Справа № 826/15958/13-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Огурцов О.П.
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі:
Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Міністерства
внутрішніх справ України на постанову
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 26 грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Міністерства
внутрішніх справ України до Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Дахна Артема Миколайовича,
Державної реєстраційної служби
України про визнання дій
протиправними, визнання протиправним
та скасування рішення та зобов'язання
вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Міністерство внутрішніх справ України
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Дахна
Артема Миколайовича, Державної
реєстраційної служби України та
просило визнати протиправним та
скасувати рішення відповідача від
31.07.2013 №4619676 та зобов'язати останнього
здійснити державну реєстрацію права
власності на об'єкт нерухомого майна:
будівлю за адресою: м. Київ, вул.
Багговутівська, 2, за Державою Україною
з віднесенням до сфери управління МВС
України, на підставі заяви від 09.07.2013
№1907138.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати як таку, що
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги посилається на те, що МВС
України є органом, уповноваженим
управляти державним майном, і,
відповідно, є належною особою щодо
реєстрації права державної власності
на спірний об'єкт нерухомості, а тому
вважає відмову державного реєстратора
протиправною та наполягає на
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з'явилися у судове
засідання, вивчивши матеріали справи,
дослідивши й проаналізувавши доводи
апеляційної скарги і докази на їх
підтвердження, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
09.07.2013 Міністерством внутрішніх справ
України до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві було подано заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, яка
була зареєстрована за реєстраційним
номером 1907138, для проведення державної
реєстрації права власності на
об'єкт нерухомості, який знаходиться за
адресою: м. Київ, вул. Багговутівська, 2.

31 Липня 2013 року державним реєстратором
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Дахном
Артемом Миколайовичем за результатами
розгляду заяви від 09.07.2013 за
реєстраційним № 1907138 було встановлено,
що із заявою звернулася неналежна
особа та прийнято рішення №4619675 про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що надані
позивачем державному реєстратору
документи засвідчують факт
перебування об'єкта нерухомості, який
знаходиться за адресою: м. Київ,
вул. Багговутівська, 2, у позивача в
оперативному управлінні, а не у
власності, а також те, що державна
реєстрація прав проводиться виключно
на підставі заяви визначеного кола
осіб, до яких віднесено власника,
іншого правонабувача, сторони
правочину, за яким виникло право,
уповноваженої ними особи та державного
кадастрового реєстратора, суд дійшов
висновку про те, що оскільки позивач
не є особою уповноваженою звертатись
з заявою про державну реєстрацію прав
та їх обмежень щодо об'єкта
нерухомості, який знаходиться за
адресою: м. Київ, вул. Багговутівська, 2,
держаний реєстратор правомірно
відмовив у проведенні державної
реєстрації.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого:

Частиною першою статті 15 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» встановлено, що державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку:
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; внесення записів до
Державного реєстру прав; видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Відповідно до частини 7 статті 16 ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви власника, іншого
право набувача, сторони правочину, за
яким виникло право уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках передбачених
цим законом.

Пунктами 16 та 23 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 703 від
22.06.2011(що діяв на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
за результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації. Державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Пунктом 3 частини першої статті 24
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» встановлено, що у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо із заявою про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень звернулася
неналежна особа.

Згідно п.27 Постанови КМУ від 22.06.2011 №703
(що діяв на момент виникнення спірних
правовідносин) документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
зокрема, є: рішення про закріплення
нерухомого майна на праві оперативного
управління чи господарського відання,
прийняте власником нерухомого майна чи
особою, уповноваженою управляти таким
майном.

З розпорядження Кабінету Міністрів
України № 871-р від 01.12.1994 вбачається, що
об'єкт нерухомості, який знаходиться за
адресою: м. Київ, вул. Багговутівська, 2
було передано позивачу в оперативне
управління.

Згідно зазначеного розпорядження
актом б/н від 29.12.1994 об'єкт нерухомості,
який знаходиться за адресою: м. Київ,
вул. Багговутівська, 2, було передано на
баланс позивачу.

Відповідно до статті 137 Господарського
кодексу України правом оперативного
управління визнається речове право
суб'єкта господарювання, який володіє,
користується і розпоряджається майном,
закріпленим за ним власником
(уповноваженим ним органом) для
здійснення некомерційної
господарської діяльності.

Згідно з пунктом 1 Положення про
Міністерство внутрішніх справ України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 № 383/2011, МВС України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ЗУ «Про управління
об'єктами права державної власності»
та Положення про МВС України, Позивач
виконує у межах повноважень функції з
управління об'єктами державної
власності, що належать до сфери його
управління.

