Справа № 826/2998/14
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2014 року 09:37 № 826/2998/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді:
Каракашьяна С.К., при секретарі
судового засідання Бабич Г.Ю., за участі
представника позивача, Бойко І.Ю.,
представника відповідача Єлєніної С.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Надра України"
до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Головного управління Міністерства
про визнання протиправними та
скасування податкових
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Надра України" звернулося до Окружного
адміністративного суд м. Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва Головного управління
Міністерства доходів і зборів, в якому
просить суд:
- визнати протиправним та скасувати
прийняте Державною податковою
інспекцією у Шевченківському районі м.
Києва Головного управління
Міністерства доходів і зборів
від 28.10.2013 року;
- визнати протиправним та скасувати
прийняте Державною податковою
інспекцією у Шевченківському районі м.
Києва Головного управління
Міністерства доходів і зборів
від 28.10.2013 року;
В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач вказує на те, що не мав
права приймати рішення про виплату
дивідендів у відповідності до п. 2 ч. 1
ст. 31 Закону України «Про акціонерні
товариства», п. 2 ч. З ст. 158 Цивільного
кодексу України, згідно яких
акціонерному товариству заборонено
приймати рішення про виплату
дивідендів та здійснювати виплату
дивідендів за простими акціями,
зокрема, у разі, якщо власний капітал
акціонерного товариства менший, ніж
сума його статутного капіталу і
резервного капіталу. Також зазначає, що
рішення про виплату дивідендів
загальними зборами Публічного
акціонерного товариства «Національної
акціонерної компанії «Надра України»
не приймалося, а лише про розподіл
частини чистого прибутку позивача,
тому підстави для виплати авансового
внеску із податку на суму дивідендів,
що фактично виплачуються, у
відповідності до пп. 153.3.2. п. 153.3. ст. 155
Податкового кодексу України, відсутні.
В свою чергу, позивач не відноситься
згідно установчих документів до
державних унітарних, комерційних,
казенних чи комунальних підприємств,
платіж якими на користь відповідно
держави або органу місцевого
самоврядування у зв'язку з розподілом
частини прибутку такого підприємства
відповідно до положень ст.14
Податкового кодексу України
прирівнюється до дивідендів.

Відповідач проти позовних вимог
заперечте з огляду на правомірність
прийнятих рішень. Посилання
відповідача збігаються з висновками
акту перевірки, на підставі якого
прийняте оспорюванні рішення.

Розглянувши подані представником
позивача документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд м.
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у
Шевченківському районі м. Києва
Головного управління Міністерства
доходів і зборів (далі - відповідач)
було проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Надра України» (далі - позивач) щодо
правильності нарахування та
своєчасності сплати частини чистого
прибутку (доходу), що підлягає сплаті до
державного бюджету, та авансового
внеску з податку на прибуток при
виплаті дивідендів за період з 01.01.2013 по
27.09.2013.

За результатами вищевказаної
перевірки відповідачем було складено
Акт від 10.10.2013 р. №-07/31169745 «Щодо
правильності нарахування та
своєчасності сплати частини чистого
прибутку (доходу), що підлягає сплаті до
державного бюджету, та авансового
внеску з податку на прибуток при
виплаті дивідендів за період з 01.01.2013 по
27.09.2013» (надалі по тексту - акт ), згідно з
висновками якого встановлено
порушення позивачем:

- вимог ст.10 Закону України «Про
державний бюджет на 2013 рік» від 06.12.2012 р.
№5515-VI. п. 17 ч. 2 ст. 29 Бюджетного кодексу
України від 08.07.2010 p. №2456-VI, ст. 11 Закону
України «Про управління об'єктами
державної власності» від 21.09.2006 p. №185-V в
зв'язку з чим занижено виплату частини
чистого прибутку за результатами
фінансово-господарської діяльності у
2012 році в розмірі 3788,1 тис.грн.;

- вимог пп. 153.3.2. п. 153.3 ст. 153 Податкового
кодексу України в зв'язку з чим,
занижено сплату авансового внеску з
податку на прибуток при виплаті
дивідендів в сумі 719,7 тис.грн.

Відповідачем на підставі акту
перевірки прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №
від 28.10.2013 p., яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем -
виплата частини чистого прибутку, на
загальну суму 4 735 125 (чотири мільйони
сімсот тридцять п'ять тисяч сто
двадцять п'ять) гривень 00 копійок, в т.ч.
за основним платежем 3 788 100 гривень, та
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 947 025 гривень;

- податкове повідомлення-рішення №
від 28.10.2013 p., яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем -
податок на прибуток, на загальну суму 899
625 (вісімсот дев'яносто дев'ять тисяч
шістсот двадцять п'ять) гривень 00
копійок, в т.ч. за основним платежем 719 700
гривень, та за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) 179 925 гривень.

Порушення, встановлені відповідачем,
полягали в наступному.

У відповідності до ст.10 Закону України
«Про державний бюджет на 2013 рік» від
06.12.2012 р. встановлено, що у загальному
фонді Державного бюджету України на 2013
рік, до доходів належать надходження,
визначені частиною другою статті 29
Бюджетного кодексу України, а також
збір на розвиток виноградарства,
садівництва і хмелярства.

Згідно п. 17 ч. 2 ст. 29 Бюджетного кодексу
України від 08.07.2010 р., до доходів
загального фонду Державного бюджету
України належить частина чистого
прибутку (доходу) державних унітарних
підприємств та їх об'єднань, що
вилучається до державного бюджету
відповідно до закону, та дивіденди
(дохід), нараховані на акції (частки,
паї) господарських товариств, у
статутних капіталах яких є державна
власність.

У відповідності до ч. 5 ст. 11 Закону
України «Про управління об'єктами
державної власності» від 21.09.2006 р.
господарська організація, у статутному
капіталі якої є корпоративні права
держави, за підсумками календарного
року зобов'язана спрямувати частину
чистого прибутку на виплату дивідендів
згідно з порядком, затвердженим
Кабінетом Міністрів України.

Господарські товариства, у статутному
капіталі яких є корпоративні права
держави, до 1 травня року, що настає за
звітним, приймають рішення про
відрахування не менше 30 відсотків
чистого прибутку на виплату дивідендів
та сплачують до Державного бюджету
України дивіденди у строк не пізніше 1
липня року, що настає за звітним,
нараховані пропорційно розміру
державної частки (акцій, паїв) у їх
статутних капіталах.

Господарські товариства, у статутному
капіталі яких є корпоративні права
держави, та господарські товариства, 50
і більше відсотків акцій (часток, паїв)
яких знаходяться у статутних капіталах
господарських товариств, частка
держави яких становить 100 відсотків,
які не прийняли рішення про
нарахування дивідендів до 1 травня
року, що настає за звітним, сплачують до
державного бюджету частину чистого
прибутку у розмірі, визначеному за
базовими нормативами відрахування
частки прибутку, що спрямовується на
виплату дивідендів, встановлених на
відповідний рік, але не менше 30
відсотків, до 1 липня року, що настає за
звітним.

В акті зазначається, що згідно даних
бухгалтерського обліку позивача,
останнім за результатами
фінансово-господарської діяльності у
2012 році отримано прибуток у розмірі 12 627
тис. грн.

Тому, у відповідності до ч. 5 ст. 11 Закону
України «Про управління об'єктами
державної власності» від 21.09.2006 р.
позивач повинен був до 1 травня 2013 року
прийняти рішення та до 1 липня 2013 року
сплатити дивіденди в розмірі 3788,1
тис.грн. (12627 тис.грн.* 30%), що здійснено
позивачем не було.

У зв'язку з цим, відповідач прийшов до
висновку, що позивач згідно вказаної
правової норми повинен сплатити
частину чистого прибутку в такому ж
розмірі (3788,1 тис.грн.), а також авансовий
внесок з податку на прибуток при
виплаті дивідендів в сумі 719,7 тис.грн.
(3788,1 тис.грн. * 19%) у відповідності до пп.
14.1.49 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу
України, згідно якої до дивідендів
прирівнюється частина прибутку
підприємств.

