Справа № 810/729/14-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/729/14-а Головуючий у
1-й інстанції: Панова Г.В.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

12 червня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Південно-західній
залізниці на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 02
квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Південно-західній
залізниці про визнання протиправним та
скасування наказу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з
позовом до Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
Південно-Західній залізниці (з
урахуванням уточнень позовних вимог)
про визнання протиправним і скасування
наказу від 15.11.2013 року № 271 о/с про
звільнення з посади
оперуповноваженого кримінальної
міліції у справах дітей ЛВ на ст.
Київ-Пасажирський Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно-Західній залізниці, наказу
від 05.03.2014 року № 39/ос, яким внесено
зміни до наказу від 15.11.2013 року № 271 о/с,
поновлення позивача на посаді і
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу і моральної шкоди у
сумі 5000,00 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2014
року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
наказ Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
Південно-Західній залізниці від 15.11.2013
№ 271 о/с в частині звільнення з органів
внутрішніх справ у запас майора
міліції ОСОБА_2 старшого
оперуповноваженого відділення
кримінальної міліції у справах дітей
лінійного відділу на станції
Київ-Пасажирський Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно-Західній залізниці, з 15
листопада 2013 року. Визнано
протиправним та скасовано наказ
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Південно-Західній
залізниці від 05.03.2014 № 39 о/с в частині
внесення змін до наказу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно-Західній залізниці від
15.11.2013 № 271 о/с в частині звільнення з
органів внутрішніх справ у запас
майора міліції ОСОБА_2 старшого
оперуповноваженого відділення
кримінальної міліції у справах дітей
лінійного відділу на станції
Київ-Пасажирський Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно-Західній залізниці, з 21
листопада 2013 року, з виплатою грошового
забезпечення з 01 серпня по 21 листопада
2013 року. Поновлено ОСОБА_2 на посаді
старшого оперуповноваженого
відділення кримінальної міліції у
справах дітей лінійного відділу на
станції Київ-Пасажирський Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно-Західній залізниці.
Стягнуто з Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
Південно-Західній залізниці на користь
позивача заробітну плату за час
вимушеного прогулу з 22.11.2013 по 01.04.2014 у
сумі 7511,90 грн. В решті позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
представник Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
Південно-західній залізниці подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі. В своїй апеляційній
скарзі апелянт посилається на
незаконність, необґрунтованість та
необ'єктивність рішення суду, неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи,
порушення судом норм процесуального
права, що є підставою для скасування
судового рішення

Відповідно до ч.1 ст.197 КАС України
апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
слід залишити без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
наказом УВС №235 о/с від 10.08.1999 року
ОСОБА_2 прийнятий на службу в органи
внутрішніх справ.

Позивач з 1999 проходив службу в органах
внутрішніх справ на різних посадах і з
2008 на посаді старшого
оперуповноваженого кримінальної
міліції у справах дітей Лінійного
відділу на станції Київ-Пасажирський
Управління Міністерства внутрішніх
справ Україна на Південно-Західній
залізниці.

Наказом начальника Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно-Західній залізниці від
21.06.2013 року № 142 о/с прийнято рішення про
застовування до позивача
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ за порушення
дисципліни.

На підставі наказу від 21.06.2013 року № 142
о/с начальником Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно-Західній залізниці
прийнято наказ від 15.11.2013 року № 271 о/с,
згідно з яким відповідно до Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ ОСОБА_2 звільнено з
органів внутрішніх справ у запас (з
постановкою на військовий облік) за п.
64 «є» (за порушення дисципліни) з 15
листопада 2013 року.

У подальшому, оскільки було з'ясовано,
що позивач перебував на лікарняному до
21.11.2013 року, відповідачем було прийнято
наказ від 05.03.2014 року № 39 о/с, яким
внесено зміни до наказу від 15.11.2013 № 271
о/с в частині дати звільнення з 21.11.2013
року з виплатою грошового забезпечення
з 01.08.2013 року по 21.11.2013 року.

