Справа № 822/2211/14
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2211/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіШевчука О.П.
при секретаріРепецькій І. Ю. за
участі:представників
сторінрозглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
адміністративну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
"Славутський комбінат "Будфарфор" до
Хмельницької митниці Міндоходів
про визнання протиправними, скасування
рішення та картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до
Хмельницької митниці Міндоходів, в
якому просить визнати протиправним та
скасувати рішення від 05.12.2013 року №
400000004/2013/100052/2 про коригування митної
вартості Товару, винесене Хмельницькою
митницею Міндоходів Державної митної
служби України; визнати протиправною
та скасувати картку відмови в митному
оформленні Товару № 400040000/2013/00078 від
05.12.2013 року; зобов'язати Хмельницьку
митницю Міндоходів; стягнути на
користь позивача судові витрати.

Позовні вимоги позивача мотивовані
тим, що декларантом ПАТ "Славутський
комбінат "Будфарфор" підрозділу
Хмельницької митниці Міндоходів
митному посту "Славута" подано митну
декларацію № 400040000/2013/006616 від 03.12.2013
року для митного оформлення товару,
поставленого за зовнішньоекономічним
контрактом №І 13/20 від 22.05.2013 року, з
наданням усіх необхідних документів на
підтвердження заявленої митної
вартості товару за основним (першим)
методом.

Позивач не погоджується з винесеною
відповідачем карткою відмови в митному
оформленні транспортного засобу та
рішенням, оскільки вважає, що
відповідачу надані всі документи і
дотримані всі умови, встановлені ст. 53
Митного кодексу України (далі - МК
України), необхідні для визначення
митної вартості за основним методом. З
огляду на викладене, позивач вважає
прийняті відповідачем картку відмови в
митному оформленні товару №400040000/2013/00078
від 05.12.2013 року та рішення про
коригування митної вартості товарів
від 05.12.2013 року №400000004/2013/000052/2
протиправними та просить їх скасувати.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив їх задовольнити в повному
обсязі з підстав викладених в позовній
заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні та поданих письмових
запереченнях просив суд відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. Зазначив, що подані позивачем
документи до митного оформлення по
митній декларації містять розбіжності
в частині включення до митної вартості
складової щодо витрат на навантаження,
вивантаження та обробку оцінюваних
товарів, пов'язаних з їх
транспортуванням до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України. Тому, картка відмови
в митному оформленні транспортного
засобу та рішення про коригування
митної вартості товарів прийняті
митним органом правомірно, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законом, в зв'язку з чим відсутні
підстави для їх скасування.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази по
справі, суд дійшов наступних висновків.

Публічне акціонерне товариство
"Славутський комбінат "Будфарфор"
зареєстроване 07.03.2003 року як юридична
особа, ідентифікаційний код 32285199, та
відповідно до статей 15, 16 Податкового
кодексу України є платником податків,
зборів і зобов'язаний стати на облік у
контролюючих органах в порядку,
встановленому законодавством України,
вести в установленому порядку облік
доходів і витрат, складати звітність,
що стосується обчислення і сплати
податків та зборів, подавати до
контролюючих органів у порядку,
встановленому податковим та митним
законодавством, декларації, звітність
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків та
зборів, сплачувати податки і збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи.

Відносини, пов'язані із справлянням
митних платежів, регулюються Митним
кодексом України, Податковим кодексом
України та іншими законами України з
питань оподаткування (частина 2 статті 1
МК України).

Згідно із частиною 1 статті 7 МК України,
встановлені порядок і умови
переміщення товарів через митний
кордон України, їх митний контроль та
митне оформлення, застосування
механізмів тарифного і нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності, справляння митних
платежів, ведення митної статистики,
обмін митною інформацією, ведення
Української класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності,
здійснення відповідно до закону
державного контролю нехарчової
продукції при її ввезенні на митну
територію України, запобігання та
протидія контрабанді, боротьба з
порушеннями митних правил, організація
і забезпечення діяльності митних
органів та інші заходи, спрямовані на
реалізацію державної політики у сфері
державної митної справи, становлять
державну митну справу.

Частинами 1, 2, 3 статті 318 МК України,
митному контролю підлягають усі
товари, транспортні засоби
комерційного призначення, які
переміщуються через митний кордон
України.

Митний контроль здійснюється виключно
митними органами відповідно до цього
Кодексу та інших законів України.

Суд встановив, що 22.05.2013 року між
позивачем та компанією "DEFTRANS" (Польща)
було укладено Контракт на поставку №І
13/20 (далі - Контракт), предметом якого
була поставка позивачу меблів для
ванних кімнат з ДПС ламіновані (далі по
тексту - Товар).

На виконання Контракту на адресу
позивача у листопаді 2013 року було
направлено Товар відповідно до
рахунку-фактури (інвойсу) від 28.11.2013
року № FE/0000035/2013.

З метою митного оформлення Товару,
передбаченого рахунком-фактурою,
позивачем була заповнена та подана до
підрозділу відповідача - митного посту
"Славута" митна декларація від 03.12.2013
року № 400040000/2013/006616, в яких Товар був
задекларований у митний режим "імпорт".
Ціна Товару визначена на рівні 6742,56
євро. А митна вартість - 7361,83 євро.
Визначення митної вартості товару
позивач здійснив за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, додавши до
фактурної вартості витрати на
транспортування товару.

Разом з митною декларацією позивач
надав митному органу Контракт №І 13/20
від 22.05.2013 року; специфікацію на
поставку товарів №14 від 01.08.2013 року;
рахунок-фактуру (інвойс) №FE/0000035/2013 від
28.11.2013 року; договір про надання
транспортно-експедиторських послуг з
організації перевезень вантажем
автомобільним транспортом у
міжнародному сполученні №Д13/11 від
01.11.2013 року; договір про надання
транспортних послуг від 01.10.2013 року та
довідку про транспортні витрати №2/12
від 02.12.2013 року, в якій було зазначено,
що страхування включено у вартість
перевезення.

Окрім цього, користуючись правом,
передбаченим п.6 ст.53 МК України, за
власним бажанням позивачем надано
відповідачу наступні документи: копію
митної декларації країни відправлення
№13PL394020E0057140 від 28.11.2013 pоку, міжнародну
товарно-транспортну накладну (CMR) від
28.11.2013 pоку, прайс-лист виробника № б/н
від 22.05.2013 року, калькуляцію № б/н від
03.06.2013 року із перекладом.

Під час аналізу документів, поданих для
митного оформлення за митною
декларацією №400040000/2013/006616 від 03.12.2013
року відповідачем встановлено, що
відповідно ст. 53 МК України, документи,
подані до митного оформлення не дають
можливості пересвідчитись у
правильності визначення позивачем
митної вартості складової щодо витрат
на навантаження, вивантаження та
обробку оцінюваних товарів, пов'язаних
з їх транспортуванням до аеропорту,
порту або іншого місця ввезення на
митну територію України.

У зв'язку з цим митним органом 05.12.2013
року прийняте рішення №400000004/2013/100052/2
про коригування митної вартості
Товару, внаслідок цього митну вартість
Товару збільшено з 7361,83 євро до 12802,68
євро та складено картку відмови у
митному оформленні Товару №400040000/2013/00078
з підстав неподання документів, що
підтверджують складові митної
вартості товару.

Однак, суд не погоджується із прийнятим
рішенням митного органу та надаючи
правову оцінку обставинам справи,
враховує наступне.

Суд встановив, що підставою прийняття
оскаржуваних рішень слугував висновок
митного органу про недостатність
поданих позивачем документів для
підтвердження митної вартості товару.

Відповідно до ст.49 МК України, митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Згідно з ч.1-2 ст.53 МК України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
органу доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Відповідно до картки відмови
№400040000/2013/00078 позивач одночасно з
митною декларацією подав до митного
оформлення наступні документи:
міжнародну автомобільну накладну (CMR);
довідку про транспортні витрати;
прейскурант (прайс-лист) виробника
товару; розрахунок ціни (калькуляцію);
рахунок-фактуру (інвойс); пакувальний
лист; контракт купівлі-продажу,
стороною якого є виробник товарів, що
декларуються; специфікацію до
зовнішньоекономічного договору;
договори про перевезення; сертифікат
про проходження товару загальної
форми; копію митної декларації країни
відправлення ті ін.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

В рішенні про коригування митної
вартості товарів зазначено, що
документи визначені у п.2 ст.53 МК
України містять розбіжності в частині
включення до митної вартості складової
щодо витрат на навантаження,
вивантаження та обробку оцінюваних
товарів, пов'язаних з їх
транспортуванням до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України. В зв'язку з цим
згідно ч.3 ст.53 МК України зобов'язано
позивача подати додаткові документи.

Суд враховує, що згідно з ч.3 ст.53 МК
України, право митного органу на
витребування у декларанта додаткових
документів наявне, зокрема, у випадку,
якщо документи не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів. Проте висновок митного органу
щодо наявності даних обставин повинен
бути обґрунтованим.

Щодо твердження відповідача, про
наявність розбіжностей в частині
включення до митної вартості
складової, щодо витрат на навантаження,
вивантаження оцінюваних товарів,
пов'язаних з їх транспортуванням до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України
суд бере до уваги наступне.

Розділом 4 Контракту, позивач та
продавець визначили, що положення ІСС
Incoterms® 2010 (далі Інкотермс 2010) є
обов'язковими для них.

У відповідності до п.4.1 Контракту,
поставка товарів повинна виконуватись
по кожному окремому замовленню Покупця
(позивач) на умовах, вказаних в кожній
окремій Специфікації. Згідно
Специфікації поставка повинна
здійснюватись на умовах FСА Німеччина
(далі - правила FСА).

Згідно із умовами FСА Інкотермс 2010 (абз.
2 п.А4) поставка вважається здійсненою:

А) якщо транспорт надається Покупцем:
коли товар завантажений на
транспортний засіб Покупця якщо
названим місцем є площі продавця.

Б) якщо транспорт надається Продавцем:
коли товар готовий до розвантаження у
будь-якому іншому разі.

Виходячи із вищенаведеного, Продавець
зобов'язаний, з урахуванням положень п.
В.6 правил FСА, нести всі витрати,
пов'язані з товаром, до моменту
здійснення його поставки.

Оскільки в даному випадку був
застосований варіант, передбачений у
вищезазначеному пункті "А)" правил FCA, то
Продавець згідно Інкотермс 2010
відповідає за навантаження.

Крім того, виконання Продавцем свого
обов'язку щодо навантаження, також
підтверджується Довідкою про витрати
№2/12 від 02.12.2013 року в якій зазначено, що
навантаження, здійснено за рахунок
вантажовідправника.

Стосовно твердження відповідача, щодо
наявності розбіжностей в частині
включення до митної вартості
складової, щодо обробки оцінюваних
товарів, пов'язаних з їх
транспортуванням, суд враховує
нижчевикладене.

Частиною ч.1 ст.35 Конвенції ООН "Про
договори міжнародної купівлі-продажу
товарів" від 11 квітня 1980 року, яка
набула чинності для України 01.02.1991 року,
визначено, що продавець повинен
поставити товар, який за кількістю та
якістю й описанням відповідає вимогам
договору і який затарований чи
упакований так, як це за договором.

У відповідності до правил FСА,
Продавець зобов'язаний, нести всі
витрати, пов'язані з товаром, до
здійснення його поставки.

Згідно із пунктом 3.1. Контракту - Товар
повинен бути запакований і упаковка
повинна збереження продукції від
будь-яких пошкоджень під час
транспортування та складування.

Більше того, положеннями п.2 ст. 53 МК
України, не передбачено вимог щодо
надання інформації щодо обробки
товарів у зв'язку із тим, що не можливо
здійснити обробку товару під час
навантаження, перевезення та всіх
інших дій пов'язаних із доставкою
товару.

Оскільки, ані Контрактом, ані умовами
поставки FСА не передбачений обов'язок
позивача (Покупця) щодо оплати вартості
робіт, пов'язаних із обробкою
оцінюваних товарів, ані, як складової
ціни товару, ані додатково, то
ненадання позивачем документів, що
підтверджують вартість цих робіт та
послуг, не може слугувати підставою для
відмови в митному оформленні товару,
що надійшов відповідно до згаданого
вище Контракту.