В акті також зазначається, що Закон
України «Про управління об'єктами
державної власності» від 21.09.2006 р. є
спеціальним нормативним актом і має
перевагу перед Цивільним кодексом
України, в свою чергу Законом України
«Про акціонерні товариства» від
17.09.2008р. передбачено створення
спеціального фонду для виплати
дивідендів.

Судом встановлено, що позивач, Публічне
акціонерне товариство «Національна
акціонерна компанія «Надра України»,
створений відповідно до Указу
Президента України від 14.06.2000р. № 802
«Про заходи щодо підвищення
ефективності управління
підприємствами в галузі геології і
розвитку надр».

Згідно пунктів 16, 17 Статуту позивача,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 27.09.2000 р. № 1460,
засновником позивача є держава в особі
Кабінету Міністрів України, а єдиним
акціонером - держава в особі
Держгеонадр.

Відповідно до пункту 44 Статуту
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Надра України», у період до проведення
перших загальних зборів, які
скликаються після прийняття рішення
про приватизацію пакета акцій
Компанії, повноваження вищого органу
позивача здійснюються Держгеонадрами
в установленому законодавством
порядку, рішення якого (вищого органу)
оформляється письмово у формі наказу.

Згідно до абзаців 10, 12 пункту 43 Статуту
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Надра України», абзаців 12, 15 статті 33
Закону України «Про акціонерні
товариства», до виключної компетенції
загальних зборів віднесено питання
розподілу прибутку і збитків позивача,
та відповідно питання прийняття
рішення про виплату дивідендів та їх
розмір.

У відповідності до абзаців 28, 29 пункту 44
Статуту Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Надра України», до
компетенції Держгеонадр віднесено,
зокрема, й питання затвердження
розподілу прибутку і збитків позивача,
а також затвердження розміру річних
дивідендів.

Наказом Держгеонадр від 20.05.2013 року №239
«Про розподіл прибутків, отриманих за
результатами фінансово - господарської
діяльності» враховуючи показники
фінансово -господарської діяльності
позивача за 2012 рік вирішено прибуток,
отриманий позивачем за результатами
фінансово - господарської діяльності у
2012 році в повному обсязі спрямувати на
розвиток виробництва, в тому числі
модернізацію обладнання.

Вказане рішення прийнято у
відповідності до абзаців 28, 29 пункту 44
Статуту Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Надра України», статті 31
Закону України «Про акціонерні
товариства», статті 158 Цивільного
кодексу України.

Рішенням правління Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Надра України»
(протокол засідання №7) від 22.05.2013 року
вирішено прийняти наказ Держгеонадр
20.05.2013 року №239 «Про розподіл прибутків,
отриманих за результатами фінансово -
господарської діяльності» до
виконання.

Так, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 31
Закону України «Про акціонерні
товариства», акціонерне товариство не
має права приймати рішення про виплату
дивідендів та здійснювати виплату
дивідендів за простими акціями,
зокрема, у разі, якщо власний капітал
акціонерного товариства менший, ніж
сума його статутного капіталу і
резервного капіталу.

Згідно з 2 ч. З ст. 158 Цивільного кодексу
України, акціонерне товариство не має
права оголошувати та виплачувати
дивіденди при зменшенні вартості
чистих активів акціонерного
товариства до розміру, меншого, ніж
розмір статутного капіталу і
резервного фонду.

Отже, вказаними правовими нормами
встановлено обмеження щодо випуску
цінних паперів та щодо виплати
дивідендів у передбачених ними
(нормами) випадках.

Матеріалами справи підтверджується, що
згідно даних бухгалтерського обліку
позивач отримав прибуток за
результатами фінансово - господарської
діяльності за 2012 рік в розмірі 12 627
тис.грн., а також, що згідно з
показниками балансу Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Надра України» на
момент прийняття рішення (01.04.2013 року)
розмір власного капіталу позивача (722
862,00 тис. грн.) був менше сумарного
розміру статутного і резервного
капіталу (739 296,00 тис. грн.), а також, що
привілейованих акцій позивач не має.