Не погоджуючись з прийнятими
відповідачем наказами, позивач
звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи
частково позовні вимоги прийшов до
висновку, що спірні накази про
звільнення позивача з посади за
порушення дисципліни прийняті
безпідставно, тому вони є
протиправними і підлягають скасуванню
в частині звільнення позивача з
органів внутрішніх справ, а позивач
поновленню на посаді старшого
оперуповноваженого відділення
кримінальної міліції у справах дітей
лінійного відділу на станції
Київ-Пасажирський Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно-Західній залізниці.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки вони знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
підставою для прийняття наказу від
21.06.2013 року № 142 о/с та притягнення
позивача до дисциплінарної
відповідальності стало вчинення
позивачем дисциплінарного проступку,
який полягає у керуванні транспортним
засобом із ознаками алкогольного
сп'яніння, порушенні правил поведінки і
професійної етики, що призвело до
невиконання вимог керівництва
Міністерства внутрішніх справ України
і Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Південно-Західній
залізниці щодо неухильного дотримання
транспортної дисципліни, порушення п.п.
1, 4, 10 та 11 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, затвердженого Законом України
від 22.02.2006 і наказу Міністерства
внутрішніх справ України від 22.02.2012 № 155
«Про затвердження Правил поведінки та
професійної етики осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України»

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів звертає увагу на
наступне.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону
України «Про міліцію» порядок та умови
проходження служби в міліції
регламентуються Положенням про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ,
затверджуваним Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до підпункту "є" пункту 64
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів
Української РСР від 29 липня 1991 року №
114, особи середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в органах внутрішніх справ в
запас (з постановкою на військовий
облік) за порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначає Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України,
затверджений Законом України від 22
лютого 2006 року №3460-IV (далі -Статут).

Частиною 12 Статуту передбачено, що на
осіб рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни може бути
накладено такий вид дисциплінарного
стягнення, як звільнення з органів
внутрішніх справ.

Відповідно до статті 14 Статуту, якою
визначено порядок накладення
дисциплінарних стягнень, з метою
з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування.

Як було зазначено судом вище і
вбачається з висновку службового
розслідування від 21.06.2013 року за фактом
порушення службової дисципліни
майором міліції ОСОБА_2, останнього
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
з органів внутрішніх справ за вчинення
дисциплінарного проступку, який
полягає у керуванні транспортним
засобом із ознаками алкогольного
сп'яніння, порушенні правил поведінки і
професійної етики, що призвело до
невиконання вимог керівництва
Міністерства внутрішніх справ України
і Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Південно-Західній
залізниці щодо неухильного дотримання
транспортної дисципліни.

Водночас, суд першої інстанції
обґрунтовано зазначає, що висновок
відповідача про керування позивачем
22.05.2013 року транспортним засобом у
стані алкогольного сп'яніння не
підтверджується жодними доказами.
Зокрема, відповідачем не було
надано суду відповідного протоколу про
адміністративне правопорушення або
будь-якого іншого належного доказу,
який підтверджує ту обставину, що
позивач перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння керував
транспортним засобом.

Суд першої інстанції правомірно не
прийняв до уваги поводи відповідача, що
факт порушення дисципліни позивачем
підтверджується відеозаписом, який
зроблено за допомогою мобільного
телефону, так як, даний доказ не є
належним, з огляду на те, що на
зазначеному відеозаписі відсутні
відомості щодо дати, часу та місця його
здійснення, також судом першої
інстанції не встановлено наявність на
відео запису з якого видно, що позивач
керує транспортним засобом у стані
алкогольного сп'яніння.

Так, підставою для дисциплінарної
відповідальності є дисциплінарний
проступок, сутність якого полягає в
невиконанні або неналежному виконанні
працівником покладених на нього
службових обов'язків.

Проте, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідачем не було доведено в ході
судового розгляду в чому саме полягало
порушення дисципліни позивачем та
професійної етики.

Як підтверджено матеріалами справи та
обґрунтовано встановлено судом першої
інстанції 22.05.2013 року позивач
знаходився на робочому місці і
виконував службові обов'язки. Впродовж
робочого дня ознаки алкогольного
сп'яніння не було помічено, оскільки
останній перебував у тверезому стані,
що підтверджується матеріалами справи,
не спростовано відповідачем та
підтверджено показаннями свідків в
суді першої інстанції.

