Справа № 2а/0470/2803/11
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 року
м. Київ К/800/36188/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Моторного О.А.

Суддів
Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську Державної податкової
служби

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
19.04.2011

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 26.03.2013

у справі № 2а/0470/2803/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Молочна фабрика
"Рейнфорд"

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Дніпропетровську Державної податкової
служби

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
19.04.2011, яка залишена без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 26.03.2013,
позов задоволено: визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Дніпропетровську Державної
податкової служби від 17.08.2010 № /0,
від 10.09.2010 № /1 та від 24.11.2010 №
/2.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної відповідачем планової
виїзної перевірки позивача (на
підставі направлення № 842 від 01.08.2007) з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2009 по 31.03.2010, складено акт
перевірки №1745-08-03/2-13472597 від 02.08.2010, в
якому зафіксовано порушення позивачем
вимог позивачем пп.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.3
п.5.3 ст.5, п.1.32 ст.1, Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого занижено податок на
прибуток в ІІ кварталі 2009 року на
загальну суму 419551,00 грн.

На підставі зазначеного акта
перевірки, відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення від
17.08.2010 № /0, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток приватних підприємств у
загальному розмірі 629496,50 грн., в тому
числі 419551,00 грн. - за основним платежем
та 209945,50 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

За результатами адміністративного
оскарження, скарга позивача залишена
без задоволення, а податкове
повідомлення-рішення - без змін,
натомість відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення
№/1 від 10.09.2010, №/2 від 24.11.2010,
якими не змінено суми визначного
податкового зобов'язання з податку на
прибуток.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) об'єктом оподаткування
є прибуток, який визначається шляхом
зменшення суми скоригованого валового
доходу звітного періоду, визначеного
згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:
суму валових витрат платника податку,
визначених статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Згідно із п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з пп.5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Як було вірно встановлено судами, факт
здійснення господарських операцій з
поставки молока за вказаними
договорами підтверджується наявними в
матеріалах справи первинними
документами, зокрема: податковими
накладними, товарно-транспортними
накладними, накладними, довіреностями,
платіжними дорученнями.

На момент укладення та реалізації
договорів поставки молока, контрагент
позивача - ПП ОСОБА_1 був
зареєстрований, у встановленому
законом порядку, як суб'єкт
підприємницької діяльності.

В матеріалах справи відсутні докази
встановлення податковим органом
обставин на підтвердження того, що
укладаючи спірні договори, учасники
договірних відносин діяли з метою, яка
є завідомо суперечною інтересам
держави та суспільства. Податковим
органом не доведено наявності
протиправного умислу та мети при
укладенні угоди позивачем з ПП ОСОБА_1,
що мали місце під час здійснення
позивачем підприємницької діяльності.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
правомірність віднесення позивачем до
складу валових витрат вартості
придбаної у ПП ОСОБА_1 продукції
(молока) в розмірі 1 287 902,71 грн.

Стосовно завищення позивачем суми
валових витрат у розмірі 390 302,87 грн.,
слід зазначити наступне.

Так, судами встановлено, а матеріалами
справи підтверджено, що позивачем
помилково віднесено до складу валових
витрат суму податку на додану вартість
у розмірі 390 302,87 грн. та відображено її
по рядку 04.1 «витрати на придбання
товарів (робіт, послуг)» Декларації з
податку на прибуток за І півріччя 2009
рок за договором №2006-07-50 від 03.07.2006,
укладеним між позивачем та ТОВ «Трейд».

Поряд із тим, додаток №2 до акта
перевірки (Реєстр кореспонденції
рахунків бухгалтерського обліку та
показників валових витрат по ТОВ
«Молочна фабрика «Рейнфорд» за період
з 01.04.2009 по 31.03.2010) свідчить про
невідображені позивачем валові
витрати в податковому обліку на суму 8
133 131,00 грн., що були виявлені
відповідачем.

Однак, податковим органом вказану
обставину в ході перевірки залишено
поза увагою.

У відповідності із пп. «б» пп. 4.2.2 п.4.2
ст.4 Закону України №2181-ІІІ «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), контролюючий
орган зобов'язаний самостійно
визначити суму податкового
зобов'язання платника податків у разі,
якщо дані документальних перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, заявлених у податкових
деклараціях.

Підпунктом 4.2.1 пункту 4.2 статті 4
вказаного Закону визначено, що, якщо
згідно з нормами цього пункту сума
податкового зобов'язання
розраховується контролюючим органом,
платник податків не несе
відповідальності за своєчасність,
достовірність та повноту нарахування
такої суми, проте несе
відповідальність за своєчасне і повне
погашення нарахованого податкового
зобов'язання та має право на оскарження
цієї суми у порядку, встановленому цим
Законом.

За наведених обставин, відповідач
зобов'язаний був самостійно визначити
суму податкового зобов'язання
позивача, з урахуванням встановленого
перевіркою факту заниження суми
валових витрат за період, що
перевірявся, на суму 8 133 131,00 грн. та
факту завищення суми валових витрат на
помилково враховану суму 390 302, 87 грн.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що
оскільки актом перевірки встановлено
завищення валових витрат на помилково
враховану суму податку на додану
вартість в розмірі 390 302,87 грн. та
виявлено заниження валових витрат на
суму 8 133 131,00 грн., сума скоригованого
об'єкту оподаткування має становити -
7742828,13 грн., тобто, об'єкт оподаткування
має від'ємне значення.

З урахуванням наведеного, вірними є
висновки судів першої та апеляційної
інстанцій про відсутність у
податкового органу підстав для
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень від 17.08.2010 № /0,
від 10.09.2010 № /1 та від 24.11.2010 №
/2.

Доводи, наведені скаржником в
касаційній скарзі, викладеного не
спростовують.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та дано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального чи процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів, не
встановлено.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Дніпропетровську Державної
податкової служби - відхилити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
19.04.2011 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 26.03.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А.
МоторнийСудді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль