Справа № 826/1565/14
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1565/14
Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П.
Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

12 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуюча суддя : Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б., Романчук О.М.

За участю секретаря судового
засідання: Горячевої А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 04.04.14р. у справі
№826/1565/14 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Дієса» до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України в м. Києві про визнання
протиправними та скасування рішення
про коригування митної вартості
товарів та картки відмови в прийняття
митної декларації, повернення надмірно
сплачених коштів

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання протиправною та скасування
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
100260000/2013/00491, винесеної М/п «Східний»
Київської регіональної митниці,
Державної митної служби України;
визнання протиправним та скасування
рішення про коригування митної
вартості товарів № 100260000/2013/200509/1 від
09.08.2013р., винесеного М/п «Східний»
Київської регіональної митниці,
Державної митної служби України;
зобов'язання Київську міжрегіональну
митницю визначити митну вартість
товару за ціною договору (контракту)
товарів, які імпортувалися (вартість
операції), щодо товарів відповідно до
декларації митної вартості №
100260000/2013/108628; стягнення з Державного
бюджету України через ГУ ДКС України у
м. Києві суму надміру сплаченого
податку на додану вартість у розмірі 92
618,62 грн. та суму надміру сплаченого
мита у розмірі 34 303,19 грн., на загальну
суму 126 921,81 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
04.04.14р. адміністративний позов
задоволено частково: визнано
протиправною та скасовано картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №
100260000/2013/00491. та визнано протиправним та
скасовано рішення про коригування
митної вартості товарів № 100260000/2013/200509/1
від 09.08.2013р.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою,
відповідач-1 подав апеляційну скаргу, у
якій просить суд скасувати постанову з
мотивів порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що
судом першої інстанції безпідставно не
взято до уваги те, що під час проведення
перевірки документів, поданих
декларантом на підтвердження
заявленої ним митної вартості товару,
було виявлено розбіжності у деяких
документах, у зв'язку з чим митним
органом було прийнято рішення про
застосування резервного методу.

У судовому засіданні представник
апелянта підтримав доводи апеляційної
скарги.

Представник позивача у судовому
засіданні заперечив доводи
апеляційної скарги.

Представник відповідача-2 у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, про проведення
судового засідання повідомлений
належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, розглянувши
матеріали справи та апеляційну скаргу
відповідача-1, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
між позивачем та Guangdong Galanz microwaves Oven and
Electrical Appliances Manufacturing co., LTD (Китай,
Гуангдонг) укладено контракт від 13.07.11р.
№13/07/2011 про постачання товарів
(побутова техніка, електроніка, супутні
товари), найменування, кількість і
характеристики яких зазначені у
специфікаціях, які є невід'ємною
частиною даного Контракту.

На виконання вищезазначеного
Контракту, у липні 2013 року на адресу ТОВ
"Дієса" надійшов вантаж - печі
мікрохвильові, торгової марки ELENBERG,
нові, моделі: P7B17L-D-7 (MS-2009M) у кількості 2093
шт., тип СВЧ - соло, потужність
мікрохвиль 700 Вт, керування механічне,
об'єм камери 17 л, внутрішнє покриття -
емаль за ціною 29,40 доларів США за 1 шт.;
Р70Н20АР-С7 (МG -2070D) у кількості 650 шт., тип
СВЧ - соло, потужність мікрохвиль 700 Вт,
потужність грилю 900 Вт, керування
механічне, об'єм камери 20 л, внутрішнє
покриття - емаль за ціною 38,40 доларів
США за 1 шт.; D70Н20L-Т1 (МG-2060М) у кількості 800
шт., тип СВЧ - гриль, потужність
мікрохвиль 700 Вт, потужність грилю 900 Вт,
електронне керування, об'єм камери 20 л,
внутрішнє покриття - емаль за ціною 34,30
доларів США за 1 шт.; Р70Н20АР-DF (МS-2010D) у
кількості 600 шт., тип СВЧ - соло,
потужність мікрохвиль 700 Вт, електронне
керування, об'єм камери 20 л, внутрішнє
покриття - емаль за ціною 35,50 доларів
США за 1 шт.; D90023АТL-G1 (МG-2950D) у кількості
300 шт., тип СВЧ - гриль, потужність
мікрохвиль 900 Вт, потужність грилю 1000
Вт, електронне керування, об'єм камери 23
л, внутрішнє покриття - емаль за ціною
46,50 доларів США за 1 шт.; D80020ЕL-С8III (МG-2090D)
у кількості 690 шт., тип СВЧ - гриль,
потужність мікрохвиль 800 Вт, потужність
грилю 1000 Вт, керування тактове, об'єм
камери 20 л, внутрішнє покриття -
нержавіюча сталь за ціною 41,80 доларів
США за 1 шт.

