Справа № 809/1153/14
Суддя: Черепій П.М.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"12" червня 2014 р.
Справа № 809/1153/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Черепія П.М.

при секретарі Візінського М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Чехи М.В.,

від відповідача: Сухарського С.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: Приватного
акціонерного товариства "СТМ"

до відповідача: Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі ГУ Міндоходів в
Івано-Франківської області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № , №
від 19.12.2013 р. та № від 05.03.2014 р.,-

ВСТАНОВИВ:

15.04.2014 року Приватне акціонерне
товариство "СТМ" (надалі - позивач)
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Галицькому районі ГУ
Міндоходів в Івано-Франківської
області (надалі - відповідач) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень № ,
№ від 19.12.2013 р. та № від
05.03.2014 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
контролюючим органом проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ПрАТ "СТМ" з питань
правильності визначення повноти
нарахування та своєчасності сплати
податку на прибуток підприємства за
період з 01.07.2011 року по 30.09.2012 року та
податку на додану вартість за період з
01.08.2011 року по 31.08.2012 року по
взаємовідносинах з ДП "СТМ-Іва". За
результатами перевірки складено акт №
420/2200/19389851 від 03.12.2013 року і, винесено
податкові повідомлення-рішення №
та № від 19.12.2013 р., якими
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем - податок на
прибуток приватних підприємств в
розмірі 199566 грн. (з яких 180527 грн.
основний платіж та 19039 грн. штрафні
санкції) та збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 204110 грн. (з яких 163287
грн. основний платіж та 40823 грн. штрафні
санкції), правом на оскарження яких
позивач скористався в
адміністративному порядку. За
результатами розгляду скарги Головним
управлінням Міндоходів в
Івано-Франківській області 10.02.2014 року
прийнято рішення № 180/10/09-19-10-01-19/18/53,
яким скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 19.12.2013
року в частині визначення 1 грн.
грошового зобов'язання по податку на
прибуток за штрафною санкцією. На
підставі вказаного рішення,
відповідачем 05.03.2014 року винесено
податкове повідомлення-рішення №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем - податок на
прибуток приватних підприємств в
розмірі 199565 грн. (з яких 180527 грн.
основний платіж та 19038 грн. штрафні
санкції). Вважає такі податкові
повідомлення - рішення
необгрунтованими та просить суд
визнати їх протиправними та скасувати.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені вимоги підтримав з
підстав викладених в
адміністративному позові. Просив позов
задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
щодо задоволення адміністративного
позову заперечив з підстав наведених в
письмовому запереченні від 03.06.2014 року,
що долучене до матеріалів справи. (Т.1.
а.с. 190 - 192).

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши і оцінивши докази, суд
дійшов висновку про те, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 16.12.1992 року ПрАТ
"СТМ" зареєстроване Галицькою районною
державною адміністрацією
Івано-Франківської області як юридична
особа, що підтверджується випискою з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. (Т.1.
а.с. 91 - 92).

На підставі направлення від 22.11.2013 року
№ 000012 та відповідно до наказу від 22.11.2013
року № 235 державним
ревізором-інспектором відділу
податкового аудиту ДПІ у Галицькому
районі ГУ Міндоходів в
Івано-Франківської області проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка ПрАТ "СТМ" з питань
правильності визначення повноти
нарахування та своєчасності сплати
податку на прибуток підприємства за
період з 01.07.2011 року по 30.09.2012 року та
податку на додану вартість за період з
01.08.2011 року по 31.08.2012 року по
взаємовідносинах з ДП "СТМ-Іва", про що
складено акт № 420/2200/19389851 від 03.12.2013
року. (Т.1. а.с. 12 - 46).

Згідно висновків вказаного акту,
перевіркою встановлено порушення ПрАТ
"СТМ":

1)проведення операцій з купівлі-продажу
не спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах, здійснених ПрАТ "СТМ" при
придбанні товарів (послуг) у ДП
"СТМ-Іва". Товар (послуги) по вказаних
правочинах не був переданий в
порушення статтей 662, 655, та 656 ЦК
України.

