Справа № 826/3704/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/3704/14
у 1-й інстанції: Кузьменко В.А.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак
Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду апеляційну
скаргу Міністерства закордонних справ
України на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 10
квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Адвоката
ОСОБА_2 до Міністерства закордонних
справ України про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року, позивач звернувся до
Окружного адміністративного суду
м.Києва з позовом до Міністерства
закордонних справ України про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії. Свої позовні
вимоги мотивував тим, що не надання
Міністерством закордонних справ
України відповіді по суті
адвокатського запиту суперечить
вимогам частини другої статті 24 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність" та є протиправною
бездіяльністю. Просив суд визнати
протиправною бездіяльність
відповідача щодо ненадання ОСОБА_2
інформації на адвокатський запит від 13
березня 2014 року №77-10; зобов'язати
відповідача надати ОСОБА_2 повну
відповідь на запит від 13 березня 2014
року №77-10 з наступною інформацією: на
підставі чого був зроблений висновок
про розкрадання державних коштів та їх
незаконним виведенням за межі України
ОСОБА_3; які документи направлялись до
органів Європейського Союзу, Уряду
Канади та урядів інших країн на
підтвердження корумпованості ОСОБА_3
та незаконного присвоєння ним
власності України або іншого майна,
документів, що стали підставою для
застосування санкцій по відношенню до
ОСОБА_3; який державний орган або
посадова особа та на якій підставі
звертались до відповідних країн та
організацій задля застосування
санкцій проти ОСОБА_3; зобов'язати
відповідача надати позивачу належним
чином завірені копії запитуваних в
запиті від 13 березня 2014 року №77-10
документів.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 10
квітня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Зобов'язано Міністерство закордонних
справ України повторно розглянути
адвокатський запит Адвоката ОСОБА_2 від
13 березня 2014 року №77-10.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати другий
пункт постанови суду першої інстанції
як таку, що постановлена з порушенням
норм матеріального та процесуального
права щодо зобов'язання Міністерство
закордонних справ України повторно
розглянути адвокатський запит
Адвоката ОСОБА_2 від 13 березня 2014 року
№77-10.

Заслухавши суддю - доповідача та
розглянувши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а
постанова суду - скасуванню з таких
підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п.
4 КАС України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Проте, Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
часткового задоволення позовних вимог,
з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 має право на заняття
адвокатською діяльністю, що
підтверджується свідоцтвом про право
на заняття адвокатською діяльністю від
20 серпня 2012 року №2597, та згідно ордеру
від 12 березня 2014 року серії ДП №612/000008
надає правову допомогу ОСОБА_3.

Позивач звернувся до Міністерства
закордонних справ України із
адвокатським запитом від 13 березня 2014
року №77-10, в якому просив протягом п'яти
днів надати наступну інформацію: на
підставі чого був зроблений висновок
про розкрадання державних коштів та їх
незаконним виведенням за межі України
ОСОБА_3; які документи направлялись до
органів Європейського Союзу, Уряду
Канади та урядів інших країн на
підтвердження корумпованості ОСОБА_3
та незаконного присвоєння ним
власності України або іншого майна,
документів, що стали підставою для
застосування санкцій по відношенню
ОСОБА_3; який державний орган або
посадова особа та на якій підставі
звертались до відповідних країн та
організацій задля застосування
санкцій до ОСОБА_3, надати копії
вищевказаних документів.

До вказаного запиту позивач додав
копію ордеру та свідоцтва про право на
заняття адвокатською діяльністю.

У відповідь на адвокатський запит
ОСОБА_2 відповідач у листі від 18 березня
2014 року №71/КПП/19-091-176 повідомив, що
відповідно до положення про
Міністерство закордонних справ
України, затвердженого Указом
Президента України від 06 квітня 2001 року
№381/2011, Міністерство є головним органом
у системі центральних органів
виконавчої влади у формуванні та
забезпечення реалізації державної
політики у сфері зовнішніх відносин,
який координує взаємодію органів
державної влади в частині здійснення
ними зовнішніх відносин та виконання
міжнародних зобов'язань України.
Згідно зі статтею 545 Кримінального
процесуального кодексу України,
Генеральна прокуратура України
звертається із запитами про міжнародну
правову допомогу у кримінальному
провадженні під час досудового
розслідування, а Міністерство юстиції
України - під час судового провадження.
Уповноважений центральний орган
України при зверненні за міжнародною
правовою допомогою до іноземної
держави керується положеннями Кодексу,
зокрема Розділ ІХ "Міжнародне
співробітництво під час кримінального
провадження.