Для здійснення митного оформлення
товару на М/п «Східний» Київської
регіональної митниці, позивачем разом
з митною декларацією № 100260000/2013/108628
подано наступні документи: міжнародна
автомобільна накладна (СМК);
рахунок-фактура (інвойс);
зовнішньоекономічний договір
(контракт) купівлі-продажу, стороною
якого є виробник товарів, що
декларуються; інформація про позитивні
результати здійснення
санітарно-епідеміологічного контролю
товару; інформація про позитивні
результати здійснення радіологічного
контролю товару; сертифікат про
походження товару загальної форми;
картка обліку особи, яка здійснює
операції з товарами; коносамент (Bill of
Lading); платіжні доручення; документ, що
підтверджує вартість перевезення
товару - довідка про транспортні
витрати; рахунок - фактура на
перевезення; доповнення до
зовнішньоекономічного договору
(контракту); договір про перевезення;
декларація про відповідність; лист про
страхування; екологічна декларація.

Відповідач-1, не погоджуючись з митною
вартістю товарів, визначеною позивачем
за ціною договору, для підтвердження
заявленої митної вартості
запропонував надати додаткові
документи, а саме: виписку з
бухгалтерської документації; каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

Позивачем, на виконання вищезазначеної
вимоги надано відповідачу-1 наступні
документи: експертне заключення
Київської ТПП від 19.07.2013р. № Ц-453/2; лист
ТОВ «Дієса» (бухгалтерська довідка) від
07.08.2013р. №400001215; лист ТОВ «Дієса» від
02.07.2013р. № 1043; банківські платіжні
документи щодо оплати за товар
(платіжні доручення від 18.04.2013р. № 280,
від 16.05.2013р. № 296, від 06.06.2013р. № 312, Свіфт);
копія митної декларації країни
відправлення з перекладом; прайс-лист
виробника товару тощо.

М/п «Східний» Київської регіональної
митниці 09.08.2013р. винесено рішення про
коригування митної вартості
№100260000/2013/200509/1 та надано картку відмови
в прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №100260000/2013/00491.

В графі 33 вищезазначеного рішення
відповідача 1 про коригування митної
вартості вказано, що митна вартість
визначена за резервним методом у
зв'язку з неможливістю застосування
попередніх п'яти методів визначення
митної вартості.

Зазначеним рішенням збільшено митну
вартість товару на 487 689,10 грн., що
призвело до збільшення обов'язку
позивача по сплаті мита на 34 303,19 грн. та
податку на додану вартість на 92 618,62 грн.

Задовольняючи адміністративний позов
частково, суд першої інстанції виходив
з того, що митним органом
необґрунтовано витребувано від
позивача додаткові документи в
підтвердження заявленої ним митної
вартості товару за основним методом,
оскільки подані товариством документи
розкривали повний зміст та обсяг
ввезеного товару. Окрім того, митним
органом не зазначено, які саме сумніви
виникли у останнього при вирішенні
питання невідповідності заявленої
позивачем митної вартості, які
послугували для витребування
додаткових документів.

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, повернення
платникам податків митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких покладено на митні
органи здійснюється у порядку,
визначеному Державною митною службою
України та Державним казначейством
України.

З рішенням суду у частині позовних
вимог, у задоволені яких відмовлено
погодились усі сторони у справі.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 49-50 Митного
кодексу України, митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів
використовуються для: 1) нарахування
митних платежів; 2) застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; 3) ведення митної статистики; 4)
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки.

Частиною 2 ст. 51 Митного кодексу України
встановлено, що митна вартість товарів,
що ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, визначається відповідно до
глави 9 «Методи визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, та порядок їх
застосування» Митного кодексу України.

