Справа № 822/3231/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 року
м. Київ К/800/55254/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Горбатюка С.А.,

секретар судового засідання -
Романишин О.Р.,

за участю представників:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - Білий В.В.,
довіреність №25 від 17.07.2012 року, Коваль
І.М. довіреність №44 від 08.10.2013 року,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Хмельницькій
області

на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 29 серпня
2013року

та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року

у справі №822/3231/13-а

за позовом Хмельницької обласної
психіатричної лікарні № 1

до Державної фінансової
інспекції в Хмельницькій області

про визнання протиправними та
скасування рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року Хмельницька обласна
психіатрична лікарня № 1 (далі по
тексту Лікарня) звернулась до
Хмельницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної фінансової інспекції в
Хмельницькій області (далі по тексту
ДФІ), яким просила визнати
протиправними та скасувати пункт 2
вимоги відповідача "Про усунення
порушень виявлених ревізією"
№22-04-03-14/5378 від 24.07.2013 року в частині
зменшення потреби в бюджетних коштах
на 2013 рік по загальному фонду за КЕКВ 2271
на суму 250995,0 грн., пункти 4, 5, 6 та 7
вказаної вимоги; визнати протиправними
та скасувати попередження про
неналежне виконання бюджетного
законодавства від 25.07.2013 року
№.22-04-03-14/5406, №22-04-03-14/5408, №22-04-03-14/5401 і
№22-04-03-14/5403 та розпорядження про
зупинення операцій з бюджетними
коштами від 25.07.2013 року №281 і 282.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 29 серпня
2013року у справі №822/3231/13-а, залишеною
без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 09 жовтня 2013 року у зазначеній
справі, позовні вимоги задоволено
частково, визнано протиправними та
скасовано пункти 2 в частині зменшення
потреби в бюджетних коштах на 2013 рік по
загальному фонду за КЕКВ 2271 на суму
250995,0 грн., 4, 5 та 7 в частині проведення
коригування взятих бюджетних
зобов'язань шляхом відновлення касових
видатків із спеціального на загальний
рахунок в сумі 38875,93грн. вимоги
Державної фінансової інспекції в
Хмельницькій області "Про усунення
порушень виявлених ревізією"
№22-04-03-14/5378 від 24.07.2013 року; попередження
про неналежне виконання бюджетного
законодавства від 25.07.2013 року
№.22-04-03-14/5406, №22-04-03-14/5408, №22-04-03-14/5401 і
№22-04-03-14/5403 та розпорядження про
зупинення операцій з бюджетними
коштами від 25.07.2013 року №281 і 282. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
окружний та апеляційний
адміністративні суди виходили з
часткової доведеності позивачем своїх
вимог, оскільки в процесі розгляду
справи знайшов своє підтвердження факт
неправомірності пунктів 2, 4, 5, 7
оскарженої вимоги відповідача.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, ДФІ звернулась
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального права, просить скасувати
вказані вище судові рішення, прийняти
нове, яким в задоволенні позовних вимог
Лікарні відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
присутніх в судовому засіданні
представників відповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
наданої ними правової оцінки обставин
у справі, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що представниками ДФІ
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Лікарні за період з 01.10.2010 року по
30.04.2013року.

В ході проведення ревізії виявлені
порушення позивачем
фінансово-господарської дисципліни та
складений акт №04-08/325 від 10.07.2013 року.

Для усунення виявлених порушень
ревізійний орган прийняв та надіслав
на адресу позивача вимогу №22-04-03-14/5378
від 24.07.2013 року та попередження від
25.07.2013 року №22-04-03-14/5406, №22-04-03-14/5408, №
22-04-03-14/5401, №22-04-03-14/5403 і № 22-04-03-14/5938 і
розпорядження від 25.07.2013 року №281 та №282
про зупинення операцій з бюджетними
коштами.

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
виходить з наступного.

Згідно статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Пунктом 2 оскарженої вимоги, ДФІ
зобов'язав позивача зменшити потребу в
бюджетних коштах на 2013 рік по
загальному фонду за КЕКВ 2271 «Оплата
теплопостачання» на суму 250995,0 грн. у
зв'язку з використання для зазначених
цілей економічно необґрунтованих
показників.