Відповідні документи, зокрема, копія
звіту про фінансові результати за 2012
рік, копія балансу на 31.12.2012р. форма № 1,
копія звіту про фінансові результати
(звіт про сукупний дохід) за 1 квартал
2013р. та копія балансу (звіт про
фінансовий стан) на 31.03.2013р. надано
позивачем та містяться в матеріалах
справи. В той же час, акт не містить
жодних зауважень щодо їх змісту та
інформації про інші показники балансу
позивача, які б спростовували
твердження позивача про перевищення
сумарного розміру статутного і
резервного капіталу розмір власного
капіталу позивача

Відповідачем ні в акті, ні в ході
здійснення судового розгляду справи не
заперечувалося та не було надано
спростовуючих доказів, що згідно з
показниками балансу Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Надра України» на
момент прийняття рішення розмір
власного капіталу позивача був менше
сумарного розміру статутного і
резервного капіталу.

З огляду на що суд прийшов до висновку,
що позивачем правомірно, у
відповідності до пункту 44 Статуту
Компанії, статті 31 Закону України «Про
акціонерні товариства», статті 158
Цивільного кодексу України, враховуючи
показники фінансово - господарської
діяльності позивача та на підставі
наказу Держгеонадр від 20.05.2013 року №239
як уповноваженого органу, прибуток,
отриманий позивачем за результатами
фінансово -господарської діяльності у
2012 році, спрямував в повному обсязі на
розвиток виробництва, в тому числі
модернізацію обладнання.

Суд також не погоджується з доводами
відповідача, що Закон України «Про
управління об'єктами державної
власності» від 21.09.2006 р. є спеціальним
нормативним актом у сфері виплати
дивідендів і має перевагу перед
Цивільним кодексом України, оскільки
вказані нормативно - правові акти є
актами, виданими одним й тим же органом
(Верховною Радою України), але мають
різну юридичну силу, тому у
відповідності до листа Міністерства
юстиції України від 26.12.2008 р. «Щодо
практики застосування норм права у
випадку колізії» пріоритет мають норми
Цивільного кодексу України, який має
найвищу юридичну силу.

Щодо тверджень відповідача, що норми
Господарського та Цивільного кодексів
України не застосовуються до відносин
щодо нарахування та виплати
дивідендів, які є бюджетними
відносинами, а тому регулюються
спеціальним законодавством, зокрема,
нормами Закону України «Про управління
об'єктами державної власності» від
21.09.2006 р. суд зазначає наступне.

У відповідності до преамбули та ст.1
Закону України «Про управління
об'єктами державної власності» від
21.09.2006 р., цей закон відповідно до
Конституції України визначає правові
основи управління об'єктами державної
власності.

Статтею 2 вказаного закону встановлено,
що законодавство про управління
об'єктами державної власності
складається з цього Закону,
Господарського кодексу України Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", інших законів України,
якими можуть бути встановлені
особливості управління окремими
об'єктами державної власності або їх
видами, та інших нормативно-правових
актів з питань управління об'єктами
державної власності.

Бюджетним кодексом України
встановлено, що даним кодексом
регулюються відносини, які виникають у
процесі складання, розгляду,
затвердження, виконання бюджетів та
розгляду звітів про їх виконання, а
також контролю за виконанням
Державного бюджету України та місцевих
бюджетів (стаття 1), а також передбачено,
що доходи Державного Бюджету України
включають, зокрема, дивіденди,
нараховані на частку майна, що належить
державі в майні господарських
товариств (частина 1 статті 29).

У відповідності до ст. 4 Бюджетного
кодексу України передбачено, що
бюджетне законодавство складається з
Конституції України, Бюджетного
кодексу України, закону про Державний
бюджет України, інших законів та
нормативно-правових актів, що
регулюють бюджетні відносини.

Згідно п.2 ст.1 Цивільного кодексу
України, до бюджетних відносин
цивільне законодавство не
застосовується, якщо інше не
встановлено законом.

Зі змісту ст. 158 Цивільного кодексу
України та відповідно ст. 31 Закону
України «Про акціонерні товариства»
встановлене безпосереднє та безумовне
застосування вказаних норм до
прийняття рішення та виплати
дивідендів акціонерними товариствами.

