Справа № 805/14534/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/800/2350/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі
міста Макіївки Донецької області про
визнання дій, вимог та рішень
протиправними, скасування вимог та
рішень, провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі міста
Макіївки Донецької області на ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року та постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 11 листопада
2013 року,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року позивач - ФОП ОСОБА_4
звернувся до суду першої інстанції з
позовом, в якому просив визнати дії
відповідача - УПФ в Центрально-Міському
районі міста Макіївки Донецької
області протиправними та скасувати
його вимоги.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 11
листопада 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року, адміністративний позов
задоволено частково:

- визнано протиправними дії
відповідача у вигляді нарахування
недоїмки по єдиному внеску відповідно
до вимог № Ф-952У від 20.05.2013 року на суму
недоїмки 1193,93 гривень, № Ф-952У від 19.07.2013
року на суму недоїмки 5937,53 гривень, №
Ф-952 від 19.07.2013 року на суму недоїмки 7470,90
гривень, № Ф-952У від 22.07.2013 року на суму
недоїмки 1194,03 гривень;

- визнано протиправними дії
відповідача у вигляді нарахування
недоїмки по єдиному внеску відповідно
до вимоги № Ф-952 від 22.07.2013 року в
частині нарахування суми недоїмки 8494,92
гривень;

- визнано протиправними дії відповідач
у вигляді нарахування штрафних санкцій
рішенням № 1507 від 18.04.2013 року;

- скасовано повністю вимоги
відповідача № Ф-952У від 20.05.2013 року,
№ Ф-952У від 19.07.2013 року, № Ф-952 від 19.07.2013
року, № Ф-952У від 22.07.2013 року;

- скасовано вимогу відповідача № Ф-952
від 22.07.2013 року в частині нарахування
суми недоїмки 8494,92 гривень.

- скасовано рішення відповідача № 1507
від 18.04.2013 року.

- в задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували
свої рішення тим, що позивач є
пенсіонером, який отримує пенсію за
віком, з урахуванням чого має
передбачене ч. 4 ст. 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», право на
звільнення від сплати єдиного внеску.

У поданій касаційній скарзі відповідач
заявив вимоги про скасування рішень
судів першої та апеляційної інстанції,
як таких, що постановлені із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

У доводах касаційної скарги,
відповідач зазначає, що позивач не є
пенсіонером за віком, оскільки пенсія
призначена на пільгових умовах із
зменшенням пенсійного віку, а тому він
не звільнений від сплати єдиного
державного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, відповідно до пункту
першого частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини.

Позивач є фізичною особою-підприємцем
(а.с.13), перебуває на спрощеній системі
оподаткування (а.с.14).

Згідно пенсійного посвідчення серії
НОМЕР_1 виданого 08.04.2003 року позивач є
пенсіонером за віком (а.с. 15).

18.04.2013 року відповідачем складено акт №
1052, яким з боку позивача встановлено
порушення п.4 ч.2 ст. 6 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» та п. 3.2 р. ІІІ
Порядку формування та подання
страхувальниками звіту щодо сум
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування органам
Пенсійного фонду України
затвердженого Постановою Правління
ПФУ від 08.10.2010 року № 22-2,
зареєстрованого в Мінюсті 01.11.2010 року
за № 1014/18309 із відповідними змінами та
доповненнями, у вигляді ненадання
звіту за 2011 рік із граничним строком
подання 02.04.2013 року.

На підставі вказаного акту
відповідачем прийнято рішення № 1506 від
18.04.2013 року про застосування до
позивача штрафних санкцій на суму 170,00
гривень, за неподання, звітності,
передбаченої Законом України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі - рішення
№ 1506).

18.04.2013 року відповідачем складено акт №
1053, яким з боку позивача встановлено
порушення п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» та п. 3.2 р. ІІІ
Порядку формування та подання
страхувальниками звіту щодо сум
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування органам
Пенсійного фонду України
затвердженого Постановою Правління
ПФУ від 08.10.2010 року № 22-2,
зареєстрованого в Мінюсті 01.11.2010 року
за № 1014/18309 із відповідними змінами та
доповненнями, у вигляді ненадання
звіту за 2012 рік із граничним строком
подання 11.02.2013 року.