В касаційній скарзі ДФІ вказує, що при
скасуванні вищезазначеної вимоги
судами попередніх інстанцій
безпідставно враховано застосування
позивачем коефіцієнта 1,061 при
розрахунку лімітів теплопостачання.

Листами Міністерства фінансів від
07.12.2012 року № 31-05010-14-21/29184 і №31-05010-14-5/29185
«Щодо розрахункових показників
місцевих бюджетів на 2013 рік» та
Управління охорони здоров»
Хмельницької облдержадміністрації від
10.12.2012 року №2187 Лікарні доведено, що при
здійсненні розрахунку показників
видатків місцевих бюджетів,
враховується збільшення видатків на
оплату комунальних послуг та
енергоносіїв, в тому числі на оплату
теплопостачання на коефіцієнт 1,061.

Згідно приписів частини 2 статті 32
Бюджетного кодексу України,
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
бюджетної політики, відповідає за
складання проекту закону про Державний
бюджет України, визначає основні
організаційно-методичні засади
бюджетного планування, які
використовуються для підготовки
бюджетних запитів і розроблення
проекту Державного бюджету України та
прогнозу Державного бюджету України на
наступні за плановим два бюджетні
періоди.

Відповідно до частини 1 статті 75
Бюджетного кодексу України,
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
бюджетної політики, доводить місцевим
державним адміністраціям, виконавчим
органам відповідних місцевих рад
особливості складання розрахунків до
проектів бюджетів на наступний
бюджетний період.

Судова колегія Вищого
адміністративного суду України
наголошує на правомірність висновків
судів, оскільки Лікарня, як комунальний
заклад, є учасником бюджетного процесу,
отже листи Міністерства фінансів від
07.12.2012 року № 31-05010-14-21/29184 і №31-05010-14-5/29185
враховані позивачем правомірно та
обґрунтовано застосовано коефіцієнт
для визначення потреби в бюджетних
коштах на оплату теплопостачання.

Пунктом 4 оскарженої вимоги, ДФІ
зобов'язав Лікарню повернути зайво
виплачених коштів в сумі 1163,09 грн. з
ОСОБА_6, в тому числі шляхом проведення
претензійно-позовної роботи або за її
добровільною згодою, провести
перерахунок та взаємозвірки щодо сум
внесків до ЄСВ та повернути зайво
сплачені кошти в сумі 422,21 грн., в іншому
випадку стягнути з осіб, винних у
зайвих грошових виплатах коштів в сумі
1585,0 грн. у порядку та розмірах
встановлених статями 13-136 Кодексу
законів про працю України.

Судами встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_6 займає
посаду лікаря 11 відділення
Хмельницької обласної психіатричної
лікарні №1. Стаж її роботи станом на
день проведення ревізії складав 9 р.10
м.11 днів.

У відповідності до пунктів 2, 3 Порядку
виплати надбавки за вислугу років
медичним та фармацевтичним
працівникам державних та комунальних
закладів охорони здоров'я,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29.12.2009 р. N 1418,
надбавка за вислугу років
установлюється медичним та
фармацевтичним працівникам державних
та комунальних закладів охорони
здоров'я залежно від стажу роботи і за
наявності стажу роботи понад 3 роки її
розмір становить 10 % посадового окладу.
Надбавка за вислугу років виплачується
керівникам закладів охорони здоров'я,
їх заступникам з числа лікарів,
заступникам головного лікаря з
медсестринства, керівникам
структурних підрозділів з числа
лікарів, головним медичним сестрам,
лікарям усіх спеціальностей,
професіоналам з вищою немедичною
освітою, що допущені до медичної
діяльності в закладах охорони здоров'я,
керівникам фармацевтичних (аптечних)
закладів, їх заступникам, керівникам
структурних підрозділів з числа
провізорів і фармацевтів, провізорам
усіх спеціальностей, фахівцям з
базовою вищою та неповною вищою
медичною і фармацевтичною освітою усіх
спеціальностей та помічникам
ентомолога.

З врахування вищевказаних положень,
підстави для висновків про порушення
судами норм матеріального права
відсутні, доводами касаційної скарги
це не спростовується.

Правова позиція ДФІ щодо зобов'язання
пунктом 5 вимоги провести
донарахування та виплатити лікарю
ОСОБА_6, якій наказом МОЗ України від
28.12.2008 року №293-о «Про затвердження
рішення експертно-кваліфікаційної
комісії МОЗ України від 28.11.2008 року»
присвоєний п'ятий кваліфікаційний клас
судового експерта, за період з 01.08.2012
року по 30.04.2013 року надбавку за вислугу
років в розмірі 15% в загальній сумі 1522,60
грн., є помилковою.

Надбавка за вислугу років працівникам,
які мають кваліфікацію судового
експерта, встановлюється та
виплачується відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 30
березня 2011 року N 314 лише працівникам
державних спеціалізованих установ,
перелік яких визначений статтею 7
Закону України «Про судову
експертизу».

Дія постанови Кабінету Міністрів
України від 30 березня 2011 року N 314 не
поширюється на працівників
комунальних закладів охорони здоров'я,
в тому числі і у випадку присвоєння
таким працівникам кваліфікації
судового експерта.

Стосовно пункту 7 вимоги суд касаційної
інстанції зазначає наступне.

В січні - квітні 2013 року за рахунок
коштів загального фонду бюджету
Лікарня здійснила видатки на виплату
заробітної плати в загальній сумі 18155,76
грн. працівникам пральні, які надають
платні послуги з прання, та оплату
комунальних послуг (теплопостачання на
суму 3202,37 грн., водопостачання та
водовідведення на суму 3419,69 грн. і
електроенергії на суму 32253,86 грн.),
використаних для надання платних
послуг з прання 10014 кг білизни
бюджетним установам Хмельницької
області, доходи від яких включені до
спеціального фонду бюджету.

В процесі розгляду справи судами
встановлено наступне. В зв'язку з
відсутністю в обласному бюджеті на 2013
рік, затвердженому рішенням
Хмельницької обласної ради від 20.12.2012
року №13-14/2012, коштів спеціального фонду
на оплату комунальних послуг, в період
з січня по квітень 2013 року Лікарнею не
здійснювались зазначені видатки. Отже,
враховуючи відсутність фактичних
видатків із загального фонду на оплату
комунальних послуг спеціального фонду,
висновки судів про скасування пункту 7
спірної вимоги є законними.

Крім того, в касаційній скарзі ДФІ
наголошує на помилкову позицію
адміністративних судів стосовно
визнання протиправними попереджень
про неналежне виконання бюджетного
законодавства та розпоряджень про
зупинення операцій з бюджетними
коштами. Попередження та розпорядження
не породжують прав та обов'язків для
позивача, а тому підстави для їх
скасування відсутні.

З такою думкою судова колегія Вищого
адміністративного суду України
погодитись не може, оскільки згідно
пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Із змісту попереджень вбачається, що
відповідно до п.1 ч.1 ст.117 Бюджетного
Кодексу України ДФІ попереджає Лікарню
про неналежне виконання бюджетного
законодавства та вимагає усунути
порушення бюджетного законодавства в
строк до 30 календарних днів.

Вимога про усунення порушень
законодавства моделює поведінку
Лікарні та зобов'язує до вчинення дій,
тобто безпосередньо впливає на права,
свободи та інтереси комунального
закладу.

Касаційний суд вважає, що в даній
справі попередження та розпорядження є
рішеннями суб'єкту владних повноважень
в розумінні пункту 1 частини 2 статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Адміністративними судами
правозастосування відбулось із
дотримання норм діючого законодавства
та з повним, достовірним, неупередженим
та об'єктивним з'ясуванням обставин
справи.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваних судових рішеннях, вони
ґрунтуються на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Хмельницькій області -
залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 29 серпня 2013
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 09 жовтня 2013 року у справі №822/3231/13-а -
залишити без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді