Справа № 2а-5468/11/1070
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

24 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Свириди Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в своїх
інтересах та в інтересах ОСОБА_4 на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16 лютого 2012
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 в своїх інтересах та в
інтересах ОСОБА_4 до Державної
податкової служби України та Державної
податкової інспекції у Києво -
Святошинському районі Київської
області про зобов"язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 в своїх інтересах та в
інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом до Державної податкової служби
України та Державної податкової
інспекції у Києво - Святошинському
районі Київської області про
зобов'язання здійснювати в подальшому
облік як платників податків за раніше
встановленою формою без застосування
цифрового ідентифікатора, зобов'язання
проставити відмітку в паспорті про
наявність права здійснювати платежі
без застосування ідентифікаційного
коду.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 16 лютого 2012
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивач - ОСОБА_3 звернувся з
апеляційною скаргою, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким
адміністративний позов задовольнити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційних
скарг, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, у
червні 2011 року ОСОБА_3, посилаючись на
релігійні переконання, подав до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області та Державної податкової
адміністрації України заяви.

В даних заявах позивач просив:
виключити з Державного реєстру
фізичних осіб-платників податків та
інших обов'язкових платежів відомості
про ідентифікаційний номер та загальні
відомості про нього; знищити облікову
картку з особистими даними, яка була
заповнена до Державного реєстру та на
підставі якої були внесені дані та
присвоєно індивідуальний
ідентифікаційний номер; здійснювати у
подальшому облік, як платника податків
за раніше встановленими формами обліку
без застосування цифрового
кодифікатора (за прізвищем, іменем та
по-батькові та за місцем проживання); не
вносити інформацію про нього до
Державного реєстру фізичних
осіб-платників податків; проставити у
паспорті на стор. 7, 8 або 9 запис про
наявність права здійснювати будь-які
платежі без будь-якого цифрового
кодифікатора та завірити підпис
відповідальної особи круглою гербовою
печаткою.

Також, в заявах позивач зазначив, що не
погоджується з положеннями
Податкового кодексу України щодо
ведення обліку осіб, які відмовляються
від ідентифікаційного номеру за серією
та номером паспорту.

Крім того, у червні 2011 року ОСОБА_3 в
інтересах свого неповнолітнього сина
ОСОБА_4 подав заяви до Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області та Державної податкової
адміністрації України із аналогічними
вимогами.

У вказаних заявах позивач зазначив, що
не погоджується з положеннями
Податкового кодексу України щодо
ведення обліку осіб, які відмовляються
від ідентифікаційного номеру за серією
та номером паспорту.

Державна податкова адміністрація
України листом від 17 червня 2011 року №
5590/М/29-1014 повідомила позивача про те, що,
відповідно до Податкового кодексу
України, облік осіб, які через свої
релігійні переконання відмовляються
від прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків,
здійснюється за серією та номером їх
паспорта. У паспортах зазначених осіб
податковим органом проставляється
відмітка про наявність у них права
здійснювати будь-які платежі за серією
та номером паспорта. Порядок внесення
відмітки визначається центральним
органом державної податкової служби.

Крім того, у січні 2012 року ОСОБА_3
повторно звернувся до Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області в своїх інтересах та інтересах
свого неповнолітнього сина із
відповідними заявами про відмову від
ідентифікаційних номерів та заповнив
Повідомлення фізичної особи, яка через
свої релігійні переконання
відмовляється від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків.

Разом з тим, відповідачем було
відмовлено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у
задоволенні їх заяв.

Не погоджуючись із даною відмовою
відповідача та вважаючи її
протиправною, позивач звернувся до
суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, до 01 січня 2011 року спірні
правовідносини регулювались Законом
України «Про Державний реєстр фізичних
осіб - платників податків та інших
обов'язкових платежів» від 22 грудня 1994
року №320/94-ВР.

Згідно ст. 1 вищевказаного Закону,
державний реєстр фізичних осіб -
платників податків та інших
обов'язкових платежів (далі - Державний
реєстр) - це автоматизований банк даних,
створений для забезпечення єдиного
державного обліку фізичних осіб, які
зобов'язані сплачувати податки, збори,
інші обов'язкові платежі до бюджетів та
внески до державних цільових фондів у
порядку і на умовах, що визначаються
законодавчими актами України. Для осіб,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовляються від
прийняття ідентифікаційного номера та
офіційно повідомляють про це
відповідні державні органи,
зберігаються раніше встановлені форми
обліку платників податків та інших
обов'язкових платежів. У паспортах
зазначених осіб робиться відмітка про
наявність у них права здійснювати
будь-які платежі без ідентифікаційного
номера.

Тобто, Законом України «Про Державний
реєстр фізичних осіб - платників
податків та інших обов'язкових
платежів» було передбачено, що платник
податків має право виконувати
конституційний обов'язок щодо сплати
податків та інших обов'язкових
платежів без використання
ідентифікаційного номеру, обравши
альтернативну форму обліку платників
податку.

Разом з тим, з 01 січня 2011 року з
набранням чинності Податкового
кодексу України було змінено
регулювання порядок обліку платників
податків, які відмовились від
ідентифікаційного номеру.

Згідно п.п. 63.5 та 63.6 статті 63
Податкового кодексу України, всі
фізичні особи - платники податків та
зборів реєструються в органах
державної податкової служби шляхом
включення відомостей про них до
Державного реєстру фізичних осіб -
платників податків у порядку,
визначеному цим Кодексом. Облік
платників податків в органах державної
податкової служби ведеться за
податковими номерами. Облік осіб, які
через свої релігійні переконання
відмовляються від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків та повідомили
про це відповідний орган державної
податкової служби, ведеться за
прізвищем, ім'ям, по-батькові і серією
та номером діючого паспорта. У
паспортах зазначених осіб органами
державної податкової служби робиться
відмітка про наявність у них права
здійснювати будь-які платежі за серією
та номером паспорта.

Відповідно до п. 1 розділу VІІІ
Положення про реєстрацію фізичних осіб
у Державному реєстрі фізичних осіб
платників податків, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 17 грудня 2010
року № 954, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 29 грудня
2010 року за № 1388/18683, фізична особа, яка
раніше не подавала облікову картку і
відомості про яку не включено до
Державного реєстру та яка через свої
релігійні переконання відмовляється
від прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків,
зобов'язана особисто подати
відповідному органу державної
податкової служби Повідомлення за
формою № 1П (додаток 7), яке є водночас
заявою для обліку в окремому реєстрі
Державного реєстру, та пред'явити
паспорт громадянина України.

Згідно п. 2 розділу VІІІ вищевказаного
Положення, облік фізичних осіб, які
через свої релігійні переконання
відмовляються від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків та надали до
органу державної податкової служби
Повідомлення, ведеться в окремому
реєстрі Державного реєстру за
прізвищем, ім'ям, по батькові та серією
і номером паспорта без використання
реєстраційного номера облікової
картки платника податків.

Тобто, порядок обліку платників
податків та дії органів податкової
служби у зв'язку з веденням цього
обліку визначаються актами
законодавства. Вимоги цих законодавчих
актів є загальними, вони поширюють свою
дію на необмежене коло осіб і не
залежать від бажання особи, її згоди чи
незгоди з встановленим правовим
порядком.

Крім того, порядок обліку платника
податку, який відмовився від
ідентифікаційного номеру не може
визначатися й судовим рішенням, адже це
виходить за межі компетенції суду.

Як вбачається з матеріалів справи, у
січні 2012 року ОСОБА_3 повторно
звернувся до Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Київської області в своїх
інтересах та інтересах свого
неповнолітнього сина із відповідними
заявами про відмову від
ідентифікаційних номерів та заповнив
Повідомлення фізичної особи, яка через
свої релігійні переконання
відмовляється від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків.

Разом з тим, з копії вказаних
повідомлень вбачається, що позивачами
не заповнено усі необхідні реквізити, а
саме рядок 11 «Дата народження (число,
місяць, рік)», а також рядки 29, 30 та 31
«паспорт фізичної особи».

Судом встановлено, що листом від 30
січня 2012 року № 191/Г/29-034 Державна
податкова інспекція у
Києво-Святошинському районі Київської
області повідомила ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про необхідність особистого прибуття
до податкового органу з документами
для отримання додаткової інформації та
з'ясування викладених у питань у
запиті.

Разом з тим, позивач та його
неповнолітній син до податкового
органу не з'явились, будь-яких
документів не надали.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивач, звертаючись до податкового
органу особисто в своїх інтересах та в
інтересах свого сина, не дотримався
вимог, передбачених актами
законодавства та не вчинив дії, що
пов'язані з реалізацією права на
відмову від ідентифікаційного номеру
відносно себе та свого сина.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що вимоги
позивача щодо здійснення його
податкового обліку в інший спосіб, ніж
це передбачено законодавством є
безпідставними.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що факт порушення
прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з боку
відповідачів відсутній, тому позовні
вимоги є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16 лютого 2012
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 30.04.2014
року.

.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.