Справа № 826/6040/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04 червня 2014 року 15 год. 24
хв. № 826/6040/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Данилишина В.М.,
суддів Качура І.А., Келеберди В.І., при
секретарі судових засідань Приходько
О.В., за участю представників позивача
та відповідача, розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Агроінком"
до Національного банку України про
визнання протиправною бездіяльності
відповідача та зобов'язання його
вчинити певні дії.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у судовому
засіданні 04 червня 2014 року проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 06 травня 2014 року надійшов
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Агроінком" (далі -
позивач, ТОВ "Агроінком") до
Національного банку України (далі -
відповідач) про визнання протиправною
бездіяльності відповідача, яка полягає
у ненаданні відповіді на запити
позивача від 06 березня та 11
листопада 2013 року (далі - запити), а
також зобов'язання відповідача
розглянути запити у порядку та строки,
встановлені Законом України "Про
інформацію".

В обґрунтування позову законний
представник позивача зазначив, що
позов підлягає задоволенню, оскільки
бездіяльність відповідача є
протиправною, що суперечить положенню
законодавства, згідно з яким, позивач
має право на отримання інформації.

Ухвалою суду від 08 травня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до судового розгляду
колегією суддів у судовому засіданні.

У ході судового розгляду справи
представники позивача підтримали
позов та просили задовольнити його
повністю.

Представник відповідача не визнала
позов та просила відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову, наданих суду у судовому
засіданні 21 травня 2014 року. Пояснила, що
підстави для задоволення позову
відсутні, оскільки відповідачем надано
відповіді за запити позивача.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та публічним акціонерним
товариством "Альфа-Банк" (далі - ПАТ
"Альфа-Банк") 06 вересня 2010 року укладено
договір купівлі-продажу цінних паперів
№ 162-Д, за умовами якого позивач
зобов'язався передати у власність ПАТ
"Альфа-Банк", а ПАТ "Альфа-Банк" -
прийняти та оплатити пакет цінних
паперів.

Відповідно до висновку від 23 лютого 2011
року № 11474/10-11 судово-почеркознавчої
експертизи за матеріалами справи № 33/437
за позовом ТОВ "Агроінком" до ПАТ
"Альфа-Банк", підпис від імені Процуна
Є.В. (генерального директора ТОВ
"Агроінком") за відповідним прізвищем у
графі "Від продавця" в договорі № 162-Д
виконано не Процуном Є.В., а іншою
особою із ретельним наслідуванням
підпису Процуна Є.В.

У зв'язку з викладеним, рішенням
Господарського суду міста Києва від 19
жовтня 2011 року у справі № 33/437-59/133
позовні вимоги ТОВ "Агроінком"
задоволено повністю, а саме визнано
недійсним договір № 162-Д.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 03 липня 2012 року
рішення Господарського суду міста
Києва від 19 жовтня 2011 року у справі №
33/437-59/133 залишено без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 15 серпня 2012 року касаційну
скаргу ПАТ "Альфа-Банк" на рішення
Господарського суду міста Києва від 19
жовтня 2011 року та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 03 липня 2012 року
у справі № 33/437-59/133 повернуто скаржнику,
а справу № 33/437-59/133 повернуто до
Господарського суду міста Києва.

У зв'язку з викладеним, враховуючи
необхідність витребування цінних
паперів із чужого незаконного
володіння, а також зважаючи на те, що
позивачу невідомо, хто володіє такими
цінними паперами, позивач звернувся до
відповідача із запитами.

Суд не погоджується з доводами
представників позивача щодо наявності
підстав для задоволення позову,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів та аналізу наступних
положень і обставин.

Так, у ході розгляду справи судом
з'ясовано, що позивач звернувся до
відповідача із запитом від 06 березня 2013
року, у якому просив надати інформацію
про те, хто являється власником пакету
цінних паперів - облігацій внутрішньої
державної позики.

Вказаний запит уповноваженим
представником відповідача отримано 12
березня 2013 року, що підтверджується
наявною у матеріалах справи копією
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення.

11 листопада 2013 року позивач повторно
звернувся до відповідача із запитом
щодо надання інформації, аналогічної
запитуваній раніше, який уповноваженим
представником відповідача отримано 18
листопада 2013 року, що також
підтверджується наявною у матеріалах
справи копією рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення.

Доводи представників позивача про
ненадання відповідачем відповідей на
запити спростовуються наявними у
матеріалах справи доказами.

Зокрема, у матеріалах справи містяться
копії листів-відповідей відповідача
від 02 квітня 2013 року № 65-210/3784 та від 13
березня 2014 року № 65-211/10237, зі змісту
яких вбачається, що відповідачем
розглянуто запити позивача та на них
надано відповіді.

Факт направлення вказаних
листів-відповідей на адресу позивача
підтверджується записами, зробленими у
журналах обліку вихідних документів
відповідача від 02 квітня 2013 року (запис
№ 184) та від 14 березня 2013 року (запис №
136), копії яких також містяться у
матеріалах справи.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 20
Закону України "Про доступ до публічної
інформації" (далі - Закон; у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), публічна інформація -
це відображена та задокументована
будь-якими засобами та на будь-яких
носіях інформація, що була отримана або
створена в процесі виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
обов'язків, передбачених чинним
законодавством, або яка знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, визначених цим
Законом.

