Справа № 2а-15408/10/2070
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року м. Київ
К/9991/38008/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова на постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.06.2011

у справі № 2а-15408/10/2070

за позовом ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції
у Московському районі м. Харкова

Головного управління
Державного казначейства України у
Харківській області

про визнання дій незаконними та
стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Московському районі м.
Харкова, Головного управління
Державного казначейства України у
Харківській області про визнання дій
незаконними та стягнення суми.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 03.03.2011
позовні вимоги задоволено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.06.2011
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 03.03.2011
скасовано, позовні вимоги задоволено
частково..

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями
суду першої та апеляційної інстанції,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку. В скарзі просить скасувати
оскаржувані рішення, ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
19.04.2010 р. позивачем було надано до
Державної податкової інспекції в
Московському районі м. Харкова річну
податкову декларацію про доходи,
одержані з 1 січня по 31 грудня 2009 року, в
якої зазначено, що позивач за основним
місцем роботи отримав доходи всього в
розмірі 6847,73 грн. та сума утриманого
податку складає 450,84 грн., а не за
основним місцем роботи отримав доходи
в розмірі 2240,00 грн. та сума утриманого
податку складає 325,60 грн..

Також, позивач надав Додаток 1 до
декларації про доходи, одержані з 1
січня по 31 грудня 2009 року, в якому
зазначив суму витрат, що включаються до
складу податкового кредиту згідно із
статтею 5 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб".

Позивач також надав Додаток 2 до
декларації про доходи, одержані з 1
січня по 31 грудня 2009 року, а саме
розрахунок суми податку з доходів
фізичних осіб, що підлягає поверненню
платнику податку або сплаті до бюджету,
у тому числі у зв'язку з нарахуванням
податкового кредиту, в якому зазначено
податок з доходів фізичних осіб, що
підлягає поверненню платнику податку в
розмірі 450,00 грн.

Витрати, зазначені в переліку,
позивачем були понесені у зв'язку із
оплатою договору № ВХП-8 від 18.08.2009,
укладеного з Харківським
кооперативним торгово-економічним
коледжем, про навчання його доньки
ОСОБА_4

У відповідності до п. 5.1 ст. 5 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» платник податку має
право на податковий кредит за
наслідками звітного податкового року.
Підстави для нарахування податкового
кредиту із зазначенням конкретних сум
відображаються платником податку у
річній податковій декларації.

Згідно пп. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 вказаного
Закону до складу податкового кредиту
включаються фактично понесені витрати,
підтверджені платником податку
документально, а саме: фіскальним або
товарним чеком, касовим ордером,
товарною накладною, іншими
розрахунковими документами або
договором, які ідентифікують продавця
товарів (робіт, послуг) та визначають
суму таких витрат.

Відповідно до 5.3.3. зазначеного
Закону платник податку має право
включити до складу податкового кредиту
звітного року, зокрема, суму коштів,
сплачених на користь закладів освіти
для компенсації вартості середньої
професійної або вищої форми навчання
такого платника податку, іншого члена
його сім'ї першого ступеня споріднення,
але не більше суми, визначеної у
підпункті 6.5.1 пункту 6.5 статті 6 цього
Закону, у розрахунку за кожний повний
або неповний місяць навчання протягом
звітного податкового року.

Матеріалами справи встановлено,
що під час виплати позивачу заробітної
плати до бюджету перераховано податку
у сумі 776,44 грн.

Таким чином, поверненню з бюджету
підлягає різниця між сумою, яка
фактично сплачена до бюджету, та сумою,
яку належить сплатити, а саме: 776,44 грн. -
326,42 грн. = 450,02 грн.

Відповідно до зазначеного, суди
попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку про позивач має
право включити до складу податкового
кредиту звітного року суму коштів,
сплачених на користь закладу освіти у
зв'язку з навчанням доньки.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова на
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.06.2011 у
справі № 2а-15408/10/2070 слід відхилити, а
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова відхилити.

Постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 09.06.2011 у справі № 2а-15408/10/2070
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко