Справа № 1519/2-а-129/11
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1519/2-а-129/11

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Роїк Д.Я.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Ступакової І.Г.,

секретар - Загоруйко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Малиновського
районного суду м. Одеси від 28 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Одеської міської
ради, Одеського міського голови,
виконавчого комітету Одеської міської
ради, Управління земельних ресурсів
Одеської міської ради про визнання дій
протиправними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернувся з
вищевказаним адміністративним
позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалось, що рішенням Одеської
міської ради від 07.10.2009р. йому було
відмовлено у наданні дозволу на
розробку проекту землеустрою, у зв'язку
порушенням ним частин 6 та 7 ст. 118,
частин 4 та 5 ст. 151 ЗК України.

Не погоджуючись з даним рішенням,
позивач, з урахуванням уточнень до
адміністративного позову (а.с.55, 92, 93,
111,115, 198, 199, 205, 206), просив суд скасувати
вказане рішення, визнати протиправними
дії: виконавчого комітету Одеської
міської ради, дії посадових осіб
Одеської міської ради, Одеського
міського голови Гурвіца Є.І.,
начальника управління земельних
ресурсів Одеської міської ради
Тютюнник О.В. Зобов'язати управління
земельних ресурсів Одеської міської
ради визначити земельні ділянки та
підготувати пропозиції конкретних
земельних ділянок із земель
комунальної власності із зазначенням
місця розташування , меж, розмірів та
підготувати необхідні документи та
матеріали для передачі йому у
власність земельної ділянки і передати
на розгляд ради. Зобов'язати Одеську
міську раду розглянути на сесії його
заяву від 16.01.2006 року та прийняти
відповідне рішення про передачу
зазначених земельних ділянок у
власність. Стягнути з Одеської
міської ради матеріальні збитки у
розмірі 79274109 грн. та моральну шкоду в
розмірі 79274109 грн.

Постановою Малиновського районного
суду м. Одеси від 28 листопада 2013 року у
задоволенні адміністративного позову
було відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою
суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального права, у зв'язку з чим
просить його скасувати та ухвалити
нову постанову, якою адміністративний
позов задовольнити.

В ході апеляційного провадження
апелянт уточнив вимоги апеляційної
скарги, в якій остаточно просив
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нову постанову,
задовольнити позовні вимоги в частині
скасування рішення Одеської міської
ради від 07.10.2009 року та визнати
бездіяльність відповідачів
протиправною.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
16.01.2006 року ОСОБА_1 звертався на
підставі Конституції України та
Земельного кодексу до Міського голови
з заявою про виділення йому земельних
ділянок для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд у
придатному для цього місці з усіма
міськими комунікаціями - 0,10 га, для
ведення садівництва - 0,12 га та для
індивідуального дачного будівництва
-0,10 га.

Листом начальника Одеського міського
управління земельних ресурсів
Одеської міської ради від 31.01.2006 року
позивачу у задоволенні заяви було
відмовлено у зв'язку з неможливістю
вирішення даного питання до закінчення
робіт з інвентаризації міських земель,
що здійснюється за рішенням
міськвиконкому.

Не погоджуючись з вказаною відповіддю
позивач звернувся до суду з позовом про
визнання противоправною відмови у
виділенні земельних ділянок,
зобов'язання виділити земельні ділянки
та стягнення моральної шкоди.

Постановою Малиновського районного
суд м. Одеси від 23.04.2007 року позивачу
було відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17.04.2009 року
постанову суду Малиновського
районного суду м. Одеси від 23.04.2007 року
скасовано, позовні вимоги задоволено
частково. Зобов'язано Одеську міську
раду вчинити дії по розгляду в порядку
ст. 118 Земельного кодексу України заяви
ОСОБА_1 У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 03 листопада 2010 року
касаційні скарги позивача та
Управління земельних ресурсів
Одеської міської ради були залишені
без задоволення, а постанова Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 17.04.2009 року - без змін.

Вказані обставини сторонами не
заперечуються, підтверджуються
матеріалами справи, а отже є
встановленими.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачу було правомірно
відмовлено у наданні дозволу на
розробку проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у
приватну власність.

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними по суті і
такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2,
7, 10, 11, 70, 71 КАС України, Земельного
кодексу України, Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні».

За змістом ст.3 Земельного кодексу
України земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно -
правовими актами.

