статтею 162 КАС України передбачено, що у
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності.

Керуючись ст.ст.8, 22 Конституції
України, ст.ст.39, 51 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", ч.1 ст.28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", ст.ст. 2, 4 Закону України
"Про прожитковий мінімум", ст.ст.52, 53
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік", ст.ст.21, 22 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2011 рік", ст.ст.10, 11, 71, 86, 99, 100, 122, 128, 159,
162, 163, 167, 186 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління
праці та соціального захисту населення
Олевської районної державної
адміністрації щодо не нарахування та
невиплати ОСОБА_1 допомоги,
передбаченої ст.37 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи -
протиправною.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Олевської районної державної
адміністрації провести перерахунок та
виплату ОСОБА_1 допомоги як особі, яка
проживає на території радіоактивного
забруднення, відповідно до ст.37 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи",
встановивши її на рівні 40 процентів від
мінімальної заробітної плати,
визначеної законодавством щомісячно,
за період з 01 листопада 2013 року по 01
травня 2014 року, з урахуванням
проведених виплат.

ОСОБА_1 звільнити від сплати судового
збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону
України "Про судовий збір".

В решті позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції може бути подана до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Олевський районний суд Житомирської
області протягом десяти днів з дня її
проголошення, а у разі застосування
судом частини третьої ст.160 КАС України,
а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя: О. В. Стратович