2)встановлено відсутність об'єктів, які
підпадають під визначення статтей 134,
135, 138, 185, 187, 198 ПК України, в частині
проведених фінансово-господарських
операцій ПрАТ "СТМ" при придбанні
товарів (послуг) від ДП "СТМ-Іва".

3)встановлено порушення пункту 198.2,
пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 ПК
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість в сумі 163287
грн., в тому числі по податкових
періодах: за серпень 2011 року - ПДВ 13860
грн., за жовтень 2011 року - ПДВ 36298 грн., за
листопад 20112 року - ПДВ 34828 грн., за
січень 2012 року - ПДВ 2024 грн., за лютий 2012
року - ПДВ 14151 грн., за травень 2012 року -
ПДВ 17640 грн., за серпень 2012 року - ПДВ 28636
грн.

4)порушення пункту 44.1 статті 44, пункту
138.2, пункту 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 ПК України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток в сумі 180527 грн., в тому числі по
податкових періодах: ІІІ квартал 2011
року на суму 15939 грн., ІV квартал 2011 року
на суму 88436 грн., ІІ квартал 2012 року на
суму 18522 грн., ІІІ квартал 2012 року на
суму 46605 грн.

За наслідками проведеної перевірки, що
викладені у висновках вищевказаного
акту, відповідачем винесено податкові
повідомлення-рішення № та №
від 19.12.2013 р., якими позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем - податок на прибуток
приватних підприємств в розмірі 199566
грн. (з яких 180527 грн. основний платіж та
19039 грн. штрафні санкції) та збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на суму 204110 грн. (з
яких 163287 грн. основний платіж та 40823 грн.
штрафні санкції) відповідно. (Т.1. а.с. 47,
51).

Як встановлено судом, позивач не
погоджуючись з податковими
повідомленнями-рішеннями відповідача,
оскаржив їх в адміністративному
порядку.

Так, за результатами розгляду скарги
Головним управлінням Міндоходів в
Івано-Франківській області 10.02.2014 року
прийнято рішення № 180/10/09-19-10-01-19/18/53,
яким скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 19.12.2013
року в частині визначення 1,0 грн.
грошового зобв'язання по податку на
прибуток за штрафною санкцією. (Т.1. а.с 52
- 58).

На підставі вказаного рішення, 05.03.2014
року ДПІ у Галицькому районі ГУ
Міндоходів в Івано-Франківської
області винесено податкове
повідомлення-рішення № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем - податок на прибуток
приватних підприємств в розмірі 199565
грн. (з яких 180527 грн. основний платіж та
19038 грн. штрафні санкції). (Т.1 а.с. 59).

Однак такі висновки відповідача, суд
вважає не підтвердженими та такими, що
не відповідають фактичним обставинам
справи.

В судовому засіданні встановлено, що ДП
"СТМ-Іва" відповідно договору поставки
№ 00017 від 01.06.2011 року здійснювало
постачання ПрАТ "СТМ" синтетичних труб.
(Т.1. а.с. 95).

Виконання вказаного договору
підтверджується видатковими
накладними, податковими накладними,
платіжними дорученнями (Т.2. а.с. 6-23),
довіреностями (Т.1. а.с. 96 - 105),
прибутковими накладними (Т.1. а.с. 106 - 119),
актами приймання виконаних
будівельних робіт, актами списання. (Т.1.
а.с. 136 - 188).

Відповідач, обґрунтовуючи
безпідставність позовних вимог,
посилався на акт ДПІ у м.
Івано-Франківську ГУ Міндоходів в
Івано-Франківській області "Про
результати документальної
позапланової виїзної перевірки ДП
"СТМ-Іва" з питань правильності
визначення повноти нарахування та
своєчасності сплати податку на
прибуток підприємства за період з
01.07.2010 року по 31.12.2012 року та по податку
на додану вартість за період з 01.07.2010
року по 31.07.2013 року по взаємовідносинах
з ТзОВ "Гарант-Буд-Сервіс", ТзОВ БТК
"Євробуд", ТзОВ "ТПК ГРУП", ТзОВ "Нові
Технології ТПВ"" № 1365/09-15-22-2/30609637 від
11.09.2013 року, яким встановлено, що ДП
"СТМ-Іва" здійснювало купівлю труб у
ТзОВ "Гарант-Буд-Сервіс", ТзОВ БТК
"Євробуд", ТзОВ "ТПК ГРУП", ТзОВ "Нові
Технології ТПВ". В подальшому придбані
товари ДП "СТМ-Іва" реалізовано
суб'єктам господарювання, в тому числі
ПрАТ "СТМ".

Згідно висновків даного акту
встановлено проведення безтоварних
операцій, спрямованих на надання
податкової вигоди для третіх осіб з
метою штучного формування валових
витрат (витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування) та
податкового кредиту. Підставою для
вищевказаних висновків слугували
змісти отриманих актів перевірок ДПІ у
Печерському районі м. Києва: від 17.05.2013
року № 1691/22-8/37635291 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТзОВ
"Гарант-Буд-Сервіс" щодо підтвердження
господарських відносин платниками
податків за період з 01.10.2011 року по
30.04.2012 року", від 16.05.2013 року № 1689/22-8/33499358
"Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТзОВ БТК "Євробуд",
щодо підтвердження господарських
відносин платниками податків за період
з 01.08.2011 року по 24.11.2011 року", від 03.04.2013
року № 1239/22-2/38148831 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТзОВ "ТПК
ГРУП", щодо підтвердження
господарських відносин платниками
податків за період з 02.04.2012 року по
28.02.2013 року", від 08.11.2012 року № 4723/22-1/35921869
"Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТзОВ "Нові
Технології ТПВ", щодо підтвердження
господарських відносин платниками
податків за травень - липень 2012 року".
(Т.1. а.с. 216 - 252).

Проведеними перевірками встановлено,
що вищезазначені суб'єкти
господарювання фактично не могли
здійснювати господарські операції з
придбання товарів (робіт, послуг)
начебто отриманих від
підприємств-постачальників, через
відсутність у підприємств майна та
інших матеріальних ресурсів,
економічно необхідних для здійснення
такого виду діяльності, відсутність
необхідних умов для досягнення
результатів економічної діяльності,
відсутність управлінського та
технічного персоналу, основних
засобів, складських приміщень,
транспортних засобів, механізмів, як
наслідок відсутність постачання
товарів (робіт, послуг) в адресу
підприємств-покупців, а отже зазначені
операції є безтоварними.

Вирішуючи наявний податковий спір по
суті суд виходив із наступного.

Спеціальним нормативно-правовим актом,
який визначав платників податку на
прибуток, на додану вартість, об'єкти,
базу та ставки оподаткування, перелік
неоподатковуваних та звільнених від
оподаткування операцій, особливості
оподаткування експортних та імпортних
операцій, поняття податкової
накладної, порядок обліку, звітування
та внесення податку на додану вартість
до бюджету на час виникнення
правовідносин є Податковий кодекс
України (надалі - ПК України).

Так, відповідно до підпункту 133.1.1
пункту 133.1 статті 133 ПК України,
платниками податку на прибуток з числа
резидентів є суб'єкти господарювання -
юридичні особи, які провадять
господарську діяльність як на
території України, так і за її межами.

Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті
134 ПК України, об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та
суму інших витрат звітного
податкового періоду, визначених
згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу,
з урахуванням правил, встановлених
статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пункту 135.2. статті
135 ПК України, доходи визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують отримання платником
податку доходів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно статті 1 Закону України від
16.07.1999р. № 996-ХІУ "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні
" первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

В частині 1 статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність" зазначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є дані лише первинних
документів, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це не
можливо - безпосередньо після її
закінчення.