Таким чином, позивач є органом,
уповноваженим управляти державним
майном, і, відповідно, є належною особою
щодо звернення до державного
реєстратора з метою реєстрації права
державної власності на об'єкт
нерухомості, що перебуває в його
оперативному управлінні.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про протиправність відмови
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Дахна
Артема Миколайовича у державній
реєстрації права державної власності
на об'єкт нерухомого майна, який
розташований за адресою: м. Київ, вул.
Багговутівська, 2, за Державою Україна,
з віднесенням до сфери управління МВС
та необхідність задоволення позовних
вимог в цій частині.

Водночас, стосовно позовних вимог про
зобов'язання державного реєстратора
здійснити державну реєстрацію права
власності на об'єкт нерухомого майна,
будівлю за адресою: м. Київ, вул.
Багговутівська, 2, за Державою Україною
з віднесенням до сфери управління МВС
України, на підставі заяви від 09.07.2013
№1907138, колегія суддів зазначає
наступне:

Згідно Рекомендацій Комітету
Міністрів Ради Європи N R(80)2 стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень,
прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на
316-й нараді, під дискреційними
повноваженнями слід розуміти
повноваження, які адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду,
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

При цьому, з огляду на положення ст. 2
КАС України щодо компетенції
адміністративного суду, останній не
може підміняти інший орган державної
влади та перебирати на себе
повноваження щодо вирішення питань,
які Конституцією України віднесені до
компетенції цього органу державної
влади.

Отже, адміністративний суд у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, виконуючи завдання
адміністративного судочинства щодо
перевірки відповідності їх прийняття
(вчинення), передбаченим ч. 3 КАС України
критеріям, не втручається та не може
втручатися у дискрецію (вільний розсуд)
суб'єкта владних повноважень поза
межами перевірки за названими
критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного
судочинства України свідчить про те, що
завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання прав та
вимог законодавства, інакше було б
порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень, оскільки ключовим його
завданням є здійснення правосуддя.

З огляду на викладене, завдання,
покладені на реєстраційну службу, в
тому числі щодо реєстрації права
власності, за своєю правовою природою,
є її виключною компетенцією
(дискреційними повноваженнями), а
втручання в таку діяльність є формою
втручання в дискреційні повноваження
наведеного органу та виходить за межі
завдань адміністративного
судочинства.

Крім того, оскільки правила частини 4
статті 105 КАСУ стосовно зазначення
позивачем у позовній заяві способу
захисту судом порушених прав, не
виключають можливості обрання іншого
способу захисту самим судом, а у абзаці
другому статті 162 КАСУ законодавець
вказав, що суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень; виконуючи
обов'язок дотримання принципу
офіційного з'ясування всіх обставин у
справі, який зобов'язує
адміністративний суд до активної ролі
у судовому засіданні, в тому числі і до
уточнення змісту позовних вимог, з
наступним обранням відповідного
способу захисту порушеного права, -
колегія суддів вважає за можливе
задовольнити позов шляхом визнання
оскаржуваних дій відповідача
протиправними та зобов'язання повторно
розглянути питання щодо державної
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомого майна, будівлю за адресою: м.
Київ, вул. Багговутівська, 2, за Державою
Україною з віднесенням до сфери
управління Міністерства внутрішніх
справ України, на підставі заяви від
09.07.2013 за №1907138.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
частково спростовують висновки суду
першої та дають підстави вважати, що
судом при розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини, з
огляду на що колегія суддів вважає, що
оскаржувана постанова суду підлягає
скасуванню, з прийняттям нової
постанови про часткове задоволення
позову.

Керуючись ст.ст.160, 167, 197, 198, 202, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства
внутрішніх справ України задовольнити
частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 26 грудня 2013 року
скасувати.

Адміністративний позов Міністерства
внутрішніх справ України до Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Дахна Артема Миколайовича,
Державної реєстраційної служби
України про визнання дій
протиправними, визнання протиправним
та скасування рішення та зобов'язання
вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Дахна
Артема Миколайовича від 31.07.2013 №4619676.

Зобов'язати Державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Дахна
Артема Миколайовича повторно
розглянути питання щодо державної
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомого майна, будівлю за адресою: м.
Київ, вул. Багговутівська, 2, за Державою
Україною з віднесенням до сфери
управління Міністерства внутрішніх
справ України України, на підставі
заяви від 09.07.2013 за №1907138.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 10
червня 2014 року.

Головуючий суддя

Желтобрюх І.Л.

Судді:

Мамчур Я.С

Шостак О.О.