За правилами ч. 2 ст. 52 Митного кодексу
України декларант або уповноважена ним
особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані: 1) заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом; 2)
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; 3) нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації.

Відповідно до частини 1 ст. 53 Митного
кодексу України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 ст.53 Митного кодексу
України документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є: декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України
передбачено, що у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Відповідно до частин 2-7 ст. 54 Митного
кодексу України контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу (ч. 2).

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3).

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право: 1)
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; 2) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості; 3) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів; 4) проводити в
порядку, визначеному статтями 345-354
цього Кодексу, перевірки правильності
визначення митної вартості товарів
після їх випуску; 5) звертатися до
митних органів інших країн із запитами
щодо надання відомостей, необхідних
для підтвердження достовірності
заявленої митної вартості; 6)
застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю (ч. 5).

Митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості (ч. 6).

У разі якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично (ч. 7).

За правилами частин 1 - 2 Митного кодексу
України рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Відповідно до частини 5 ст. 55 Митного
кодексу України декларант може
провести консультації з митним органом
з метою обґрунтованого вибору методу
визначення митної вартості на підставі
інформації, яка наявна в митному
органі.

Частинами 7 та 8 ст. 55 Митного кодексу
України встановлено, що у випадку
незгоди декларанта або уповноваженої
ним особи з рішенням митного органу про
коригування заявленої митної вартості
товарів митний орган за зверненням
декларанта або уповноваженої ним особи
випускає товари, що декларуються, у
вільний обіг за умови сплати митних
платежів згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
шляхом надання гарантій відповідно до
розділу Х цього Кодексу. Строк дії
таких гарантій не може перевищувати 90
календарних днів з дня випуску товарів.

З аналізу наведених норм законодавства
з питань митної справи вбачається, що
право митного органу на витребування
від декларанта додаткових документів
виникає лише у разі наявності
обґрунтованого сумніву у повноті
та/або достовірності відомостей про
митну вартість товарів, однією з
підстав виникнення якого є виявлення
розбіжностей у поданих декларантом
документах і такі розбіжності мають
впливати саме на числове значення
складових митної вартості товарів.

Відповідно до ч.1 - 3 ст. 57 МК України,
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: основний - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);
другорядні: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного
методу визначення митної вартості
товару передбачена ч.2 ст. 58 МК України.

Так, відповідно до вищевказаної норми
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Правову позицію з даного питання було
викладено в постановах Верховного Суду
України від 29.05.2012 року та 11.09.2012 року,
зокрема в останніх було зазначено: «за
умови не наведення митним органом
доказів того, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару є недостатніми чи такими, що у
своїй сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації, а
витребування цим органом переліку
документів, передбачених пунктом 11
Порядку №1766, без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити,
суд дійшов правильного висновку про
протиправність рішення цього органу
щодо застосування шостого (резервного)
методу визначення митної вартості»;
ненадання декларантом запитуваних
митним органом документів, за
відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості. Суд залишив в силі
рішення нижчестоящих судів, яким
позовні вимоги задоволені, в тому числі
про стягнення з Державного бюджету
податку на додану вартість.

Як вбачається з матеріалів справи,
митний орган вказав на певні
розбіжності в поданих декларантом
документах, які на його думку,
впливають на числове значення
складових митної вартості товарів та
дають підстави для обґрунтованого
сумніву у достовірності відомостей про
митну вартість товарів, а саме:
декларантом не подано до митного
оформлення банківські платіжні
документи, що підтверджують факт
здійснення попередньої оплати за
оцінювані товари відповідно до п.5.4.
контракту від 13.07.11р. №13/07/2011; платіжні
доручення від 18.04.13р. №280, від 16.05.13р. № 296
та від 06.06.13р. №312 не містять номеру та
дати інвойсу, на підставі якого
здійснювалась оплата за оцінюваний
товар.

Однак, вказані митним органом
розбіжності у поданих документах,
колегія суддів не вважає такими, що
впливають на визначення складових
митної вартості товарів та відповідно
дають право митному органу на
витребування додаткових документів, з
огляду на наступне.