В частині 2 статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність" зазначено, що первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа; дату і
місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської
операції; посади осіб відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
здійсненні господарської діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1
статті 14 ПК України, податковий кредит
податку на додану вартість - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього кодексу.

Згідно статті пункту 198.1. статті 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до вимог пункту 198.3. статті
198 ПК України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

При цьому ПК України визначає лише два
випадки, за яких неможливе включення
витрат по сплаті податку на додану
вартість до податкового кредиту
звітного періоду.

Так, відповідно до пункту 198.4. статті 198
цього кодексу, якщо платник податку
придбає (виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

В силу положень статті 198.6. ПК України,
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Згідно пункту 198.2. статті 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг, або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 201.1. статті 201 ПК
України, платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну, що
має містити зазначені окремими рядками
реквізити, визначені вказаним
підпунктом.

Згідно пункту 201.10. статті 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

В силу положень пункту 200.1. статті 200 ПК
України, сума податку, що підлягає
платі (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Отже, з наведених законодавчих
приписів випливає, що надання
податковому органу всіх належним чином
оформлених документів, передбачених
законодавством про податки та збори, з
метою одержання бюджетного
відшкодування є підставою для його
одержання, якщо податковим органом не
встановлено та не доведено, що
відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних яких установлена
судом.

Як встановлено судом і це
підтверджується матеріалами справи,
поставка продукції здійснювалась
відповідно до укладеного договору. Для
перевірки контролюючим органам надані
видаткові накладні на одержану
продукцію та дані бухгалтерського
обліку, що відображені в акті
перевірки.

З урахуванням встановленого в судовому
засіданні та системного аналізу
письмових доказів, суд приходить до
переконання, що укладений між
позивачем та його контрагентом договір
поставки № 00017 від 01.06.2011 року виконаний
у повному обсязі, що підтверджується
видатковими накладними, податковими
накладними, платіжними дорученнями (Т.2.
а.с. 6-23), довіреностями (Т.1. а.с. 96 - 105),
прибутковими накладними (Т.1. а.с. 106 - 119),
актами приймання виконаних
будівельних робіт, актами списання. (Т.1.
а.с. 136 - 188). Наявність умислу на
укладання договору поставки з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, відповідачем не
доведено, а тому вказаний правочин не
може розглядатися як нікчемний з
мотивів його завідомої суперечності
інтересам держави і суспільства.

За таких обставин, відповідачем
протиправно збільшено позивачу суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість та з податку на
прибуток приватних підприємств і, як
наслідок, безпідставно накладено на
даного платника податків штрафні
санкції, а тому оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є протиправними.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2
КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони, зокрема обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2
КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони, зокрема обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

З урахуванням викладеного, на
переконання суду, оскаржувані
податкові повідомлення-рішення №
, № від 19.12.2013 року та №
від 05.03.2014 року не ґрунтуються на
нормах права, внаслідок чого
підлягають визнанню протиправними та
скасуванню, а адміністративний позов -
до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова або
службова особа.

До позовної заяви додано платіжне
доручення № 35 від 14.04.2014 року про сплату
судового збору у розмірі 487,20 грн. (а.с. 4).

У зв'язку із задоволенням позовних
вимоги з Державного бюджету України
підлягають стягненню на користь
позивача витрати у вигляді судового
збору у розмірі 487,20 грн.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158, 158, 160, 161,
162, 163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та
скасувати податкові повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції в Галицькому районі ГУ
Міндоходів в Івано-Франківській
області № , № від 19.12.2013 року
та № від 05.03.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного акціонерного
товариства "СМТ" сплачений ним судовий
збір в розмірі 487,20 грн. (чотириста
вісімдесят сім гривень двадцять
копійок).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
Черепій
П.М.

Постанова складена в повному
обсязі 17.06.2014 року.