Справа № 815/2883/14
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2014-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2883/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року 10 год.26 хв.
м. Одеса

Одеський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Корой С.М.

секретар судового
засідання Філіппова Ю.В.

за участю сторін:

представника позивача
- Міщенко А.Л. (за довіреністю)

представника
відповідача - Шевчук В.В. (за
довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Одеського обласного
відділення Фонду соціального
страхування інвалідів до державного
підприємства «Експериментальна база
«Дачна» Селекційно-генетичного
інституту національного центру
насінництва та сортовивчення про
стягнення заборгованості у сумі 26551,33
гривень, суд, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Одеського
обласного відділення Фонду
соціального страхування інвалідів
(далі - ООФ ФСС інвалідів) до державного
підприємства «Експериментальна база
«Дачна» Селекційно-генетичного
інституту національного центру
насінництва та сортовивчення (далі - ДП
«Експериментальна база «Дачна»), в
якому позивач просить суд стягнути з ДП
«Експериментальна база «Дачна»
Селекційно-генетичного інституту
національного центру насінництва та
сортовивчення, 67624, Одеська область,
Біляївський район, с. Дачне, вул.
Академіка Гаркавого, 5, ,
р/р 768, МФО 325365, ПАТ «Кредобанк» на
користь Одеського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на рахунок управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області / Банк ГУ
ДКСУ в Одеській області, одержувач -
УДКСУ в Біляївському районі, МФО 828011,
р/р - 0111, код - 37913781 / суму
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2013 році у
розмірі 26444,76 грн. та пені за порушення
встановлених законодавством термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій у розмірі 106,57 грн.. Всього
підлягає стягненню 26551,33 гривень.

В своєму позові позивач зазначив, що
згідно із звітом про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за формою
№ 10-ПІ за 2013 рік, наданому відповідачем
до ФСС інвалідів, середньооблікова
чисельність штатних працівників за 2013
рік на ДП «Експериментальна база
«Дачна» склала 105 осіб. У відповідності
із вимогами чинного законодавства
України, зокрема ст.19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», відповідач
повинен був створити 4 робочих місця,
проте створив 3. За невиконання
вищевказаного нормативу, відповідно до
положень ст. 20 зазначеного Закону
відповідач повинен був сплатити
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 26444,76 грн. у строк до 15 квітня
року, наступного за роком, в якому
відбулося порушення нормативу, однак
станом на 28.04.2014 року відповідачем такі
санкції не сплачені. Крім того у зв'язку
із простроченням погашення
адміністративно-господарських санкцій
відповідно до ч. 2 ст. 20 вказаного Закону
відповідач повинен сплатити пеню у
розмірі 106,57 грн..

Відповідач надав до суду заперечення
(а.с.26-61), в яких зазначив, що відповідно
до ст. 18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» забезпечення прав інвалідів
на працевлаштування та оплатну роботу,
в тому числі з умовою виконання роботи
вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ чи організацій чи
до державної служби зайнятості.
Відповідачем щомісячно до державної
служби зайнятості подавався звіт, в
якому зазначалось про наявність трьох
вакансій для інвалідів протягом всього
2013 року. На підприємстві
працевлаштовані 2 інваліди, які
працювали протягом всього 2013 року, а
також 2 інваліди, які працювали
протягом трьох та п'яти місяців у 2013
році відповідно. Відповідно до вимог
чинного законодавства на підприємстві
має бути створено4 робочих місця для
інвалідів. На думку відповідача, з
урахуванням того, що на підприємстві
протягом 2013 року постійно працювало 2
інваліди та щомісячно подавались звіти
до Фонду соціального захисту інвалідів
про наявність вакансій ще для трьох
інвалідів, відповідач не тільки не
дотримався цього нормативу, а й
перевиконав його. Відповідач також
зазначив, що умовою для створення
робочого місяця для працевлаштування
інваліда є пропозиція на
працевлаштування інваліда.
Безпосереднє працевлаштування шляхом
укладання трудового договору
здійснюється підприємством, до якого
звернувся інвалід чи на яке направлено
інваліда для працевлаштування. Проте
обов'язок виявляти інвалідів, які
бажають працювати і спроможні
реалізувати свої здібності на підставі
індивідуальних програм реабілітації
покладено на місцеві органи
соціального захисту населення, а
державна служба зайнятості сприяє
працевлаштуванню інвалідів. Отже, у
підприємства виникає обов'язок
працевлаштування інваліда лише при
наявності їх звернення. Втім згідно з
довідкою Біляївського районного
центру зайнятості від 19.05.2014 року №
1074/03/11, за відсутності бажаючих
працевлаштуватися на вакантні місця
незайняті інваліди до відповідача
протягом 2013 року не направлялися. За
таких умов відповідач вважає, що не
порушував вимог чинного законодавства,
у зв'язку з чим відсутні підстав для
притягнення його до відповідальності
шляхом накладення
адміністративно-господарських санкцій
(а.с.32,62).

У судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги та
обґрунтування адміністративного
позову у повному обсязі.

Представник відповідача проти
позовних вимог заперечував,
посилаючись при цьому на доводи та
обґрунтування, викладені в наданому до
суду запереченні.

Суд, заслухавши осіб, що з'явились в
судове засідання, дослідивши доводи
адміністративного позову, заперечень
проти позову, наявні матеріали справи
та обставини, якими обґрунтовуються
вимоги, докази, якими вони
підтверджуються, встановив таке.

14 лютого 2014 року ДП «Експериментальна
база «Дачна» до Одеського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів було подано звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік за формою N 10-ПІ
(а.с.6-7), в якому, зокрема, зазначено, що
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
становила 105 осіб, з них
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність, становила 2,8 осіб,
кількість інвалідів-штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» - 4 особи,
середньорічна заробітна плата
штатного працівника фактично
становила 26444,76 грн..

У розділі 2 вказаного звіту «Список
працюючих інвалідів штатних
працівників, які були зайняті на
підприємстві у 2013 році» наведено
інформацію про 4-х осіб, двоє з яких
працювали протягом всього 2013 року, а
двоє - протягом трьох та протягом п'яти
місяців 2013 року відповідно.

20.03.2014 року Одеським обласним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів на підставі даних звіту,
поданого ДП «Експериментальна база
«Дачна», було розраховано суму
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів, яку
належало самостійно сплатити до
бюджету на рахунок Держказначейства в
Одеській області в строк до 15 квітня
поточного року, із зазначенням, що
норматив повинен був складати 4 особи,
середньооблікова кількість штатних
працівників за звітний рік, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність, становила 3
особи, кількість робочих місць,
призначених для працевлаштування
інвалідів і не зайнятих інвалідами
становила 1, середньорічна заробітна
плата 26444,76 грн., а сума
адміністративно-господарських санкцій
становить 26444,76 грн. (а.с. 8).

Відповідно до положень ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Частиною 1 ст. 18 вказаного Закону
передбачено, що забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 18 цього
Закону підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 18-1
Закону державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

Аналіз наведених норм права свідчить
про те, що працевлаштування інвалідів
здійснюється або шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємства, або шляхом звернення до
державної служби зайнятості, яка в свою
чергу здійснює пошук підходящої роботи
для працевлаштування такого інваліда.
Жодною нормою законодавства України не
встановлений обов'язок підприємства
здійснювати пошук інвалідів для їх
працевлаштування на цьому
підприємстві.

Судом встановлено, що протягом 2013 року
відповідачем щомісячно складалась та в
установленому законодавством порядку
подавалась звітність про наявність
вакансій за формою № 3-ПН, в якій
повідомлялось про наявність вакантних
місць на підприємстві, до яких не
встановлювалось особливих вимог, та
які є придатними для працевлаштування
інвалідів.