Отже, приписи ч. 5 ст. 11 Закону України
«Про управління об'єктами державної
власності» від 21.09.2006 р. щодо сплати
платником податків частини чистого
прибутку у відповідному розмірі, якщо
таким платником податків в строк до 1
травня не було прийнято рішення про
нарахування дивідендів
застосовується за виключенням
випадків, коли такий платник податків
не мав права приймати рішення про
виплату дивідендів та здійснювати
виплату дивідендів, в т.ч у випадках,
визначених ст. 31 Закону України «Про
акціонерні товариства . ст. 158
Цивільного кодексу України.

Виходячи з вищевикладеного, суд не
погоджується з висновками відповідача
про порушення позивачем вимог ст.10
Закону України «Про державний бюджет
на 2013 рік» від 06.12.2012 p. №5515-VI. п. 17 ч. 2 ст.
29 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010
p. №2456-VI, ст. 11 Закону України «Про
управління об'єктами державної
власності» від 21.09.2006 p. №185-V щодо
заниження виплати частини чистого
прибутку за результатами
фінансово-господарської діяльності у
2012 році в розмірі 3788,1 тис.грн.

Суд приходить до висновку про
правомірність дій позивача з огляду на
встановлення судом наявності
передбаченої чинним законодавством
України підстави для обмеження
прийняття рішення та виплати
акціонерним товариством дивідендів.

Зазначена позиція суду узгоджується із
позицією Верховного Суду України,
викладеної в постанові Пленуму
Верховного Суду України, від 24.10.2008, № 13
"Про практику розгляду судами
корпоративних спорів".

Відповідно до статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Так, п. 35. постанови Пленуму Верховного
Суду України, від 24.10.2008, № 13 "Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів" зазначено про
необхідність враховувати при
розглядах судових справ умови та
порядок розподілу та виплати
дивідендів, а також обмеження на їх
виплату, встановлені частиною третьою
статті 158 ЦК щодо випадків, коли
акціонерне товариство не має права
оголошувати та виплачувати дивіденди.

Відповідно до ст.ст. 10. 11, 15, 41, 60, 61 Закону
України від 19.09.1991р. "Про господарські
товариства", право учасника товариства
на отримання частини прибутку
(дивідендів) та відповідний йому
обов'язок товариства здійснити виплату
частини прибутку настає лише після
прийняття загальними зборами
товариства рішення про оголошення
чистого прибутку дивідендом.

У разі прийняття загальними зборами
товариства рішення про направлення
чистого прибутку на інші цілі, зокрема,
на розвиток господарської діяльності
товариства, право на отримання
дивідендів у члена товариства не
виникає.

Як встановлено вище, загальними
зборами Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Надра України» рішення про
виплату дивідендів не приймалося, при
цьому прийнято рішення про розподіл
частини чистого прибутку.

У відповідності до пп. 153.3.2. п. 153.3. ст. 153
Податкового кодексу України, емітент
корпоративних прав, який приймає
рішення про виплату дивідендів своїм
акціонерам (власникам), нараховує та
вносить до бюджету авансовий внесок із
податку на суму дивідендів, що фактично
виплачуються, без зменшення суми такої
виплати на суму цього податку.
Зазначений авансовий внесок вноситься
до бюджету до/або одночасно з виплатою
дивідендів.

Згідно пп. 14.1.49 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України, до дивідендів
прирівнюється, зокрема, платіж, що
здійснюється державним унітарним,
комерційним, казенним чи комунальним
підприємством на користь відповідно
держави або органу відповідно держави
або органу місцевого самоврядування, в
свою чергу, відповідно до пункту 2
Статуту Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Надра України», статті 1
Закону України Про господарські
товариства», статті 3 Закону України
«Про акціонерні товариства», позивач
за організаційно-правовою формою є
публічним акціонерним товариством.

У відповідності до п.п. 16, 17 Статуту
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Надра України», його засновником є
держава в особі Кабінету Міністрів
України, а акціонером - держава в особі
Держгеонадр (до прийняття в
установленому порядку рішення про
приватизацію пакета акцій).

