Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/37431/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Кошіля В.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційні скарги
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Рівненської області Державної
податкової служби та Здолбунівської
об'єднаної державної податкової
інспекції на ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 07.05.2012 року та постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 07.11.2011 року
у справі № 2а/1770/2362/2011 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Азеркорпу-Аутобан»
до Державної податкової інспекції у м.
Рівне, Здолбунівської об'єднаної
державної податкової інспекції про
визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Азеркорпу-Аутобан»
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Рівне, Здолбунівської об'єднаної
державної податкової інспекції про
визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення від 30.12.2010 року №
000922344/1/23-318, яким зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на 916211,00 грн. за серпень
2010 року.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 07.11.2011 року,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 07.05.2012 року,
у даній справі позовні вимоги
задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідачі
подали касаційні скарги, в яких просять
їх скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити у задоволенні
позовних вимог, оскільки вважають, що
постанову та ухвалу було прийнято з
порушенням норм матеріального права та
без належного врахування всіх обставин
справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційні
скарги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, державною податковою
інспекцією у місті Рівне на підставі
направлення від 05.11.2010 року № 141/2127/23-300
та відповідно до наказу від 05.11.2010 року
№ 862 проведено позапланову виїзну
перевірку позивача з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість.

За результатами перевірки встановлено
порушення п.1.8 ст.1, пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про
податок на додану вартість» (далі -
Закон № 168/97-ВР) та прийнято спірне
податкове повідомлення-рішення.

Суди попередніх інстанцій,
задовольняючи позов, виходили з того,
належним чином оформлена податкова
накладна є достатньою підставою для
включення сум податку на додану
вартість до складу податкового кредиту
по даті здійснення хоча б однієї із
подій (перерахування коштів в оплату
товарів або отримання податкової
накладної).

Разом з тим, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
звертає увагу на те, що вказані
висновки судів не можна вважати такими,
що зроблені на підставі повно та
всебічно досліджених встановлених
фактичних обставин справи.

Приймаючи рішення про задоволення
даного позову, попередні судові
інстанції послалися на положення
підпункту 3.1.2 пункту 3.1 статті 3 Закону
№ 168/97-ВР, за змістом якого з метою
оподаткування до імпорту також
прирівнюється ввезення з-за меж
митного кордону України на митну
територію України товарів (супутніх
послуг) за договорами лізингу (оренди)
(у тому числі у разі повернення об'єкта
лізингу лізингодавцю-резиденту або
іншій особі за дорученням такого
лізингодавця), застави, та іншими
договорами, які не передбачають
передання права власності на такі
товари (майно) або передбачають їх
обмін на корпоративні права чи цінні
папери, у тому числі якщо таке ввезення
пов'язане із поверненням товарів у
зв'язку з припиненням дії зазначених
договорів.

Втім наведена норма Закону не підлягає
застосуванню до розглядуваних
правовідносин, оскільки безпосередньо
регулює порядок визначення об'єкта
оподаткування ПДВ.

У той же час, на момент виникнення
спірних правовідносин підстави та
умови формування податкового кредиту
були визначені у пункті 7.4 статті 7
Закону № 168/97-ВР.

Так, відповідно до підпункту 7.4.1 пункту
7.4 цієї статті Закону податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Таким чином, як випливає зі змісту
наведеного припису Закону, однією з
визначальних умов виникнення у
платника права на податковий кредит, є
саме факт придбання товарів (послуг).

За визначенням, що міститься у пункті 1.4
статті 1 названого Закону, поставка
товарів - це будь-які операції, що
здійснюються згідно з договорами
купівлі-продажу, міни, поставки та
іншими цивільно-правовими договорами,
які передбачають передачу прав
власності на такі товари за
компенсацію незалежно від строків її
надання, а також операції з безоплатної
поставки товарів (результатів робіт) та
операції з передачі майна орендодавцем
(лізингодавцем) на баланс орендаря
(лізингоотримувача) згідно з
договорами фінансової оренди (лізингу)
або поставки майна згідно з будь-якими
іншими договорами, умови яких
передбачають відстрочення оплати та
передачу права власності на таке майно
не пізніше дати останнього платежу.

При цьому, відповідно до абзацу другого
цього ж положення Закону не належать до
поставки операції з передачі товарів в
межах договорів схову (відповідального
зберігання), довірчого управління,
оперативної оренди (лізингу), інших
цивільно-правових договорів, які не
передбачають передачу права власності
(користування або розпорядження) на
такі товари іншій особі.

Отже, податкове законодавство
розрізняє тимчасове набуття певних
прав на майно (право користування), що
не охоплюється поняттям поставки
товару, та передачу товару у власність
від постачальника до покупця як
кваліфікуючу ознаку операції з
поставки товару.

З урахуванням викладеного, судам слід
перевірити обґрунтованість їх
висновків в частині наявності підстав
для задоволення позовних вимог у
контексті викладеного застосування
норм матеріального права, які
регулюють спірні правовідносини.

Таким чином, суди обох інстанцій дали
передчасну юридичну оцінку
встановленим фактичним обставинам
справи, а тому ухвалені ними судові
рішення не можна вважати законними та
обґрунтованими.

Відповідно до п. 2 ст. 227 КАС України,
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
ухвала та постанова у справі
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції. Під час нового розгляду
справи необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду і
вирішення спору по суті, і в залежності
від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Державної податкової
інспекції у м. Рівному Рівненської
області Державної податкової служби та
Здолбунівської об'єднаної державної
податкової інспекції задовольнити
частково.

Ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 07.05.2012 року
та постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 07.11.2011 року
у справі №2а/1770/2362/2011 скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКошіль В.В. підписРибченко А.О.