Справа № 825/1451/13-а
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1451/13-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

17 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при
секретаріБорисюк Л.П., Петрика І.Й.,
Собківа Я.М. Чайка О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 29 квітня 2013
року у справі за позовом Прилуцького
міськрайонного центру зайнятості -
робочого органу виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття до
ОСОБА_5 про стягнення незаконно
виплаченого матеріального
забезпечення, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2013 року Прилуцький
міськрайонний центр зайнятості -
робочий орган виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття
звернулося до Чернігівського
окружного адміністративного суду із
позовом до ОСОБА_5 в якому просив
стягнути з відповідача незаконно
виплачене матеріальне забезпечення в
розмірі 12 157,57 грн.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 29 квітня 2013
року позов задоволено.

Стягнуто на користь Прилуцького
міськрайонного центру зайнятості -
робочого органу виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття з ОСОБА_5
незаконно виплачене матеріальне
забезпечення на випадок безробіття в
сумі 12 157,57 грн.

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_5 згідно поданої ним заяви був
зареєстрований у Прилуцькому
міськрайонному центрі зайнятості як
такий, що шукає роботу та в заяві
зазначив, що не зареєстрований як
суб'єкт підприємницької діяльності.

Прилуцьким міськрайонним центром
зайнятості відповідачу було надано
статус безробітного як такому, що шукає
роботу та призначено допомогу по
безробіттю відповідно до статей 22, 23
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування України на
випадок безробіття» та Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 20.11.2000 № 307.

За періоди з 08.12.2008 по 16.03.2009, з 22.09.2009 по
11.06.2010, з 08.03.2012 по 03.12.2012 ОСОБА_5 отримав
грошову допомогу по безробіттю
відповідно до ст. 7 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування України на
випадок безробіття» в розмірі 12 157,57
грн.

26 лютого 2013 року працівником
Прилуцького міськрайонного центру
зайнятості відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
України на випадок безробіття»
проведено розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення за
результатами якої складено акт № 3. В
ході розслідування встановлено, що за
даними ЄДР відповідач з 28.11.1995
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, що є порушенням ч. 2
ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування України на
випадок безробіття».

З огляду на зазначене, позивач
звернувся до суду з вищевказаним
позовом з вимогою стягнути з
відповідача незаконно виплачене
матеріальне забезпечення в розмірі 12
157,57 грн.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, колегія суддів
виходить з наступного.

Відносини між сторонами врегульовані
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування України на
випадок безробіття» від 02 березня 2000
року № 1533-ІІІ, Порядком надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 20 листопада 2000
року № 307, (далі - Порядок № 307), Законом
України «Про зайнятість населення» від
01 березня 1991 року № 803-ХІІ.

Підпунктом «б» ч. 3 статті 1 Закону
України «Про зайнятість населення»
визначено, що в Україні до зайнятого
населення належать громадяни, які
самостійно забезпечують себе роботою,
включаючи підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України «Про особисте селянське
господарство».

Безробітними, згідно з положеннями
статті 2 Закону України «Про зайнятість
населення», визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Відповідно до пункту 1.2 Порядку № 307,
допомога по безробіттю надається
застрахованим та незастрахованим
особам, визнаним у встановленому
порядку безробітними.

Згідно з абзацом 1 та 2 пункту 5 частини
другої статті 12 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», виконавча дирекція Фонду
та її робочі органи, зокрема,
контролюють правильність витрат за
страхуванням на випадок безробіття,
проводять розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення в порядку,
встановленому центральними органами
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, державної
податкової політики, Пенсійним фондом
України за погодженням з правлінням
Фонду. Розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення
здійснюється шляхом звіряння даних,
зазначених у документах
страхувальника, з базою даних
Пенсійного фонду України та Державної
податкової адміністрації України, а в
разі необхідності - шляхом проведення
виїзних планових та позапланових
перевірок страхувальників.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 307,
перевірка проводиться районними,
міськрайонними, міськими та районними
у містах центрами зайнятості, на які
покладено виконання функцій робочих
органів виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, за місцем
реєстрації роботодавця як платника
внесків на загальнообов'язкове
соціальне страхування на випадок
безробіття у разі, коли: подані
застрахованою особою документи дають
їй право на одержання допомоги по
безробіттю відповідно до частини
першої статті 22 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття»; особа, яка одержує
допомогу по безробіттю та не може бути
працевлаштована у зв'язку з
відсутністю на ринку праці підходящої
роботи, виявила бажання отримати
залишок належної їй допомоги по
безробіттю одноразово для організації
підприємницької діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, в
ході проведення розслідування в лютому
2013 року позивачем встановлено, що
згідно даних ЄДР, ОСОБА_5 з 28.11.1995
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, що є порушенням
частини 2 статті 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», що підтверджується
Витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Судом першої інстанції проаналізовано
положення статті 43, 47 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців» від
15 травня 2003 року № 755 та правильно
зазначено, що датою державної
реєстрації фізичної особи - підприємця
є дата внесення до Єдиного державного
реєстру запису про проведення
державної реєстрації фізичної
особи-підприємця, дата внесення до
Єдиного державного реєстру запису про
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою-підприємцем є датою
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем.

Витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців підтверджено, що 28
листопада 1995 року до Єдиного
державного реєстру внесено запис про
проведення державної реєстрації
фізичної особи-підприємця - ОСОБА_5.
Однак запис про припинення
підприємницької діяльності такою
фізичною особою-підприємцем -
відсутній.

Отже, на час проведення виплат по
безробіттю відповідач був
зареєстрований як фізична
особа-підприємець і на момент
оформлення статусу безробітного та
призначення допомоги по безробіттю
відносився до зайнятого населення.

Згідно із частинами другою та третьою
статті 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Отже, обов'язок щодо своєчасного
надання відомостей про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг покладено на осіб, які
зареєстровані як безробітні, однак
цього обов'язку відповідачем виконано
не було.

Пунктом 6.14 вищевказаного Порядку № 307
передбачено, якщо під час одержання
допомоги по безробіттю безробітний
своєчасно не подав відомості про
обставини, що впливають на умови її
виплати, у тому числі встановлені під
час розслідування страхових випадків
та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин. Якщо
безробітний відмовився добровільно
повернути зазначені кошти, то питання
щодо їх повернення вирішується у
судовому порядку. Сума виплаченої
допомоги по безробіттю
підтверджується відповідною довідкою
центру зайнятості, що підписується
керівником, головним бухгалтером та
скріплюється печаткою.

Згідно довідок виплаченого
матеріального забезпечення
Прилуцького міськрайонного центру
зайнятості (а.с.29-31) відповідачу
виплачено допомогу по безробіттю в
сумі 12 157,57 грн.

26 лютого 2013 року позивачем видано наказ
«Про повернення коштів гр. ОСОБА_5» № 40
(а.с.28) та направлено лист від 26 лютого
2013 року № 01/464 (а.с.24) з вимогою повернути
кошти на протязі 15 календарних днів з
дня отримання повідомлення, який
відповідачем отримано та не оскаржено,
але кошти в розмірі 12 157,57 грн. до
Прилуцького міськрайонного центру
зайнятості добровільно не сплачено, у
зв'язку з чим такі кошти обґрунтовано
стягнуто з відповідача на користь
позивача.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 29 квітня 2013
року - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 29 квітня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 23.06.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Петрик І.Й.

Собків Я.М.