Земельний кодекс України є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює земельні відносини, визначає
правові підстави набуття права на
землю.

На підставі ст.83 ЗК України, землі, які
належать на праві власності
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, є комунальною власністю, в якій
перебувають усі землі в межах
населених пунктів, крім земель
приватної та державної власності, а
також земельні ділянки за їх межами, на
яких розташовані об'єкти комунальної
власності.

За правилами п. «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України
до повноважень міських рад у галузі
земельних відносин на території міст
належить, зокрема, розпорядження
землями територіальних громад, надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності та
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, відповідно
до цього Кодексу.

Відповідно до п.34 ч.1 ст. 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» питання регулювання
відповідно до закону земельних
відносин вирішуються виключно на
пленарних засіданнях міської ради.

Відповідно до ст.373 ЦК України право
власності на землю (земельну ділянку)
набувається і здійснюється відповідно
до закону.

Відповідно до ст.116 ЗК України (в
редакції на момент відповідного
звернення позивача) громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування та
державних органів приватизації щодо
земельних ділянок, на яких розташовані
об'єкти, які підлягають приватизації, в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом ( ч.1). Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування ( ч.2).
Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі:а) приватизації земельних ділянок,
які перебувають у користуванні
громадян; б) одержання земельних
ділянок внаслідок приватизації
державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій; в) одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом ( ч.3). Передача земельних
ділянок безоплатно у власність
громадян у межах норм, визначених цим
Кодексом, провадиться один раз по
кожному виду використання ( ч.4). Надання
у користування земельної ділянки, що
перебуває у власності або у
користуванні, провадиться лише після
вилучення (викупу) її в порядку,
передбаченому цим Кодексом ( ч.5).

Порядок отримання зазначених
земельних ділянок у власність або
користування особами, які не
користуються земельними ділянками,
регламентований ст.118 ЗК України.

Відповідно до ст.118 ЗК України (в
редакції на момент звернення позивача)
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання ( ч.6); Відповідна
місцева державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада
розглядає заяву, а при передачі
земельної ділянки фермерському
господарству - також висновки
конкурсної комісії, і в разі згоди на
передачу земельної ділянки у власність
надає дозвіл на розробку проекту її
відведення (ч.7); Проект відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян організаціями,
які мають відповідні дозволи (ліцензії)
на виконання цих видів робіт, у строки,
що обумовлюються угодою сторін ( ч.8);
Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування ( ч.9); Районна,
Київська чи Севастопольська міська
державна адміністрація або сільська,
селищна, міська рада у місячний строк
розглядає проект відведення та приймає
рішення про передачу земельної ділянки
у власність ( ч.10). У разі відмови органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування у передачі земельної
ділянки у власність або залишення
заяви без розгляду питання вирішується
в судовому порядку (ч.11).

Системний аналіз наведених норм права
дає підстави вважати, що ними
встановлені підстави, порядок, строки
передачі земельної ділянки у власність
громадян та органи, уповноважені
розглядати ці питання. Вони
передбачають, зокрема, що для передачі
земельної ділянки у власність
зацікавлена особа звертається до
відповідних органів із заявами для
отримання земельної ділянки у
власність, за результатами розгляду
яких визначені в статті 118 ЗК України
органи приймають одне з відповідних
рішень.

При цьому позитивне рішення відносно
особи, яке звернулась із відповідною
заявою, зумовлює відповідний орган
обов'язково прийняти рішення про
надання дозволу на розробку проекту її
відведення.

Надання дозволу на розробку проекту
відведення земельної ділянки
передбачає обов'язкову наявність
інформації про земельну ділянку, яку
повинна подати особа зацікавлена в її
отриманні.

16.01.2006 року ОСОБА_1 звернувся до
Міського голови м. Одеси із заявою про
виділення йому земельних ділянок для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд у придатному для цього місці з
усіма міськими комунікаціями - 0,10 га,
для ведення садівництва - 0,12 га та для
індивідуального дачного будівництва
-0,10 га.

Як зазначено у постанові Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 17.04.2009 року (а.с.14-15) та ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 18
травня 2011 року (а.с.36-39) звертаючись із
вказаною заявою позивач зазначив
бажані розміри земельних ділянок та
мету їх використання, тобто виконав
вимоги ст.118 ЗК України в редакції, що
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин.

На виконання постанови Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 17.04.2009 року Одеською міською радою
було розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо
надання вільних земельних ділянок із
земель комунальної власності
відповідно до рішення суду.

Рішенням сесії Одеської міської ради
від 07.10.2009 року № 4737-V ОСОБА_1 було
відмовлено у наданні дозволу на
розробку проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у
приватну власність, у зв'язку з
невиконанням вимог ч. 6, 7 ст. 118, ч. 4, 5 ст.
151 ЗК України (а.с.16).

Погоджуючись із висновком суду першої
інстанції щодо правомірності
оспорюваного рішення, колегія суддів
зазначає наступне.

Як вбачається із відповідного
звернення позивач просив вирішити
питання про надання у власність
земельні ділянки.

Водночас діючий на момент
виникнення спірних правовідносин
порядок надання земельних ділянок у
власність, з огляду, як було зазначено
вище, на необхідність прийняття
рішення щодо виготовлення
землевпорядної документації, вимагав
наявність такої документації, для
виготовлення якої особі необхідно
надати додаткові дані, які не були
зазначені у ст.118 ЗК України, але прямо
прописані були у чинному земельному
законодавстві.

Так, зокрема, позивач просив
надати у власність земельні ділянки.

Поняття земельної ділянки
визначено у ст.79 ЗК України.

Відповідно до ч. 1 ст.79 ЗК України
земельна ділянка - це частина земної
поверхні з установленими межами,
певним місцем розташування, з
визначеними щодо неї правами.

Тобто, будь-які суб'єкти
земельних правовідносин, які бажають
змінити правовий стан земельної
ділянки, повинні визначити щодо
вказаного нерухомого майна
установлені межі, певне місце
розташування.

Вказані вимоги чинного
законодавства необхідні для
індивідуалізації об'єкта нерухомого
майна, який може бути переданий
суб'єктам земельних правовідносин у
власність або користування, та є
необхідними для вчинення відповідної
реєстрації земельної ділянки у
Державному реєстрі прав на нерухоме
майно відповідно до Закону України «
Про Державний реєстр прав на нерухоме
майно та їх обмежень».

Зазначені данні встановлюються шляхом
виготовлення землевпорядної
документації.

При цьому колегія суддів зазначає, що
відділом земельних ресурсів Одеської
міської ради неодноразово
пропонувалось позивачеві визначити
відповідні данні, для подальшого
виготовлення землевпорядної
документації.(а.с.244-257).

Проте, позивач відмовлявся їх надавати,
посилаючись на те, що чинним
законодавством такий обов'язок на
особу, яка бажає отримати земельну
ділянку у власність не передбачений.

Окрім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Загальні положення, особливості та
процедуру надання в постійне
користування, встановлення сервітуту
(права на обмежене користування),
передачі в оренду та у власність
земельних ділянок в місті Одесі,
оформлення права користування землею,
встановлення сервітуту (права на
обмежене користування) та посвідчення
права власності на землю на підставі
прийнятих Одеською міською радою
рішень встановлено рішенням Одеської
міської ради № 136-ХХШ від 29.06.1999р. (із
змінами та доповненнями), яким було
затверджено Положення "Про порядок
надання земельних ділянок у
користування передачу їх у власність,
оформлення права власності на землю
фізичним особам"(далі -Положення).

Зазначене положення було діючим на
момент виникнення спірних
правовідносин з огляду на відсутність
факту його скасування, а також
будь-якого рішення, яким норми цього
Положення визнані такими, що
суперечать нормам Земельного Кодексу
України.

Пунктами 1.3, 1.4 вказаного Положення
передбачено, що підготовку проектів
рішень Одеської міської ради, контроль
за розробкою технічної документації,
оформлення, реєстрація, видача та
зберігання документів, які
підтверджують право власності
(користування) земельною ділянкою
виконує Управління земельних ресурсів
Одеської міської ради. Постійна
комісія з питань будівництва,
архітектури і землекористування
розглядає і узгоджує документацію на
виділення земельних ділянок в
користування, передачу їх у власність і
передає її в міську раду для прийняття
рішення.

На підставі пункту 3 вказаного
Положення встановлений перелік
документів, які необхідно надати до
Одеського міського управління
земельних ресурсів Одеської міської
ради для подальшого розгляду питання
щодо надання земельної ділянки
фізичним особам із земель запасу, а
саме: громадяни, зацікавлені у наданні
їм земельної ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, для
індивідуального дачного будівництва
тощо, повинні звернутись до Одеської
міської ради на ім'я міського голови з
відповідним зверненням, в якому має
бути вказано місце розташування,
розмір та цільове призначення
земельної ділянки. До звернення також
додаються інформація щодо земельної
ділянки та геодезична підоснова М 1:500, а
в разі необхідності - інші документи.

Отже, перелік документів, визначених
Положенням для надання земельної
ділянки, є обов'язковим як для фізичних
осіб, так і для Одеської міської ради, а
відтак позивачу необхідно було надати
пакет документів для розгляду питання
з приводу отримання земельної ділянки
для індивідуального будівництва
житлового будинку (землі жилої та
громадської забудови).

Матеріали справи не містять жодного
звернення ОСОБА_1 до Одеської міської
ради, не додано документів, які
зазначені в зазначеному Положенні, а
саме: у зверненні має бути вказано
місце розташування, розмір та цільове
призначення земельної ділянки, а також
не додана інформація щодо земельної
ділянки та геодезична підоснова.

Не містять матеріали справи і жодного
звернення позивача на адресу відділу
земельних ресурсів Одеської міської
ради щодо надання інформації відносно
цивільних земельних ділянок на
території міста Одеси.

Урахувавши наведене відповідач
правильно ухвалив рішення про відмову
у надані дозволу на виготовлення
землевпорядної документації, а
помилкове посилання відповідача у
спірному рішенні на приписи ст.154 ЗК
України, яка стосується виключно
юридичних осіб не є підставою для
визнання його протиправним.

При цьому колегія суддів зазначає, що
міська рада не відмовляла позивачу у
наданні земельної ділянки відповідно
до ч.11 ст.118 ЗК України ( в редакції на
момент звернення позивача із
відповідною заявою) тобто не
позбавляла його права на отримання
земельної ділянки у власність.

В ході судового розгляду також
встановлено, що згідно з Положенням
«Про Одеське міське управління
земельних ресурсів Одеської міської
ради», затвердженого рішенням Одеської
міської ради від 27.06.2006р., управління,
відповідно до покладених на нього
завдань і за дорученням міської ради та
її виконавчого комітету, на підставі
необхідних документів, матеріалів та
розрахунків, що обґрунтовують
необхідність відведення земельної
ділянки або оформлення прав на неї,
виконує підготовку пропозицій
(доповідні записки) за результатами
розгляду заяв громадян та клопотань
юридичних осіб щодо можливості
вилучення, передачі у власність або
надання в користування земельних
ділянок.

Згідно листа Одеського міського
управління земельних ресурсів від
07.09.2010р. у м. Одесі не існує черговості
щодо виділення у користування
громадянам земельних ділянок за
цільовими призначеннями: для
будівництва і обслуговування
житлового будинку з господарчими
спорудами, для індивідуального дачного
будівництва, для будівництва
індивідуальних гаражів, для ведення
садівництва.

На підставі ст. 119 ЗК України у
зверненні позивача до Міського голови
зазначаються різні категорії
земельних ділянок, а саме: землі
сільськогосподарського призначення
(для ведення садівництва) та землі
житлової та громадської забудови,
тобто землі населених пунктів, до яких
відносяться земельні ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку з господарчими
спорудами, для індивідуального дачного
будівництва, для будівництва
індивідуальних гаражів)..

Отже, у Одеської міської ради не було
повноважень для надання позивачу
земельної ділянки для ведення
садівництва, так як в межах міста немає
земель сільськогосподарського
призначення.

За змістом ст. 152 Земельного кодексу
України, захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється, зокрема, шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач не довів
суду ті обставини, на які він посилався
в обґрунтування заявлених вимог, а
відповідач надав суду належні докази
на підтвердження своїх заперечень
проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та
рішень органів владних повноважень,
суд керується критеріями, закріпленими
у ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на суб'єктивній оцінці фактичних
обставин справи та доказів, а також на
невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин, суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Малиновського
районного суду м. Одеси від 28 листопада
2013 року у справі № 1519/2-а-129/11 - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складення ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і
підписання рішення суду - 16 червня 2014
року

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
І. Г. Ступакова