Проте, до суду не надано доказів, які б
підтверджували факт звернення
безпосередньо до ДП «Експериментальна
база «Дачна» або до державної служби
зайнятості інвалідів, які бажають
працевлаштуватися, не зважаючи на
подання відповідачем інформації про
наявність у нього вакантних робочих
місць для інвалідів. Навпаки, у
матеріалах справи містяться докази про
відсутність бажаючих інвалідів
працевлаштуватися у відповідача, а
саме, довідка Біляївського районного
центру зайнятості від 19.05.2014 року №
1074/03/11, з якої вбачається, що протягом 2013
року відповідачем надавались звіти за
формою № 3-ПН «Інформація про попит на
робочу силу (вакансії)» з вакансіями
для осіб з інвалідністю, однак, у
зв'язку з відсутністю бажаючих
працевлаштуватися на вакантні місця,
незайняті громадяни, які зареєстровані
в Біляївському районному центрі
зайнятості, до підприємства не
направлялись (а.с.32,62).

Згідно із ч. 2 ст. 17 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи і організації за рахунок
коштів Фонду соціального захисту
інвалідів або за рішенням місцевої
ради за рахунок власних коштів, у разі
необхідності, створюють спеціальні
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, здійснюючи для цього
адаптацію основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.

Вказаною нормою визначений обов'язок
підприємства створювати спеціальні
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, здійснюючи для цього
адаптацію основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування з урахуванням обмежених
можливостей інваліді лише у разі
необхідності, однак до суду не надано
доказів, які б свідчили про те, що така
необхідність виникала.

Згідно з нормами ст. 20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Підстави господарсько-правової
відповідальності визначені ст. 218
Господарського кодексу України, якою
встановлено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Водночас з цим,
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком або збором (обов'язком
платежем), а є заходом впливу до
правопорушника у сфері господарювання
у зв'язку із допущенням ним
правопорушення. При цьому обов'язковою
вимогою для застосування таких санкцій
до правопорушника є наявність складу
такого правопорушення, в тому числі
наявність вини особи, до якої
застосовуються санкції.

Втім, судом не встановлено факту
господарського правопорушення з боку

ДП «Експериментальна база «Дачна»,
тоді як матеріали справи свідчать про
те, що підприємство протягом 2013 року
здійснювало низку заходів, спрямованих
на виконання покладеного на нього
обов'язку щодо створення робочих місць
для працевлаштування інвалідів.
Відповідачем було вжито всіх залежних
від нього заходів для недопущення
господарського порушення. За таких
підстав суд вважає, що відсутні правові
підстави для застосування до
відповідача
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів.

На підставі встановленого, керуючись
приписами ст.ст.11, 162 КАС України, суд
вважає, що вимоги позивача є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163,
167, 186, 254 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Одеського обласного відділення
Фонду соціального страхування
інвалідів до державного підприємства
«Експериментальна база «Дачна»
Селекційно-генетичного інституту
національного центру насінництва та
сортовивчення про стягнення суми
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2013 році,
та пені за порушення встановлених
законодавством строків сплати
адміністративно-господарських санкцій
у загальній сумі 26551,33 гривень -
відмовити.

Судові витрати розподілити
відповідно до приписів ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Одеський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги. Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови
виготовлений та підписаний суддею
20.06.2014 року.

Суддя
С.М. Корой

У задоволенні адміністративного
позову Одеського обласного відділення
Фонду соціального страхування
інвалідів до державного підприємства
«Експериментальна база «Дачна»
Селекційно-генетичного інституту
національного центру насінництва та
сортовивчення про стягнення суми
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2013 році,
та пені за порушення встановлених
законодавством строків сплати
адміністративно-господарських санкцій
у загальній сумі 26551,33 гривень -
відмовити.

Судові витрати розподілити
відповідно до приписів ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Одеський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги. Апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови
виготовлений та підписаний суддею
20.06.2014 року.

Суддя
С.М. Корой

20 червня 2014 року.