Справа № 2а-2405/10/0470
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/800/18962/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат" на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 27
травня 2010 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 25 липня 2012
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат" до
Криворізької митниці, Головного
управління Державного казначейства у
Дніпропетровській області про
скасування рішення та картки відмови, -

в с т а н о в и л а:

Відкрите акціонерне товариство
"Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат" звернулось в суд з позовом до
Криворізької митниці, Головного
управління Державного казначейства у
Дніпропетровській області, в якому
просило: визнати рішення Криворізької
митниці про визначення митної вартості
товарів №113000010/2010/000053/1 від 29 січня 2010
року протиправним; скасувати картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України №113030000/0/000023 від 29 січня
2010 року; стягнути з Державного бюджету
України в особі Головного управління
Державного казначейства у
Дніпропетровській області шкоду у
вигляді надмірно сплаченого ввізного
мита у розмірі 14290,79 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідачем протиправно, на підставі
необґрунтованого висновку щодо
заниження позивачем митної вартості
товарів, що ввозилися на територію
України, прийнято рішення про
визначення іншої, відмінної від
заявленої декларантом, митної вартості
товарів.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 27
травня 2010 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 25 липня 2012 року рішення суду першої
інстанції визнано нечинним в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
щодо визнання протиправним рішення
Криворізької митниці про визначення
митної вартості товарів №113000010/2010/000053/1
від 29 січня 2010 року, провадження у
справі стосовно зазначених позовних
вимог закрито, в решті залишено рішення
суду першої інстанції без змін.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, публічне
акціонерне товариство "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат"
звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати та задовольнити позов.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 14 грудня 2009 року
між Позивачем та Відкритим акціонерним
товариством "Белшина", Республіка
Беларусь, м. Бобруйськ (далі -
постачальник) було укладено
зовнішньоекономічний контракт
№8-09/221-37-10, згідно з умовами якого
постачальник зобов'язався здійснити
поставку шин 33.05-51 для автомобілів з
великою вантажопідйомністю позивачу, а
позивач зобов'язався прийняти та
оплатити товар на умовах, вказаних у
специфікаціях до контракту.

Під час здійснення перевірки заявленої
декларантом митної вартості товарів в
частині порівняння рівня заявленої
митної вартості товарів з рівнем
митної вартості товарів, що вже
оформлені виявилося, що позивачем
заявлена ціна товару 8 250 дол. США за
штуку, а шини цього ж виробника, цієї ж
марки ввозилися на митну територію
України, тобто, вже оформлені для
вільного використання на митній
території України, за ціною 8 960 дол. США
за штуку.

У зв'яжу з наведеним митним органом
було запропоновано декларанту для
підтвердження заявленої ним митної
вартості товарів подати додаткові
документи, а саме: 1)каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми виробника товару;
2)калькуляцію фірми виробника товару;
3)висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно із законодавством,
про що декларанту було повідомлено під
розпис.

29 січня 2010 року при митному оформленні
партії товару митним органом прийняте
рішення про визначення митної вартості
товарів №113000010/2010/000053/1, на підставі
якого 29 січня 2010 року стосовно
придбаного позивачем товару оформлено
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України за
№113030000/0/000023, якою зазначено, що товари
не підлягають митному оформленню з
причини коригування митної вартості
митним органом.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що декларант самостійно
відмовився від надання додаткових
документів, що підтверджували б
заявлену ним митну вартість товарів та
не скористався правом в десятиденний
термін надати додаткові документи, а
відтак оскаржувані рішення є
правомірними.

Закриваючи провадження в частині
позовних вимог щодо визнання
протиправним рішення Криворізької
митниці про визначення митної вартості
товарів №113000010/2010/000053/1 від 29 січня 2010
року, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що вказане рішення вже
було предметом судового розгляду, за
результатами якого позивачу було
відмовлено у позові.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 339 від 09 квітня 2008 року, який був
чинний на момент виникнення спірних
відносин, контроль за правильністю
визначення митної вартості товарів під
час проведення операцій їх митного
контролю і митного оформлення
здійснюється митним органом
відповідно до статті 41 Митного кодексу
України у тому числі шляхом проведення
перевірки документів, поданих для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, і відомостей, що
необхідні для здійснення митного
контролю, а також порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено.