Постановою Кабінету Міністрів України
№1273 «Питання Національної акціонерної
компанії «Надра України» до статутного
фонду позивача було внесено майно
державних підприємств згідно з
додатком №3 із наступним їх
перетворенням у дочірні підприємства
позивача.

Таким чином, відповідно до ст. 85
Господарського кодексу України та ст.
115 Цивільного кодексу України, ст. 12
Закону України «Про господарські
товариства», майно Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Надра України»
(за виключенням пакетів акцій) належить
їй на праві приватної власності, як
майно, передане засновником (Кабінетом
Міністрів України) як вклад до
статутного капіталу позивача.

Перелік державного майна у сфері
господарювання визначено ч.1 ст. 141
Господарського кодексу України, в
якому відсутнє майно, що передане
державою як засновником (учасником) в
якості вкладу до статутного
(складеного) капіталу господарського
товариства.

В матеріалах справи міститься лист
Фонду державного майна України від
27.12.2006 р. №28-2035, наданий позивачем в
підтвердження вказаної позиції.

З аналізу вищевказаних правових норм
та згідно установчих документів, судом
встановлено, що позивач не відноситься
до державних унітарних, комерційних,
казенних чи комунальних підприємств,
платіж якими на користь відповідно
держави або органу місцевого
самоврядування у зв'язку з розподілом
частини прибутку такого підприємства
відповідно до пп. 14.1.49 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України
прирівнюється до дивідендів та
сплачується з урахуванням розміру
авансового внеску із податку на суму
дивідендів у відповідності до пп. 153.3.2.
п. 153.3. ст. 153 Податкового кодексу
України.

З огляду на вищезазначене, суд не
погоджується з висновком відповідача
про порушенням позивачем вимог пп. 153.3.2.
п. 153.3 ст. 153 Податкового кодексу України
та заниженням у зв'язку з цим сплати
авансового внеску з податку на
прибуток при виплаті дивідендів в сумі
719,7 тис.грн.

Судом також не приймаються до уваги
посилання відповідача на норми Закону
України «Про акціонерні товариства»
від 17.09.2008р. про створення спеціального
фонду для виплати дивідендів, оскільки
у відповідності до ч. 5 ст. 14 вказаного
закону зазначено, що статутом
акціонерного товариства може бути
передбачено створення спеціального
фонду для виплати дивідендів за
привілейованими акціями, порядок
формування та використання такого
фонду встановлюється Національною
комісією з цінних паперів та фондового
ринку. Однак, як вище зазначалося та
підтверджується статутом позивача,
останній привілейованих акцій не має.

Відповідно до пп. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4
Податкового кодексу України та п. 56.21
ст. 56 Податкового кодексу України,
одним із принципів, на яких ґрунтується
податкове законодавство є презумпція
правомірності рішень платника податку,
у тому разі, якщо норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків, так і
контролюючого органу.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, всупереч вищезазначеним
вимогам, не довів правомірності
прийнятих рішень.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.^9, 70, 71, 158-163,167 КАС України,
Окружний адміністративний суд м. Києва,
-

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
прийняте Державною податковою
інспекцією у Шевченківському районі м.
Києва Головного управління
Міністерства доходів і зборів
податкове повідомлення-рішення №
від 28.10.2013 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем -
виплата частини чистого прибутку, на
загальну суму 4 735 125 (чотири мільйони
сімсот тридцять п'ять тисяч сто
двадцять п'ять) гривень 00 копійок, в т.ч.
за основним платежем 3 788 100 гривень, та
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 947 025 гривень.

3. Визнати протиправним та скасувати
прийняте Державною податковою
інспекцією у Шевченківському районі м.
Києва Головного управління
Міністерства доходів і зборів
податкове повідомлення-рішення №
від 28.10.2013 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем -
податок на прибуток, на загальну суму 899
625 (вісімсот дев'яносто дев'ять тисяч
шістсот двадцять п'ять) гривень 00
копійок, в т.ч. за основним платежем 719 700
гривень, та за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) 179 925 гривень.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства, та може
бути оскаржена в апеляційному порядку
повністю або частково за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 КАС України,
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги.

Суддя
С.К. Каракашьян