Справа № 826/3089/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
826/3089/14 Головуючий у
1-й інстанції: Бояринцева М.А.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

12 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі:
Анапріюк С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 10
квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб, третя особа: Уповноважена особа
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на ліквідацію Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Таврика» Лемеш Микола Володимирович
про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб, третя особа: Уповноважена особа
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на ліквідацію Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Таврика» Лемеш Микола Володимирович
про скасування рішення. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що, на його думку,
виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
неправомірно віднесено його вимоги до
четвертої черги погашення, оскільки
його зобов'язання виникли внаслідок
заподіяння шкоди його здоров'ю.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 10
квітня 2014 року у задоволенні вказаного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про
задоволення даного позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 25 листопада 2011 року між
Публічним акціонерним товариством
"Банк "Таврика" та позивачем укладено
договір банківського строкового
вкладу "Пенсійний" (391-550) № ПСД(391)1389, за
умовами якого Банк приймає на
відкритий вкладнику вкладний
(депозитний) строковий рахунок грошові
кошти у тимчасове користування строком
зберігання до 24 травня 2013 року.

21 січня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством "Банк "Таврика"
та позивачем укладено договір
банківського строкового вкладу
"Пенсійний" (391-550) № ПСД(391)2498, за умовами
якого Банк приймає на відкритий
вкладнику вкладний (депозитний)
строковий рахунок грошові кошти у
тимчасове користування строком
зберігання до 22 липня 2013 року.

20 березня 2013 року Правлінням
Національного банку України прийнята
постанова № 97 про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
Публічного акціонерного товариства
"Банк "Таврика".

Листом від 11 липня 2013 року за № 0572/4
уповноважена особа Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб на ліквідацію
Публічного акціонерного товариства
"Банк "Таврика" Соловйова Н.А.
повідомила позивача про те, що його
вимога включена до реєстру
акцептованих вимог кредиторів та
підлягає задоволенню в сумі 1075424,05 грн.
згідно до четвертої черговості, що
відповідає частині першій статті 52
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб".

9 жовтня 2013 року позивач звернувся до
уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію Публічного акціонерного
товариства "Банк "Таврика" Соловйової
Н.А. із заявою, в якій просив перевести
його та його дружини ОСОБА_6
акцептовані вимоги до першої
черговості та якнайшвидше перевести
кошти на реквізити Меморіального
онкологічного центру Слоана-Кетерінга
на підставі статті 52 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" та в зв'язку із тим, що
його онкологічне захворювання
пов'язане із ліквідацією банка
"Таврика".

До заяви позивач додав: копію виписки
із медичної карти стаціонарного
хворого; копію довідки Інституту
урології НАМН України; копію
досліджень медичної лабораторії "ДІЛА";
копію медичної документації
Меморіального онкологічного центру
Слоана-Кеттерінга (США); висновок
психотерапевта; копію свідоцтва про
одруження.

22 січня 2014 року позивач повторно
звернувся до уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію Публічного акціонерного
товариства "Банк "Таврика" Соловйової
Н.А. із заявою, в якій просив перевести
його та його дружини ОСОБА_6
акцептовані вимоги до першої
черговості.

До заяви позивач додав копію висновку
спеціаліста-психолога від 20 січня 2014
року.

Листом від 10 лютого 2014 року
уповноважена особа Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб на ліквідацію
Публічного акціонерного товариства
"Банк "Таврика" Соловйова Н.А.
повідомила позивача про те, що
посилання на пункт перший частини
першої статті 52 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" є необґрунтованими, оскільки
зобов'язання, які виникають внаслідок
заподіяння шкоди, належать до
позадоговірних зобов'язань, проте
позивач є кредитором банку саме як
вкладник та його вимоги включено до
четвертої черги.

Не погоджуючись з таким рішенням
відповідача, позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні даного
позову суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивача є
неправомірними та необгрунтованими, а
тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Правові, фінансові та організаційні
засади функціонування системи
гарантування вкладів фізичних осіб,
повноваження Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб, порядок виплати
Фондом відшкодування за вкладами
встановлені Законом України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб".

Частиною першою статті 3 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" встановлено, що Фонд є
установою, що виконує спеціальні
функції у сфері гарантування вкладів
фізичних осіб та виведення
неплатоспроможних банків з ринку.

Управління поточною діяльністю Фонду
здійснює виконавча дирекція Фонду
(частина 11 статті 11 цього Закону).

Повноваження виконавчої дирекції
Фонду визначені в статті 12 даного
Закону.

Зокрема, відповідно до пунктів 2, 4
частини третьої цієї статті виконавча
дирекція Фонду у сфері забезпечення
відшкодування коштів за вкладами
визначає порядок відшкодування Фондом
коштів за вкладами відповідно до
розділу V цього Закону; приймає рішення
про відшкодування коштів за вкладами у
разі прийняття Національним банком
України рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідації
банку.

Відповідно до пункту 9 розділу IV
Положення про порядок відшкодування
Фондом гарантування вкладів фізичних
осіб коштів за вкладами, затвердженого
рішенням виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
9 серпня 2012 року № 14, для отримання
коштів вкладник або інша особа
(представник, спадкоємець тощо)
звертається до Фонду із заявою про
виплату гарантованої суми
відшкодування. Рекомендована форма
заяви наведена в додатку 11 до цього
Положення.

Відповідно до частини першої статті 26
вказаного Закону Фонд гарантує кожному
вкладнику банку відшкодування коштів
за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти
в розмірі вкладу, включаючи відсотки,
нараховані на день прийняття рішення
Національним банком України про
віднесення банку до категорії
неплатоспроможних та початку
процедури виведення Фондом банку з
ринку, але не більше суми граничного
розміру відшкодування коштів за
вкладами, встановленого на дату
прийняття такого рішення, незалежно
від кількості вкладів в одному банку.
Сума граничного розміру відшкодування
коштів за вкладами не може бути меншою
200000,00 гривень. Адміністративна рада
Фонду не має права приймати рішення про
зменшення граничної суми
відшкодування коштів за вкладами.
Зобов'язання з виплати відсотків за
вкладами, нарахованих під час
здійснення тимчасової адміністрації,
задовольняються відповідно до
черговості, встановленої пунктом 4
частини 1 статті 52 цього Закону.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивач через
уповноважений Фондом гарантування
вкладів фізичних осіб банк
"Райффайзенбанк Аваль" 29 березня 2013
року виплачена гарантована сума
відшкодування коштів за вкладами в
розмірі 200000,00 грн.

Вказані обставини позивачем не
заперечувалися. В матеріалах справи
міститься витяг з загального реєстру
вкладників, що підтверджує вказані
обставини.

Після виплати позивачу гарантованої
суми відшкодування коштів за вкладами,
позивача включено до реєстру вимог
кредиторів Публічного акціонерного
товариства "Банк "Таврика",
акцептованих уповноваженою особою
Фонду, та його вимоги в розмірі 1075424,07
грн. віднесено до четвертої черги
погашення згідно витягу з переліку
(реєстру) вимог кредиторів Публічного
акціонерного товариства "Банк "Таврика"
акцептованих уповноваженою особою
Фонду.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 52 вказаного вище Закону до
четвертої черговості відносяться
вимоги вкладників - фізичних осіб у
частині, що перевищує суму, виплачену
Фондом.

З урахуванням наведеного та з огляду на
те, що позивачу виплачена гарантована
сума відшкодування коштів за вкладам,
колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції про
правомірність дій виконавчої дирекції
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб щодо віднесення вимог позивача до
четвертої черги погашення.

Відносно посилань позивача на те, що
його вимоги відносяться до першої
черговості, оскільки його
зобов'язання виникли внаслідок
заподіяння шкоди його здоров'ю, колегія
суддів зазначає про наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 52 зазначеного Закону до першої
черговості відносяться зобов'язання,
що виникли внаслідок заподіяння шкоди
життю та здоров'ю громадян.

Позивачем на підтвердження заподіяння
шкоди його здоров'ю внаслідок
ліквідації банка "Таврика" надано
висновок центру раку передміхурової
залози і сечостатевої системи Сіднея
Кіммела відділення медицини і
онкології сечостатевої системи
Меморіального онкологічного центру
Слоана-Кеттерінга від 30 серпня 2013
року, згідно якого пацієнт має
локалізований рак передміхурової
залози без чітких ознак метастатичного
захворювання, визначений на основі
сканування кісток і МРТ тазу.

Згідно висновку спеціаліста-психолога
від 20 січня 2014 року позивачу заподіяна
шкода здоров'ю та моральним
стражданням (моральна шкода) в зв'язку
із неможливістю повернути банківський
депозит в Акціонерному товаристві
"Банк "Таврика" і негативними
наслідками цього.

З урахуванням наведеного колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про обгрунтованість
доводів позивача відносно того, що
внаслідок ліквідації Акціонерного
товариства "Банк "Таврика" він зазнав
певних моральних страждань.

Разом з тим, судом першої інстанції не
було встановлено, що Акціонерним
товариством "Банк "Таврика" вчинені
певні дії або бездіяльність, внаслідок
яких заподіяно шкоду здоров'ю позивача
та на підставі яких виникли
зобов'язання щодо повернення коштів.

Крім того, згідно статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 52 вказаного вище Закону до
першої черговості відносяться
зобов'язання, що виникли внаслідок
заподіяння шкоди життю та здоров'ю
громадян.

Отже, пункт 1 частини першої статті 52
даного Закону передбачає факт
існування зобов'язання на момент
виникнення підстав для встановлення
черговості та порядку задоволення
вимог кредиторів.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відсутні правові
підстави для зміни черговості вимог
позивача.

З урахуванням вказаного вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 10
квітня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.