Разом з тим, з висновку службового
розлідування слідує, що конфліктний
випадок виник після закінчення
робочого дня, зокрема о 19 годині, на
грунті неприязних відносин між
позивачей та його співробітником, який
виконував службові обов'язки.

Таким чином, наказ від 21.06.2013 року № 142
о/с про притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності за
вчинення дисциплінарного проступку,
винесений відповідачем не в межах
повноважень, оскільки обставини,
зазначені у вказаному наказі, не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи ані в суду першої, ані в
суді апеляційної інстанцій.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що начальником Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно-Західній залізниці
прийнято наказ від 15.11.2013 року № 271 о/с,
згідно з яким відповідно до Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ ОСОБА_2 звільнено з
органів внутрішніх справ у запас (з
постановкою на військовий облік) за п.
64 «є» (за порушення дисципліни) з 15
листопада 2013 року.

Так, з висновку начальника Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно-Західній залізниці від 14
листопада 2014 року, що передував
прийняттю наказу від 15.11.2013 року № 271 о/с
про звільнення позивача, вбачається, що
відповідач прийшов до висновку про
звільнення позивача з 15 листопада 2013
року на підставі наказу від 21.06.2013 року
№ 142 о/с та через відсутність позивача
на місці служби без поважних причин.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем надані листки
непрацездатності за період до 21.11.2013
року, тобто висновок відповідача про
відсутність ОСОБА_2 на місці служби без
поважної причини не відповідає
дійсності та спростований матеріалами
справи.

В порушення, ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідачем не надано жодного
належного та допустимого доказу на
підтвердження правомірності винесення
оскаржуваних наказів, з огляду на що,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про наявність
підстав для визнання незаконним
звільнення позивача з органів
внутрішніх справ та, відповідно,
скасування оскаржуваних наказів
суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів
про працю України при винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу. Судом першої
інстанції обгрунтовано, з урахуванням
довідки від 02.04.2014 року № 37/8-3574,
проведено розрахунок коштів, які
підлягають до виплати позивачу за час
вимушеного прогулу за період з 22.11.2013
року по 01.04.2014 року у розмірі 7511,90 грн.,
так як позивач не був допущений до
служби у даний період. Вказна сума не
оспорюється ні позивачем ні
відповідачем.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
в частині відшкодування моральної
шкоди.

Так, порядок відшкодування моральної
шкоди визначений в статті. 23 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до пункту 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» №4 від 31.03.1995р., розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Разом з тим, в порушення ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, позивачем не надано
обґрунтованих пояснень щодо стягнення
на його користь моральної шкоди, не
зазначено в чому полягає ця шкода, яка
має довготривалі наслідки, відновлення
психологічного комфорту та потребує
значних додаткових витрат.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновку суду першої
інстанції, що оскільки позивач не довів
чим саме підтверджується факт
заподіяння моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, у чому саме полягає
вина заподіювача та інші обставини, що
мають значення для вирішення спору в
цій частині.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що спірні накази про
звільнення позивача з посади за
порушення дисципліни прийняті
безпідставно, тому вони є
протиправними і підлягають скасуванню
в частині звільнення позивача з
органів внутрішніх справ, а позивач
поновленню на посаді старшого
оперуповноваженого відділення
кримінальної міліції у справах дітей
лінійного відділу на станції
Київ-Пасажирський Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно-Західній залізниці.

Таким чином, суд першої інстанції дав
належну оцінку всім обставинам справи
та вірно застосував законодавство,
що регулює ці правовідносини.

Надані докази були оцінені судом
першої інстанції, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Крім того, було оцінено
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, що відповідає
вимогам ст. 86 КАС України.

З огляду на зазначене та беручи до
уваги достатній і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності колегія суддів
дійшла висновку, що викладені у
позовній заяві доводи позивача є
обґрунтованими та, відповідно, його
вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містять
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційна скарга залишаються без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 197, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно-західній залізниці -
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС
України). Касаційна скарга на судові
рішення подається безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання законної
сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.