Як зазначалось вище, частиною 2 ст. 53
Митного кодексу України встановлено
перелік обов'язкових документів, які
подаються для підтвердження митної
вартості товару, виявлення
розбіжностей у яких згідно з частиною 3
цієї статті дає підстави митному
органу для витребування від декларанта
додаткових документів. Цей перелік є
вичерпним та не підлягає розширеному
тлумаченню.

Та, митним органом на підставі ч. 3 ст. 53
Митного кодексу України запропоновано
подати додаткові документи, що
підтверджують митну вартість товарів,
які були подані декларантом, в т.ч.
разом з МД № 100260000/2013/109186.

Декларантом надані додаткові
документи: експертне заключення
Київської ТПП від 19.07.2013р. № Ц-453/2; лист
ТОВ «Дієса» (бухгалтерська довідка) від
07.08.2013р. №400001215; лист ТОВ «Дієса» від
02.07.2013р. №1043; банківські платіжні
документи щодо оплати за товар
(платіжні доручення від 18.04.2013р.№ 280, від
16.05.2013р. №296, від 06.06.2013р. №312, Свіфт);
копія митної декларації країни
відправлення з перекладом; прайс-лист
виробника товару.

Окрім того, на виконання умов договору
Покупцем здійснено попередню оплату за
договором на підставі проформи інвойсу
від 04.02.2013р. в розмірі 53 595,00 доларів США,
що складає 30% від вартості поставки за
специфікацією до Договору, що
підтверджується копією платіжного
доручення № 280 від 18.04.2013р. Наступна
оплата в розмірі 107190,00 доларів США, що
складає 60% від вартості поставки за
специфікацією до Договору
підтверджується копією платіжного
доручення № 296 від 16.05.2013р.

Враховуючи той факт, що товар,
зазначений в специфікації до договору
при завантаженні в контейнери був
завантажений не в повному обсязі (не
було завантажено 7 мікрохвильових
печей моделі Р7В17ІЛ)-7 (МЗ-2009М)), тому
остаточна вартість поставки була
зменшена на вартість товару, який
фактично не був поставлений, тому
остаточна вартість товару
оплачувалась виходячи з залишку
фактично неоплаченої суми у розмірі 17
241,20 доларів США, що підтверджується
копією платіжного доручення від
06.06.2013р. на підставі комерційного
інвойсу.

Таким чином, позивачем всього оплачено
178 026,20 доларів США, що відповідає
вартості товарів, визначених умовами
Договору.

Поряд з цим, відповідно ч. 12 ст. 264 МК
України у разі відмови у прийнятті
митної декларації посадовою особою
митного органу заповнюється картка
відмови у прийнятті митної декларації.
Митним органом, згідно оформленої
Картки відмови № 100260000/2013/00491, в якій
лише зазначено, що причиною відмови є
те, що митним органом проведене
коригування митної вартості та
прийняте відповідне рішення про
визначення митної вартості.

Ніяких посилань на сумніви з приводу
саме коду ввезеного товару та інші
обставини не зазначено. Крім того, в
картці відмови зазначено вимогу,
виконання якої забезпечить митне
оформлення та пропуск товарів через
митний кордон України, а саме подання
нової ВМД за митною вартістю
визначеною митним органом.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що основні документи
надані позивачем, що віднесені до
переліку документів, визначених
частиною 2 ст. 53 Митного кодексу
України, містили об'єктивні відомості
про митну вартість задекларованого
товару, тобто такі документи можна
вважати належними.

Отже, з врахуванням викладеного,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що у
відповідача були в наявності всі
документи для визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, об'єктивна
можливість застосування першого
методу не були спростовані митним
органом, а відтак рішення прийняті
відповідачем -1 є протиправними та
підлягають скасуванню.

Приймаючи до уваги те, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.195, 196, 200, 205, 206 КАС
України, Київський апеляційний
адміністративний суд

У
Х В А Л И В:

апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 04.04.14р. у справі
№826/1565/14 - залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 04.04.14р. у справі
№826/1565/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя
Шелест С.Б.

Судді :
Глущенко Я.Б.

Романчук О.М.

Повний текст ухвали складений: 18.06.14р.

.

Головуючий суддя
Шелест С.Б.

Судді:
Глущенко Я.Б.

Романчук О.М