Отже висновок відповідача щодо
наявності розбіжностей в частині
включення до митної вартості складової
щодо витрат на навантаження,
вивантаження та обробку оцінюваних
товарів, пов'язаних з їх
транспортуванням до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України не відповідає
дійсності, оскільки витрати на
навантаження та вивантаження
позивачем (Покупцем) не передбачались
умовами Контракту, а правила FCA, в свою
чергу, покладають такий обов'язок на
Продавця; а витрати на обробку не були
додані до фактурної вартості товару
(дані платежі не входять до митної
вартості товару) у зв'язку з їх
відсутністю та не можливістю здійснити
обробку товару під час навантаження,
перевезення та всіх інших дій
пов'язаних із доставкою товару.

Зважаючи на викладене вище, подані
позивачем документи не можуть містити
розбіжності, оскільки спірні витрати
не були додані до фактурної вартості
товару у зв'язку з їх відсутністю.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Всупереч
наведеній нормі відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень, не
доведено здійснення або обумовленість
здійснення позивачем спірних витрат.
Отже, суд приходить до висновку, що
витрат на навантаження, вивантаження
та обробку товарів позивачем понесено
не було.

Суд звертає увагу на те, що відповідно
до ч.1 ст.57 МК України, основний метод
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Згідно з ч.2 ст.58 МК України метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у п.2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу
(ч.3 ст.58 МК України).

Відповідно до п.2 ч.6 ст. 54 МК України,
митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів,
зокрема, у разі неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Під час розгляду справи судом не
встановлено та відповідачем не
доведено: неповноти чи недостатності
наданих позивачем з митною декларацією
документів та наведених в них
відомостей для цілей застосування 1
методу; наявності визначених ч. 1-2 ст. 58
МК України обмежень для застосування
першого методу та наявності обставин,
визначених ч. 6 ст. 54 МК України для
відмови у митному оформленні товару із
застосуванням першого методу, а тому і
підстав для застосування положень ч. 3
ст. 58 МК України, а саме - підстав для
застосування шостого методу при
недоведеності неможливості
застосування попередніх методів у
митного органу не було.

Крім цього, суд також зазначає, що не
завжди ненадання на вимогу митного
органу зазначених ним документів надає
право митному органу визначити митну
вартість товару за іншим методом.
Визначення митним органом як
обов'язкових для надання додаткових
документів залежить також від
можливості їх надання декларантом.

Враховуючи викладене, суд вважає
рішення Хмельницької митниці від 05.12.2013
року №400000004/2013/100052/2 про коригування
митної вартості товарів та картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №400040000/2013/00078
від 05.12.2013 року протиправними та такими,
що підлягають скасуванню.

Частина 1 ст. 94 КАС України передбачає,
що якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України
"Про судовий збір", за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру ставка судового збору
становить 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Згідно з ч.3 ст.4 Закону України "Про
судовий збір" під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Суд встановив, що за подання позовної
заяви до суду, позивач сплатив судовий
збір на загальну суму 255,78 грн., що
становить 10% розміру ставки судового
збору за позовну вимогу майнового
характеру (182,70 грн.) та судовий збір за
позовну вимогу немайнового характеру
(73,08 грн.). Дана сума підтверджується
платіжними дорученнями №1535 та №1536 від
28.05.2014 року та підлягає стягненню з
Державного бюджету України на користь
позивача шляхом її безспірного
списання із рахунку Хмельницької
митниці Міндоходів.

На підставі наведеного, керуючись ст.4
Закону України "Про судовий збір", ст.
ст.7, 49, 52-54, 58, 318 МК України, ст.ст. 71, 94,
158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов публічного
акціонерного товариства "Славутський
комбінат "Будфарфор" задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Хмельницької митниці
Міндоходів (митний пост "Славута")
№400000004/2013/100052/2 від 05.12.2013 року про
коригування митної вартості Товару.

Визнати протиправною та скасувати
картку відмови у митному оформленні
Товару №400040000/2013/00078, складену 05.12.2013
року Хмельницькою митницею Міндоходів
(митний пост "Славута").

Стягнути з Державного бюджету України
на користь публічного акціонерного
товариства "Славутський комбінат
"Будфарфор" судові витрати в сумі 255
(двісті п'ятдесят п`ять) грн. 78 коп.,
шляхом безспірного списання з рахунку
Хмельницької митниці Міндоходів.

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 20
червня 2014 року , 14:58.

Суддя/підпис/О.П. Шевчук"Згідно з
оригіналом" Суддя О.П. Шевчук