Згідно з пунктами 11, 14 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від № 1766 від 20 грудня 2006 року, для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи. Якщо декларантом не подано в
установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Системний аналіз наведених норм дає
підстави стверджувати, що митний орган
має виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості. При цьому, такий контроль в
силу положень пункту 2 Порядку
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 339 від 09 квітня 2008
року, може здійснюватися в тому числі
шляхом порівняння рівня заявленої
митної вартості товарів з рівнем
митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, тобто з
використанням бази даних Єдиної
автоматизованої системи Державної
митної служби України, яка містить
відповідну інформацію.

В той же час, розбіжність між рівнем
заявленої декларантом митної вартості
товару та рівнем митної вартості
ідентичних або подібних товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, не є
достатньою для висновку про
недостовірність даних щодо митної
вартості товарів, заявленої
декларантом, а відтак законом
передбачено порядок проведення
консультацій щодо визначення митної
вартості товару.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу
України основним є метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Відповідно до статті 267 Митного кодексу
України метод визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартості
операції), використовується в разі,
якщо: немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) стосовно продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, що унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не може бути
зроблено відповідне коригування
відповідно до положень частини другої
цієї статті; 4) покупець і продавець не є
пов'язаними між собою особами або хоч і
є пов'язаними між собою особами, але ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Статтею 266 Митного кодексу України
встановлено, що якщо митна вартість не
може бути визначена за методом 1 згідно
з положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У разі неможливості
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, відповідно
до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за
основу може братися або ціна, за якою
оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю відповідно до вимог статті 271,
або обчислена відповідно до вимог
статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

У відповідності до статті 273 Митного
кодексу України резервний метод оцінки
товарів, що імпортуються,
застосовується у випадках, коли митна
вартість не може бути визначена за
допомогою інших методів митної оцінки
товарів.

З аналізу наведених норм, можна дійти
висновку, що у разі незгоди митного
органу із митною вартістю
імпортованого товару, митний орган
відповідно до вимог статті 266 Митного
кодексу України зобов'язаний провести
процедуру консультацій у ході яких має
дійти висновків щодо застосування того
чи іншого методу визначення вартості
товарів, при цьому, кожний наступний
метод застосовується у разі
неможливості застосування
попереднього із наведенням
відповідних аргументів.

Висновки судів попередніх інстанцій
про відмову позивача надати
витребувані митним органом документи є
передчасними, оскільки відповідно до
пункту 13 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від № 1766 від 20 грудня
2006 року, у разі відмови подати
додаткові документи декларант робить
відповідний запис із зазначенням дати,
прізвища та проставлення свого
підпису на зворотному боці основного
аркуша декларації митної вартості. В
той же час судами не встановлювалось чи
мав місце такий запис.

Крім того, судами попередніх інстанцій
зазначено, що позивач не надав
витребувані документи в 10-ти денний
строк, однак як вказано позивачем в
позовній заяві, товар було заявлено до
митного оформлення 28 січня 2010 року, а
оскаржувані рішення датовані 29 січня
2010 року, а відтак позивач не мав часу
надати витребувані документи. У
випадку встановлення факту
відсутності відмови позивача у наданні
документів та враховуючи час винесення
оскаржуваних рішень з моменту подання
заяви щодо митного оформлення товару,
можна буде стверджувати щодо не
проведення митним органом процедури
консультації з декларантом, а відтак це
питання підлягає дослідженню при
новому розгляді справи.

Крім того, судам попередніх інстанцій
слід врахувати, що ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 18
грудня 2012 року справу №2а-2917/10/0470 було
направлено на новий розгляд, а
постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
березня 2013 року провадження у справі
щодо визнання протиправним рішення
Криворізької митниці про визначення
митної вартості товарів №113000010/2010/000053/1
від 29 січня 2010 року закрито з
посиланням на дану справу, а відтак
судам попередніх інстанцій слід
врахувати, що висновки відносно
наявності підстав для закриття
провадження у цій справі є
передчасними.

За правилами частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат"
задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 27
травня 2010 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 25 липня 2012
року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша