Справа № 1319/4854/12, 2а-267/12
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 р.
№
9104/122490/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Мікули О.І., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі м. Львова
на постанову Сихівського районного
суду м. Львова від 15 червня 2012 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Сихівського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова, державний виконавець
Сихівського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції Кунда З.Й.
про визнання протиправними дій та
скасування постанови, -

встановив:

04.05.2012 ОСОБА_1 звернулася в суд із
адміністративним позовом до
відповідача - Сихівського відділу ДВС
Львівського міського управління
юстиції, треті особи: УПФ України в
Галицькому районі м. Львова, державний
виконавець Сихівського відділу ДВС
Львівського міського управління
юстиції Кунда З.Й., у якому, з
урахуванням уточненого позову, просила
визнати протиправними і незаконними
дії відповідача щодо закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2а-1381,
виданого 10.06.2011, у виконавчому
провадженні ВП № 27545336, а також визнати
протиправною і скасувати постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 17.08.2011.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що державним
виконавцем безпідставно закінчено
виконавче провадження, оскільки
виконавчий документ виконано тільки у
частині нарахування державної та
додаткової пенсій, а судовим рішенням
боржника зобов'язано провести також
виплату цих пенсій.

Постановою Сихівського районного суду
м. Львова від 15.06.2012 позов задоволено.
Визнано протиправними дії Сихівського
відділу ДВС Львівського міського
управління юстиції щодо закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2-1381,
виданого 10.06.2011, у виконавчому
провадженні № 27545336. Визнано
протиправною та скасовано постанову
про закінчення виконавчого
провадження від 17.08.2011, винесену
Сихівським відділом ДВС Львівського
міського управління юстиції у
виконавчому провадженні ВП № 27545336.

Із цієї постановою не погодилось УПФ
України в Галицькому районі м. Львова.
Вважає, що така прийнята з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи та з порушенням норм
матеріального права, а тому просить її
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги
апелянт посилається на те, що позивачу
(стягувачу) проведено нарахування
державної та додаткової пенсії, згідно
розпорядження боржника від 04.08.2011, а
тому останнім виконано судове рішення.
Разом з цим, виплата нарахованих сум
пенсій здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України, а тому такі
будуть здійсненні після надходження
відповідних коштів з Державного
бюджету України.

Враховуючи те, що справу може бути
вирішено на підставі наявних в ній
доказів, а усі особи, які беруть участь
у справі в судове засідання не прибули,
хоча належним чином повідомлені про
його дату, час та місце, відповідно до п.
2 ч. 1 ст. 197 КАС України розгляд справи
проведено в порядку письмового
провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволеною бути не
може.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
постановою Сихівського районного суду
м. Львова від 16.12.2010, яка залишена без
змін ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2011,
задоволено позов ОСОБА_1, та зобов'язано
УПФ України в Галицькому районі м.
Львова провести їй перерахунок і
виплату державної та додаткової пенсії
з 23.12.2009 у відповідності до ст.ст. 50, 54, 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст. 54 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік», ст.
52 Закону України «Про Державний бюджет
на 2010 рік», з урахуванням виплачених
сум.

На підставі цього судового рішення,
10.06.2011 Сихівським районним судом м.
Львова видано виконавчий лист, за яким
13.07.2011 державним виконавцем
Сихівського ВДВС ЛМУЮ постановою від
13.07.2011 відкрито виконавче провадження
№ 27545636.

17.07.2011 вказаним державним виконавцем
винесено постанову, якою закінчено
зазначене виконавче провадження на
підставі п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 75 Закону
України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позов належить задовольнити,
оскільки державний виконавець не вжив
усіх передбачених законодавством
заходів спрямованих на примусове
виконання спірного виконавчого листа,
зокрема, не виніс постанови про
накладення штрафу на боржника на
підставі ст.ст. 75, 89 Закону України «Про
виконавче провадження». При цьому, суд
першої інстанції звернув увагу на
безпідставність посилання державного
виконавця на відсутність бюджетного
фінансування, як на неможливість
виконання судового рішення у частині
виплати стягувачу пенсій, оскільки
ураховуючи практику Європейського
Суду з прав людини, такі обставини не
можуть бути підставою для невиконання
судового рішення.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і суд
апеляційної інстанції, з огляду на
таке.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначені Законом України «Про
виконавче провадження» від 21 квітня 1999
року N 606-XIV (у редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин, далі
- Закон N 606-XIV).

Частиною 1 ст. 11 вказаного Закону
визначено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 13 ч. 3 зазначеної статті
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право накладати стягнення у
вигляді штрафу на фізичних, юридичних
та посадових осіб у випадках,
передбачених законом.

Загальні умови виконання рішень, за
якими боржник зобов'язаний особисто
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення визначені статтею 75 Закону N
606-XIV, згідно якої, після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження. У
разі невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення. Якщо рішення не
виконано і виконання може бути
проведено без участі боржника,
державний виконавець організовує
виконання відповідно до повноважень,
наданих йому законом, та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону. У
разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону N 606-XIV
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону.

Згідно матеріалів справи, постановою
Сихівського районного суду м. Львова
від 16.12.2010, на підставі якої вказаним
судом 10.06.2011 видано виконавчий лист №
2а-1381 та виконання якого здійснюється у
спірному виконавчому провадженні,
зобов'язано УПФУ в Галицькому районі м.
Львова провести перерахунок і виплату
ОСОБА_1 державної та додаткової пенсії
з 23.12.2009 у відповідності до ст.ст. 50, 54, 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст. 54 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік», ст.
52 Закону України «Про Державний бюджет
на 2010 рік», з урахуванням виплачених
сум.

Однак, як вбачається із матеріалів
справи, зокрема, з оскаржуваної
постанови про закінчення виконавчого
провадження, боржником вказане вище
судове рішення виконано тільки в
частині нарахування пенсій стягувачу,
а у іншій частині, щодо виплати такої,
судове рішення залишається не
виконаним. При цьому, державний
виконавець закриваючи виконавче
провадження, виходив з того, що
виконати судове рішення у вказаній
частині неможливо, оскільки відсутні
відповідні надходження з Державного
бюджету України, за рахунок яких і
здійснюється така виплата.

Проте, суд апеляційної інстанції
вважає такі висновки державного
виконавця протиправними, оскільки ним
не було вжито усіх необхідних заходів
щодо своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного у документі на
примусове виконання рішення, обов'язок
вчинення яких визначений ст. 11 Закону N
606-XIV. Зокрема, державним виконавцем не
використано встановлений ст.ст. 75, 89
Закону N 606-XIV правовий механізм
накладення на боржника штрафу за
невиконання судового рішення за яким
він особисто має вчинити дії.

Як встановлено під час судового
розгляду справи та підтверджується
матеріалами справи, відповідачем не
було надано жодних обґрунтованих
доказів, які б свідчили про вжиття всіх
необхідних заходів, спрямованих на
своєчасне і повне виконання рішення
суду, у спосіб і порядок, визначені
виконавчим документом та які б могли
підтвердити правомірність прийнятого
рішення.

Приймаючи постанову про закінчення
виконавчого провадження, державний
виконавець помилково виходив з того, що
відсутність бюджетних коштів на
виплату пенсій згідно виконавчого
документа, є достатньою підставою для
невиконання судового рішення, оскільки
це суперечить практиці Європейського
Суду з прав людини.

Так, під час вирішення даної справи
слід враховувати практику
Європейського суду з прав людини
(рішення від 08.11.2005 року справа «Кечко
проти України», від 29.06.2004 року справа
«Жовнер проти України», від 29.06.2004 року
справа «Півень проти України», від
13.07.2006 року справа «Васильєв проти
України») в яких Європейський суд з
прав людини вказує на те, що право на
судовий розгляд, гарантоване статтею 6
Конвенції «Про захист прав людини та
основоположних свобод», також захищає
і виконання остаточних та обов'язкових
судових рішень, які у країні, яка
поважає верховенство права, не можуть
залишатися невиконаними, завдаючи
шкоди одній із сторін. Європейський суд
з прав людини в даних рішеннях також
вказує на те, що виконання рішення щодо
боржника залишається обов'язком
держави і державний орган не може
посилатися на відсутність коштів, щоб
не виплачувати борг, підтверджений
судовим рішенням. Аргумент, що визначає
відсутність коштів як «виняткові
обставини», не може бути прийнято
судом.

Отже, відсутність коштів для виплати
заборгованості за рішенням суду не
може бути підставою для закінчення
виконавчого провадження та повернення
виконавчого листа суду, який його
видав, оскільки судові рішення є
обов'язковими до виконання на всій
території України, а відповідач,
всупереч вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції
України, ч. 3 ст. 2 КАС України не довів
правомірності прийнятого ним рішення.

Доводи апелянта не спростовують
правильних висновків суду першої
інстанції, а тому підстави для її
задоволення відсутні.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги, правильно і повно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування оскарженої
постанови, суд апеляційної інстанції
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова - залишити без
задоволення, а постанову Сихівського
районного суду м. Львова від 15 червня 2012
року у справі № 1319/4854/2012 (2-а/1319/267/2012) -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
О.І. Мікула

В.В. Ніколін