Справа № 813/3432/14
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/3432/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючого-судді Сасевича О.М.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача Паюк Р.А.,
представника відповідача Ожги Р.Р.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Комунальної міської дитячої
клінічної лікарні до Львівського
обласного відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності про визнання
неправомірним і скасування рішення
№47/203 від 01.10.2013 року, -
Комунальна міська дитяча клінічна
лікарня звернулася 12.05.2014 року до суду з
позовною заявою до Львівського
обласного відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, у якій просить суд
визнати неправомірним і скасувати
рішення №47/203 від 01.10.2013 року про
застосування фінансових санкцій за
несвоєчасне повернення або повернення
не в повному обсязі коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності в розмірі 1 640,27
грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що за результатами перевірки
порядку використання страхових коштів
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
відповідачем 31.07.2013 року було прийнято
рішення №203 про повернення коштів
Фонду та застосування фінансових
санкцій за порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності.
Таким рішенням позивача було
зобов'язано сплатити в десятиденний
строк 22 340,64 грн.

На виконання рішення №203 позивачем
було сплачено 8 440,64 грн. А на оплату
залишку в сумі 13 900 грн. позивачем, у
встановленому порядку, було подано до
органу казначейства платіжні
доручення №123 від 14.08.2013 року та №124 від
16.08.2013 року. У зв'язку з чим позивач
вважав, що ним виконано вимоги рішення
№203 повністю.

Однак, незважаючи на повне виконання
позивачем вимог рішення №203,
відповідачем 01.10.2013 року було прийнято
оспорюване рішення №47/203 про
застосування фінансових санкцій за
несвоєчасне повернення або повернення
не в повному обсязі коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності. Таким рішенням
№47/203 до позивача було застосовано
фінансову санкцію в розмірі 1 640,27 грн.
(250,21 грн. пені та 1 390,06 грн. штрафу).

Як було з'ясовано позивачем,
несвоєчасна оплата коштів за
платіжними дорученнями №123 від 14.08.2013
року та №124 від 16.08.2013 року мала місце у
зв'язку з особливостями казначейського
обслуговування органами казначейства,
на що він вплинути не міг.

У зв'язку з чим, позивач вважає, що такі
фінансові санкції були застосовані
відповідачем неправомірно, оскільки
позивач своєчасно вжив усіх залежних
від нього дій на виконання рішення №203,
а несвоєчасне перерахування таких
коштів мало місце з вини казначейської
служби, на що позивач впливу не мав.

Ухвалами судді від 13.05.2014 року у даній
адміністративній справі відкрито
провадження, закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду.

Відповідачем на заперечення позовних
вимог було подано письмове заперечення
на адміністративний позов, у яких він
обґрунтовує власну позицію наступним.

Відповідач зазначає, що у
відповідності до рішення №203 від 31.07.2013
року позивач повинен був повернути в
десятиденний строк з моменту отримання
рішення страхові кошти в розмірі 22 340,64
грн. Рішення №203 було отримане
позивачем 03.09.2013 року, отже зазначену
суму в повному обсязі слід було
сплатити до 13.09.2013 року.

Однак, до вказаної граничної дати
позивачем було сплачено лише 8 440,64 грн.,
а неповернутою залишалася сума в
розмірі 13 900,00 грн. При цьому, відповідач
вказує, що, незважаючи на особливості
казначейського обслуговування,
належним виконанням вимоги про
повернення коштів є виключно
зарахування коштів на його рахунок, а
не подання платіжних доручень до
виконання. А тому незважаючи на подання
позивачем платіжних доручень, до
моменту проведення платежів за ними,
його зобов'язання з повернення коштів
не є виконаним.

У зв'язку з чим, згідно з приписами абз.2,
3 ч.1 ст.30 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»,
відповідачем було застосовано до
позивача штраф та пеню в загальному
розмірі 1 640,27 грн., про що винесено
рішення №47/203 від 01.10.2013 року. На думку
відповідача таке рішення було прийняте
у відповідності до обставин справи та
повністю відповідає чинному
законодавству України, а тому підстав
для його скасування немає.

У судових засіданнях представники
позивача позовні вимоги підтримали
повністю, надали пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві, просили
позов задовольнити й визнати
неправомірним і скасувати рішення
№47/203 від 01.10.2013 року про застосування
фінансових санкцій. Представник
відповідача проти позову заперечив,
стверджує про правомірність своїх дій
і рішень, просив у позові відмовити
повністю.

Також, у ході розгляду даного спору
сторони поставили на вирішення суду
питання щодо строків звернення до
адміністративного суду. Так, позивачем
було заявлено клопотання про
поновлення строку звернення до суду, а
відповідач вказав на пропущення такого
строку без поважних причин та просив
застосувати передбачені законом
наслідки. Розглянувши доводи сторін,
судом протокольною ухвалою у засіданні
17.06.2014 року було відмовлено в
поновленні строку на звернення до суду,
а також суд не знайшов підстав для
залишення позову без розгляду,
оскільки причини пропуску строку
звернення до адміністративного суду є
поважними. При цьому, суд керувався
наступним.

Частиною 5 ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства
визначено, що для звернення до
адміністративного суду щодо
оскарження рішення суб'єкта владних
повноважень, на підставі якого ним може
бути заявлено вимогу про стягнення
грошових коштів, встановлюється
місячний строк. Оскільки оспорюване
рішення №47/203 від 01.10.2013 року зобов'язує
позивача повернути відповідачу кошти
фонду соціального страхування та є
таким, на підставі якого може бути
заявлено вимогу про їх стягнення, отже
до нього застосовується строк
звернення до суду, визначений ч.5 ст.99
Кодексу адміністративного
судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, про
оспорюване рішення №47/203 від 01.10.2013 року
позивачеві стало відомо 03.10.2013 року, що
підтверджується поясненнями сторін.
Однак, вважаючи таке рішення
безпідставним, позивач, отримавши
14.10.2013 року підтвердження з органів
казначейства щодо реєстрації у серпні
2014 року платіжних доручень на
повернення коштів фонду соціального
страхування, 16.10.2013 року скерував
відповідачу листа №1239, в якому просив
скасувати рішення №47/203. Як засвідчують
доводи позивача, після скерування
даного листа він дійшов переконання
про задоволення його вимог і,
відповідно, самостійного скасування
відповідачем рішення №47/203, оскільки
жодних повідомлень від відповідача з
цього приводу він більше не отримував і
жодні дії, спрямовані на стягнення
коштів (до квітня 2014 року) відповідачем
не вживалися.

У той же час, відповідач вказує на те, що
він надіслав 23.10.2013 року за №05-16-2133 на
адресу позивача відповідь на лист №1239,
у якій повідомив його про те, що розгляд
даної скарги не здійснюється у зв'язку
з пропуском 10 денного строку для її
подання. Однак, відвідачем не було
надано суду належних і допустимих
доказів на підтвердження вручення
позивачу у жовтні 2013 року або в інший
час зазначеного листа №05-16-2133. У зв'язку
з чим, суд вважає недоведеним факт
ознайомлення позивача з результатами
розгляду його скарги на рішення №47/203
та про залишення такого рішення в силі
до моменту отримання копії позовної
заяви про стягнення коштів за таким
рішенням у квітні 2014 року.

Ураховуючи наведене суд вважає, що
причини пропуску позивачем строку
звернення до адміністративного суду є
поважними, а отже, підстави для
залишення даного позову без розгляду
відсутні. При цьому, суд відзначає, що
чинним законодавством України не
передбачено можливості поновлення
строку звернення до адміністративного
суду. У випадку ж, якщо причини пропуску
строку на звернення до
адміністративного суду визнані судом
поважними, суд такий строк не
відновлює, а порушеному праву позивача
надається захист за межами
встановленого строку.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши і дослідивши
подані документи та матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення повністю
з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачем
було проведено планову перевірку
позивача по коштах Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності. У ході перевірки було
виявлено порушення порядку
використання страхових коштів Фонду,
про що свідчить акт про результати
перевірки №227 від 12.07.2013 року. У зв'язку
з виявленими порушеннями, відповідачем
31.07.2013 року було прийнято рішення №203
про повернення коштів Фонду та
застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності.
Таким рішенням позивача було
зобов'язано сплатити в десятиденний
строк 22 340,64 грн. Зазначені обставини,
зокрема, щодо підстав перевірки, її
правомірності, розміру коштів, які
підлягають поверненню, тощо, сторонами
підтверджуються та не оспорюються.

Згідно з ч.2 ст.22 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»,
страхувальники, інші отримувачі коштів
Фонду зобов'язані у десятиденний строк
після отримання рішення органу Фонду
про повернення коштів перерахувати
страхові кошти, використані з
порушенням встановленого порядку
використання, а також фінансові
санкції, визначені у статті 30 цього
Закону.

Як вбачається із матеріалів справи,
рішення №203 від 12.07.2013 року було
отримане позивачем 03.09.2013 року,
відповідно, строк сплати коштів за
таким рішенням сплинув 13.09.2013 року.
Однак, у даний строк відповідач
фактично отримав лише частину коштів,
яку слід було повернути, а саме - 8 440,64
грн. із 22 340,64 грн.

Згідно з п.6 ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»,
страховик має право накладати
фінансові санкції та адміністративні
штрафи, передбачені цим Законом та
іншими актами законодавства.
Відповідно до абз.2, 3 ч.1 ст.30 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням», за
несвоєчасне повернення або повернення
не в повному обсязі страхових коштів
відповідно до частини першої статті 21
та статті 22 цього Закону на
страхувальників та інших отримувачів
коштів Фонду накладається штраф у
розмірі 10 відсотків несвоєчасно
повернутих або повернутих не в повному
обсязі страхових коштів. Одночасно на
суми несвоєчасно повернутих або
повернутих не в повному обсязі
страхових коштів і штрафних санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу.

Вважаючи, що позивач не повернув у
повному обсязі суми коштів за рішенням
№203, відповідачем, у відповідності до
вказаних вище норм, було застосовано до
позивача штраф та нараховано пеню.
Однак, на переконання суду таке рішення
відповідача є безпідставним.

Суд відзначає, що згідно з ч.1 ст.43
Бюджетного кодексу України, при
виконанні державного бюджету і
місцевих бюджетів застосовується
казначейське обслуговування бюджетних
коштів. У даному випадку, позивач є
комунальною бюджетною установою, яка
утримується за рахунок відповідно
місцевого бюджету, а тому,
обслуговування його коштів
здійснюється на умовах казначейського
обслуговування.

У відповідності до п.10.3 Порядку
казначейського обслуговування
місцевих бюджетів, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№938 від 23.08.2012 року, платіжні доручення
подаються до органів Казначейства в
кількості примірників, необхідних для
всіх учасників безготівкових
розрахунків. Форма, обов'язкові
реквізити, строк дії платіжних
доручень та вимоги до заповнення
розрахункових документів на паперових
носіях визначено Інструкцією про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженою
постановою Правління Національного
банку України від 21 січня 2004 року №22,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 29 березня 2004 року за №377/8976. У
платіжному дорученні повинні бути
заповнені всі реквізити, передбачені
його формою. Реквізит «Призначення
платежу» платіжного доручення
заповнюється з урахуванням вимог
нормативно-правових актів та повинен
містити повну інформацію про платіж та
документи, на підставі яких
здійснюється перерахування бюджетних
коштів отримувачу. У разі
невідповідності дати подання даті
платіжного доручення у полі «Одержано
банком» платіжного доручення на всіх
примірниках обов'язково
проставляються дата подання та підпис
казначея. Подані розпорядниками
бюджетних коштів та одержувачами
бюджетних коштів платіжні доручення
перевіряються органами Казначейства
щодо наявності всіх необхідних
реквізитів, відповідності підписів
відповідальних посадових осіб і
відбитка печатки установи зразкам. За
правильність оформлення та
достовірність інформації, наведеної у
платіжному дорученні, відповідає
розпорядник бюджетних коштів
(одержувач бюджетних коштів).

У відповідності до п.10.7 Порядку
казначейського обслуговування
місцевих бюджетів, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№938 від 23.08.2012 року, платіжне доручення
не приймається до виконання у разі:

а)неправильного заповнення реквізитів,
або незаповнення хоча б одного з
реквізитів, та/або недотримання вимог
до оформлення платіжного документа;

б)відсутності в обліку органів
Казначейства відповідних бюджетних
зобов'язань та бюджетних фінансових
зобов'язань;

в)невідповідності платежу
зареєстрованим бюджетним
зобов'язанням та бюджетним фінансовим
зобов'язанням;

г)невідповідності зазначеного коду
економічної класифікації видатків та
класифікації кредитування бюджету
економічній характеристиці платежу;

ґ)обмеження здійснення видатків та
надання кредитів, що встановлюється
нормативно-правовими актами;

д)накладення арешту на кошти, що
перебувають на відповідному рахунку
розпорядника бюджетних коштів;

е)зупинення операцій з бюджетними
коштами на відповідному рахунку
розпорядника бюджетних коштів;

є)надходження до органів Казначейства
відповідного рішення органу
оскарження за результатами розгляду
скарги щодо порушення законодавства у
сфері державних закупівель та/або
копії рішення суду про визнання
результатів процедури закупівлі
недійсними, яке набрало законної сили;

ж)відсутності або недостатності
залишків коштів на відповідних
рахунках бюджетних установ та
організацій;

з)перевищення показників, затверджених
у кошторисах, планах асигнувань
загального фонду місцевих бюджетів (за
винятком надання кредитів з місцевих
бюджетів), планах спеціального фонду
місцевих бюджетів (за винятком власних
надходжень бюджетних установ та
відповідних видатків), планах надання
кредитів із загального фонду бюджету,
планах використання бюджетних коштів;

и)неподання документів, що
підтверджують отримання товарів,
робіт/послуг за договорами, згідно з
умовами яких було здійснене
авансування;

і)відсутності затвердженого в
установленому порядку паспорта
бюджетної програми, крім бюджетних
програм, за якими не складаються
паспорти бюджетних програм (у разі
застосування програмно-цільового
методу у бюджетному процесі).

Платіжне доручення, не прийняте до
виконання, не пізніше наступного
робочого дня повертається без
виконання органами Казначейства
розпорядникам бюджетних коштів
(одержувачам бюджетних коштів), від
яких воно надійшло.

На зворотному боці платіжного
доручення, не прийнятого у зв'язку з
причинами, зазначеними у підпунктах
«а», «д»-«ж», зазначаються причини
повернення без виконання та дата його
повернення за підписами керівника
структурного підрозділу (заступника
керівника структурного підрозділу) і
виконавця.

У разі коли платіжне доручення не
прийняте до виконання у зв'язку з
порушенням бюджетного законодавства
розпорядниками бюджетних коштів
(одержувачами бюджетних коштів), органи
Казначейства застосовують заходи
впливу за порушення бюджетного
законодавства, визначені Бюджетним
кодексом України, зокрема попередження
про неналежне виконання бюджетного
законодавства з вимогою щодо усунення
порушення бюджетного законодавства
або інший захід впливу відповідно до
частини другої статті 118 Бюджетного
кодексу України на підставі протоколу
про порушення бюджетного
законодавства

Як встановлено судом, позивачем було
подано до органів казначейства 14.08.2013
року платіжне доручення №123 від 14.08.2013
року на оплату відповідачу 12 900 грн. та
19.08.2013 року платіжне доручення №124 від
16.08.2013 року на оплату відповідачу 1 000
грн.

Окрім того, як засвідчується листом
№03-07/458 від 14.10.2013 року, за підписом в.о.
начальника Управління Державної
казначейської служби України у
Шевченківському районі м.Львова
Львівської області, такі платіжні
доручення дійсно були отримані
органами казначейства та
зареєстровані в базі даних управління,
однак, є неоплаченими в системі
електронних платежів. Також у листі
зазначено, що оплата по таких платіжних
дорученнях здійснюється не в
першочерговому, а в регламентованому
режимі. При цьому, доказів повернення
таких платіжних доручень чи
неможливості їх виконання з вини
позивача немає.

У зв'язку з чим, суд приходить до
висновку, що позивачем до спливу
встановленого рішенням №203 від 12.07.2013
року строку для його виконання (до
13.09.2013 року) було вжито всіх залежних
від нього дій для оплати визначених
рішенням №203 коштів, у результаті чого
їх частина була оплачена, а частина
залишалася не оплаченою. Однак, як
вбачається із матеріалів справи,
неоплата коштів у повному обсязі мала
місце не з вини позивача, а з вини
органів, які здійснюють обслуговування
коштів позивача (казначейства).

Суд вважає, що обов'язковою умовою
застосування штрафних (фінансових)
санкцій є наявність вини у діях
відповідача. У даному ж випадку, як було
встановлено судом, неможливість
вчасного виконання рішення
відповідача №203 від 12.07.2013 року в
повному обсязі виникла не з вини
позивача, а з обставин, які є поза його
контролем, а тому, притягнення до
відповідальності позивача за
відсутності його вини є безпідставним.

Таким чином, позовні вимоги про
визнання неправомірним і скасування
рішення №47/203 від 01.10.2013 року про
застосування фінансових санкцій за
несвоєчасне повернення або повернення
не в повному обсязі коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності в розмірі 1 640,27
грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143,
158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В
И В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати неправомірним і скасувати
рішення Львівського обласного
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності №47/203 від 01.10.2013
року про застосування фінансових
санкцій за несвоєчасне повернення або
повернення не в повному обсязі коштів
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності в
розмірі 1 640,27 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Комунальної міської дитячої
клінічної лікарні сплачений судовий
збір у сумі 182 (сто вісімдесят два) грн. 70
(сімдесят) коп.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 23 червня 2014 року.