Виходячи з наданих у запиті позивача
запиті відомостей та із урахування
викладеного, відповідач зазначив про
доцільність звернення до відповідного
компетентного органу з метою отримання
запитуваної інформації.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам необхідно зазначити наступне.

Судом першої інстанції у постанові від
10.04.2014 року зазначено, що норми Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» не передбачають порядку
дій державного органу, якщо останній не
володіє запитуваною інформацією та, в
силу своїх повноважень, не повинен нею
володіти.

У зв'язку із цим суд першої інстанції,
застосовуючи аналогію закону, вважав
за можливе застосувати до спірних
правовідносин за аналогією норми
Закону України «Про доступ до
публічної інформації». Частиною 3
статті 22 цього Закону визначено, що
розпорядник інформації, який не
володіє запитуваною інформацією, але
якому за статусом або характером
діяльності відомо або має бути відомо,
хто нею володіє, зобов'язаний направити
цей запит належному розпоряднику з
одночасним повідомленням про це
запитувача.

З таким висновком суду першої
інстанції погодитися неможливо з
огляду на те, що це є застосуванням
таких норм матеріального права, які не
поширюються на дані правовідносини, з
огляду на таке.

Частина 7 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлює, що у разі відсутності
закону, що регулює відповідні
правовідносини, суд застосовує закон,
що регулює подібні правовідносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого закону суд виходить яз
конституційних принципів і загальних
засад права (аналогія права).

Правові засади організації і
діяльності адвокатури та здійснення
адвокатської діяльності в Україні
регулюються Законом України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до частини першої статті 24
Закону України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність», адвокатський
запит - письмове звернення адвоката до
органу державної влади, органу
місцевого самоврядування, їх посадових
та службових осіб, підприємств, установ
і організацій незалежно від форми
власності та підпорядкування,
громадських об'єднань про надання
інформації, копій документів,
необхідних адвокату для надання
правової допомоги клієнту.

Закон України «Про доступ до публічної
інформації» у свою чергу визначає
порядок здійснення та забезпечення
права кожного на доступ до інформації,
що знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом, та інформації,
що становить суспільний інтерес.
Запитувач має право звернутися до
розпорядника інформації із запитом на
інформацію незалежно від того,
стосується ця інформація його особисто
чи ні, без пояснення причини подання
запиту.

Запитувана позивачем інформація не
належить до категорії публічної
інформації або інформації, що
становить суспільний інтерес. Навпаки,
у своєму запиті позивач чітко вказує,
що він надає правову допомогу на
підставі договору від 03.03.2014 року
ОСОБА_3, у зв'язку із чим та, керуючись
положеннями статей 20 та 24 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність», звертається із
адвокатським запитом.

Дії позивача, спрямовані на отримання
запитуваної інформації, чітко
підпадають під визначення
«адвокатський запит» і, відповідно,
регулюються виключно Законом України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність».

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», дія цього Закону не
поширюється на відносини у сфері
звернень громадян, які регулюються
спеціальним законом. У даному випадку
відносини, пов'язані з отриманням
інформації, копій документів,
необхідних адвокату для надання
правової допомоги клієнту, регулюються
спеціальним законом - Законом України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність».

Також суд першої інстанції зауважив, що
відповідь МЗС, викладена у листі від
18.03.2014 року №71/КПП/19-091-176, не є
відповіддю про надання інформації на
адвокатський запит або відмовою у
наданні інформації. Суд вирішив, що для
повного захисту прав, свобод та
інтересів Позивача в рамках даного
адміністративного спору необхідно
вийти за межі позовних вимог а
зобов'язати МЗС повторно розглянути
адвокатський запит від 13.03.2014 року №77-10.

Відповідно до Положення про
Міністерство закордонних справ
України затвердженого Указом
Президента України від 06.04.2011 №381, МЗС
України є головним органом у системі
центральних органів виконавчої влад и
у формуванні та забезпеченні
реалізації державної політики у сфері
зовнішніх зносин України.

Абзацом четвертим частини один статті
24 Закону України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність» передбачено,
що надання адвокату інформації та
копій документів, отриманих під час
здійснення кримінального провадження,
здійснюється в порядку, встановленому
кримінальним процесуальним законом.

У відповіді МЗС, викладеній у листі МЗС
від 18.03.2014 року №71/КПП/19-091-176, із
посиланням на статтю 545 Кримінального
процесуального кодексу України,
зазначено, що Генеральна прокуратура
України звертається із запитами про
міжнародну правову допомогу у
кримінальному провадженні під час
досудового розслідування, а
Міністерство юстиції України - під час
судового провадження.