Запит на інформацію - це прохання особи
до розпорядника інформації надати
публічну інформацію, що знаходиться у
його володінні.

Розпорядник інформації має надати
відповідь на запит на інформацію не
пізніше п'яти робочих днів з дня
отримання запиту.

При цьому, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону,
розпорядниками інформації для цілей
цього Закону визнаються суб'єкти
владних повноважень - органи державної
влади, інші державні органи, органи
місцевого самоврядування, органи влади
Автономної Республіки Крим, інші
суб'єкти, що здійснюють владні
управлінські функції відповідно до
законодавства та рішення яких є
обов'язковими для виконання.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що
відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 14 Закону
України "Про Національну депозитарну
систему та особливості електронного
обігу цінних паперів в Україні" (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), національна
депозитарна система складається з двох
рівнів.

Нижній рівень - це зберігачі, які ведуть
рахунки власників цінних паперів, та
реєстратори власників іменних цінних
паперів.

Верхній рівень - це Національний
депозитарій України (далі -
Національний депозитарій) і
депозитарії, що ведуть рахунки для
зберігачів та здійснюють кліринг і
розрахунки за угодами щодо цінних
паперів.

Учасники Національної депозитарної
системи гарантують конфіденційність
інформації щодо рахунків у цінних
паперах та обігу цінних паперів. Усі їх
працівники зобов'язані додержуватися
вимог конфіденційності інформації
щодо рахунків у цінних паперах та обігу
цінних паперів.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про
депозитарну систему України" (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), інформація, що
міститься у системі депозитарного
обліку, надається депозитарними
установами на письмову вимогу: 1) суду;
2) органів прокуратури України, Служби
безпеки України, Міністерства
внутрішніх справ України, податкової
міліції - стосовно проведення операцій
на рахунках конкретної юридичної або
фізичної особи за визначений період
виключно в межах кримінальної або
оперативно-розшукової справи; 3)
органів Антимонопольного комітету
України - стосовно відомостей про
власників цінних паперів, операцій на
рахунках власників цінних паперів, а
також про операції на рахунках
емітентів цінних паперів під час
розгляду заяв і справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та в інших випадках,
передбачених законодавством; 4) органів
Державної податкової служби України -
стосовно оподаткування операцій,
проведених на рахунках конкретної
юридичної або фізичної особи за
визначений період; 5) спеціально
уповноваженого органу виконавчої
влади з питань фінансового моніторингу
- стосовно додаткових відомостей про
фінансову операцію, що стала об'єктом
фінансового моніторингу; 6) органів
Державної виконавчої служби - в ході
здійснення ними виконавчого
провадження щодо стану рахунка в
цінних паперах конкретної юридичної
або фізичної особи та про операції за
її рахунком у цінних паперах за
конкретний проміжок часу; 7) Комісії -
стосовно відомостей про власників
цінних паперів, їх рахунки, а також про
відповідні операції з цінними паперами
цих власників; 8) Національного банку
України - стосовно відомостей про
власників цінних паперів, емітованих
банками, а також відповідно до Закону
України "Про Національний банк України"
- стосовно інформації про державні
цінні папери; 9) Національної комісії,
що здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг, у межах
її повноважень відповідно до Закону
України "Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг" - стосовно
відомостей про власників цінних
паперів, емітованих відповідними
фінансовими установами; 10)
нотаріальних контор (нотаріусів) або
дипломатичних представництв та
консульських установ України в
іноземних державах - стосовно
відомостей щодо рахунків у цінних
паперах померлих власників.

Таким чином, враховуючи викладені
положення та обставини, суд прийшов до
висновку про відсутність
протиправності у діяннях відповідача
та, як наслідок, відсутність підстав
для зобов'язання його повторно
розглянути запити відповідача.

Стосовно процесуального строку для
звернення позивача до суду з позовом
суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, абзацу 1 ч. 2 ст. 99 КАС
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Враховуючи викладені положення та
зважаючи, що із вимогою про визнання
протиправною бездіяльності
відповідача, яка полягає у ненаданні, у
тому числі, відповіді на запит від 11
листопада 2013 року позивач звернувся до
суду 28 квітня 2014 року (дата, зазначена
на поштовому штемпелі, проставленому
на конверті, у якому позов із додатками
до нього позивачем направлено до суду),
суд прийшов до висновку про не
пропущення позивачем встановленого
КАС України строку для звернення до
суду з позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

Із системного аналізу викладених
положень та обставин вбачається, що
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Агроінком" до
Національного банку України про
визнання протиправною бездіяльності
відповідача та зобов'язання його
вчинити певні дії є безпідставним,
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єкта владних повноважень та
відсутністю з його сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 122, 158-163, 167
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні
позову товариства з обмеженою
відповідальністю "Агроінком".

Копії постанови у повному обсязі
направити сторонам (вручити їх
уповноваженим представникам) у порядку
та строки, встановлені ст. 167 КАС
України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя
В.М. Данилишин

Суддя
І.А.
Качур

Суддя
В.І.
Келеберда

Постанова у повному обсязі складена 11
червня 2014 року