На підставі вказаного акту
відповідачем прийнято рішення № 1507 від
18.04.2013 року про застосування до
позивача штрафних санкцій на суму 170,00
гривень за неподання, звітності,
передбаченої Законом України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі,- спірне
рішення № 1507).

До позивача відповідачем надіслано
наступні вимоги № Ф-952У від 20.05.2013 року
на суму недоїмки 1193,93 гривень; № Ф-952У
від 19.07.2013 року на суму недоїмки 5937,53
гривень; № Ф-952 від 19.07.2013 року на суму
недоїмки 7470,90 гривень; № Ф-952У від 22.07.2013
року на суму недоїмки 1194,03 гривень; №
Ф-952 від 22.07.2013 року на суму недоїмки 8664,92
гривень.

Ухвалою суду першої інстанції від
11.11.2013 року визнано поважними причини
пропуску позивачем строку звернення до
адміністративного суду.

Договір з Пенсійним фондом України про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування позивач не
укладав.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
зазначена касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
мотивів.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі - Закон №
2464-VI) платниками єдиного внеску є ФОП, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

Особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (частина
четверта статті 4 Закону № 2464-VI).

Таким чином, за змістом цієї норми ФОП,
які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
єдиного внеску за себе, за умови, якщо
вони є пенсіонерами за віком (незалежно
від того чи досягли вони загального
пенсійного віку чи така пенсія
оформлена на пільгових умовах - зі
зменшенням пенсійного віку) та
отримують відповідно до закону пенсію.

Згідно із абзацами першим та другим
пункту 16 Прикінцевих положень Закону
України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - № 1058-IV) до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України від 5 листопада 1991 року
№ 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»
(далі - Закон № 1788-ХІІ) застосовуються,
зокрема в частині визначення права на
пенсію за віком на пільгових умовах.

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено
виключний перелік трудових пенсій, які
призначаються за цим Законом (за віком;
по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років).
Загальні умови призначення пенсій за
віком визначені статтею 12 Закону №
1788-ХІІ та частиною першою статті 26
Закону № 1058-IV. Таке право
виникало у чоловіків після досягнення
60 років та за наявності відповідного
стажу. При цьому, статтею 14 Закону №
1788-ХІІ, згідно якої, як установили суди,
позивач отримує пенсію, передбачена
можливість призначення пенсії за віком
на пільгових умовах - зі зменшенням
віку, зазначеного у статті 12 цього
Закону, та за наявності відповідного
трудового стажу.

Проаналізувавши наведені норми
матеріального права, враховуючи
закріплені Конституцією України
гарантії громадян на соціальний
захист, суд касаційної інстанції
вважає, що особи, яким пенсія за віком
призначена відповідно до статті 14
Закону № 1788-ХІІ, не є платниками
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за себе
згідно з частиною четвертою статті 4
Закону № 2464-VI, так само як і особи, які є
пенсіонерами за віком на загальних
умовах, оскільки згадана норма не
містить будь-яких винятків щодо
пенсіонерів за віком.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування зазначених норм
матеріального права викладена у
постановах Верховного Суду України
від 15.04.2014 року № 21-57а14 та № 21-70а14, від
13.05.2014 року № 21-74а14.

Враховуючи викладене, суд касаційної
інстанції погоджується з висновками
судів попередніх інстанцій, що фізичні
особи-підприємці, які є платниками
єдиного податку та є пенсіонерами за
віком, не зважаючи на ту обставину, що
вийшли на пенсію достроково у зв'язку з
наданням їм додаткових соціальних
гарантій, можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування оскаржуваних судових
рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що з
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що при їх ухваленні, суди
попередніх інстанцій не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли б бути
підставою для скасування чи зміни
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі міста
Макіївки Донецької області залишити
без задоволення, а ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17 грудня 2013 року та постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 11
листопада 2013 року у справі № 805/14534/13-а -
без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
І.Я. Олендер

В.І. Бутенко

Т.О. Лиска