Беручи до уваги викладене, та з огляду
на відомості, викладені позивачем у
запиті, зокрема, що Рада ЄС 05.03.2014 року
прийняла рішення про застосувангя
санкцій до осіб (серед яких значиться
ОСОБА_3), що є суб'єктами кримінального
розслідування у злочинах, пов'язаних з
розкраданням державних коштів та їх
незаконним виведенням за межі України,
МЗС рекомендувало Позивачу звернутися
до відповідного компетентного органу з
метою отримання запитуваної
інформації.

Крім того, статтею 6 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
встановлено, що адвокатом може бути
фізична особа, яка має повну вищу
юридичну освіту, володіє державною
мовою, має стаж роботи в галузі права не
менше двох років, склала
кваліфікаційний іспит, пройшла
стажування (крім випадків,
встановлених цим Законом), склала
присягу адвоката України та отримала
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю.

Відповідно, позивач, який є власником
свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю від 20.08.2012 №2597
(копія якого є у матеріалах справи), є
особою, яка має повну вищу юридичну
освіту і склала кваліфікаційний іспит,
має стаж роботи в галузі права.
Відповідно, позивач знає або мав би
знати достеменно у силу своїх знань,
досвіду, освітньокваліфікаційного
рівня та спеціальності, що абзацом
четвертим частини один статті 24 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» передбачено, що надання
адвокату інформації та копій
документів, отриманих під час
здійснення кримінального провадження,
здійснюється в порядку, встановленому
кримінальним процесуальним законом, і
звернутися з адвокатським запитом до
відповідного компетентного органу з
мето:о отримання запитуваної
інформації.

Як встановлює частина друга статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд розглядає адміністративні
справи не інакше як а позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Суд першої інстанції у своїй постанові
від 10.04.2014 року ухвалив, що на
переконання суду, відсутність в
матеріалах справи доказів того, що МЗС
володіє запитуваною інформацією,
спростовує факт протиправної
бездіяльності останнього щодо
ненадання позивачу інформації на
адвокатський запит від 13.03.2014 року №77-10
та виключає можливість зобов'язати МЗС
надати відповідну інформацію і копії
документів.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що у
даному випадку відсутні підстави для
прийняття судом рішення вийти за межі
позовних вимог та зобов'язати МЗС
повторно розглянути адвокатський
запит ОСОБА_2 від 13.03.2014 року №77-10,
оскільки МЗС не приймало жодних
протиправних рішень, не вчиняло жодних
протиправних діянь (дій або
бездіяльності), які б мали наслідком
порушення прав, свобод та інтересів
позивача, і не є органом державної
влади, який є компетентним органом
згідно кримінального процесуального
законодавства щодо надання адвокату
інформації та копій документів,
отриманих під час здійснення
кримінального провадження, відтак
зобов'язання судом першої інстанції до
повторного розгляду МЗС запиту із
заздалегідь відомим негативним
результатом (відсутністю інформації
для надання в межах компетенції) не
узгоджується з вимогами законодавства,
є нелогічним і таким, що призведе до
зайвого витрачання часу і зусиль
позивача щодо захисту ним його клієнта.

Враховуючи те, що позивач звертався до
МЗС України в рамках спеціального
Закону України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність», а цей закон
визначає порядок надання відомостей
спеціальному суб»єкту - адвокату, то
МЗС України, даючи відповідь діяв в
межах статті 19 Конституції України.

Підстав для застосування Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», колегія суддів не вбачає,
оскільки, позивач має вищу юридичну
освіту, розуміється на законах та мав
право вибору на звернення по іншому
закону, але обрав спеціальний закон.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, відповідачем, з урахуванням всіх
встановлених фактичних обставин по
справі та вимог законодавства,
доведено правомірність своїх дій.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, оскільки суд першої
інстанції не повно встановив обставини
у справі, його висновки не відповідають
обставинам справи, судове рішення
ухвалене з порушенням норм
матеріального права, тому постанова
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 10 квітня 2014 року підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н
О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства
закордонних справ України - задоволити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 10 квітня 2014 року -
скасувати.

У задоволенні адміністративного
позову Адвоката ОСОБА_2 до Міністерства
закордонних справ України про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії - відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї
може бути подана касаційна скарга до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї постанови у повному обсязі, тобто
з 24 червня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено - 20
червня 2014 року.

Головуючий суддя

Костюк Л.О.

Судді:

Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.