Справа № 809/1454/14
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2014-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"06" червня 2014 р.
Справа № 809/1454/14

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного
адміністративного суду Остап'юк С.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження матеріали
адміністративної справи за позовом
Обласного комунального підприємства
"Торговий дім (об'єднання) "Галичина" до
відділу державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області про
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

12.05.2014 року Обласне комунальне
підприємство "Торговий дім (об'єднання)
"Галичина" (далі - позивач) звернулося в
суд з адміністративним позовом до
відділу державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області (далі -
відповідач) про зобов'язання зняти
арешт з рахунків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
постановою головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції від 27.03.2014
року накладено арешт на рахунок
№, який призначений для
матеріального забезпечення по
тимчасовій втраті непрацездатності,
витрат соціальних потреб працівників
та накладено арешт на рахунок №9,
який призначений для виплати
заробітної плати працівників
підприємства, єдиного соціального
внеску, подохідного податку, оплати за
енергоносії та комунальні послуги,
відкритих Обласним комунальним
підприємством "Торговий дім
(об'єднання) "Галичина" в АТ «Райффайзен
Банк Аваль». Вважає, що вказані рахунки
є спеціалізованими, а тому просить
зняти з них арешт.

Позивач в судове засідання не з'явився,
його представником суду направлено
клопотання про розгляд справи без
участі представника позивача.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, без поважних причин та без
повідомлення про причини неприбуття
хоча, про дату, час та місце судового
розгляду справи був належним чином
повідомлений. Правом подання
письмового заперечення проти
заявленого позову не скористався.
Однак, на адресу суду направив копію
зведеного виконавчого провадження за
№42710038.

Відповідно частини 1 статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд під час судового розгляду
адміністративної справи здійснює
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу. У разі неявки у
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Згідно частини 4 статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Відповідно частини 6 статті 128
зазначеного Кодексу якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне справу вирішити в порядку
письмового провадження.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, дослідивши
докази, оглянувши в судовому засідання
витребуване зведене виконавче
провадження, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 27.03.2014 року
головним державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції, при примусовому
виконанні виконавчих документів,
виданих Господарським судом
Івано-Франківської області та
Івано-Франківським міським судом, по
зведеному виконавчому провадженні за
№42710038, винесено постанову про арешт
коштів божника - Обласного
комунального підприємства "Торговий
дім (об'єднання) "Галичина" в межах суми
272 327, 07 гривень, що містяться на
рахунках №3002, №3001, 3001
фінансової установи ПАТ
«Брокбізнесбанк», на рахунках
№1011, №0990 ПАТ «Ідея Банк», на
рахунках 260037575, №260685082
Івано-Франківського ОДАТ «Райффайзен
Банк Аваль» (м. Івано-Франківськ), на
рахунках №008 АТ «Укрексімбанк»,
на рахунках 1, №, №9 АТ
«Райффайзен Банк Аваль» (м. Київ) і на
рахунках № 7302, №7301
фінансової установи АТ «Банк «Фінанси
та Кредит».

У відповідності до частини першої
статті 181 Кодексу адміністративного
судочинства України учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Частина 1 статті 383 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачає, що сторони виконавчого
провадження мають право звернутися до
суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Аналогічна норма міститься в
частині 1 статті 121-2 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до якої скарги на дії чи
бездіяльність органів Державної
виконавчої служби щодо виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів можуть бути подані стягувачем,
боржником або прокурором протягом
десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Таким чином, виходячи з
системного аналізу даних положень норм
процесуальних законів, суд приходить
до висновку про те, що законом не
встановлено іншого порядку судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби, при здійсненні
такими особами, примусового виконання,
по зведеному виконавчому провадженню,
рішень, ухвал та постанов, винесених
судами адміністративної, цивільної та
господарської юрисдикції, ніж
передбаченого частиною 1 статті 181
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України «Про виконавче
провадження» (далі - Закон).

Відповідно статті 1 Закону виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно частин 1, 2 статті 2 Закону
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу
службу".

Державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб (частина 1 статті 6
Закону).

Статтею 11 Закону визначені права і
обов'язки державних виконавців, згідно
якої державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Главою 4 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлений загальний
порядок звернення стягнення на майно
боржника.

Стаття 65 Глави 5 Закону України «Про
виконавче провадження» визначає
звернення стягнення на кошти боржника -
юридичної особи, у відповідності до
частини 3 якої, державний виконавець
звертає стягнення на кошти боржника -
юридичної особи, що перебувають у
банках або інших фінансових установах,
у порядку, встановленому цим Законом.
Інформацію про наявні у боржника
рахунки і вклади державний виконавець
отримує в органах доходів і зборів,
інших органах державної влади,
підприємствах, установах та
організаціях, які зобов'язані надати
йому інформацію у триденний строк, а
також за повідомленнями стягувача.

Як встановлено судом, постановою
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції від 27.03.2014 року
накладено арешт, серед інших, на
рахунок №, який призначений для
матеріального забезпечення по
тимчасовій втраті непрацездатності,
витрат соціальних потреб працівників
та накладено арешт на рахунок №9,
який призначений для виплати
заробітної плати працівників
підприємства, єдиного соціального
внеску, подохідного податку, оплати за
енергоносії та комунальні послуги,
відкритих Обласним комунальним
підприємством "Торговий дім
(об'єднання) "Галичина" в АТ «Райффайзен
Банк Аваль».

Матеріальне забезпечення та соціальні
послуги, що надаються за Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням», є окремим
видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян, що здійснюється Фондом
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності.

Згідно частини 2 статті 19 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням» кошти
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, не
включаються до Державного бюджету
України, не підлягають вилученню та
використовуються тільки за цільовим
призначенням. У разі їх невикористання
в поточному році вони переходять на
наступний фінансовий рік.

Відповідно частини 1 статті 20 цього
Закону кошти загальнообов'язкового
державного соціального страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, спрямовуються
на: виплату застрахованим особам
допомоги по тимчасовій
непрацездатності, вагітності та
пологах, на поховання; фінансування
санаторно-курортного лікування та
оздоровлення застрахованих осіб і
членів їх сімей, позашкільне
обслуговування, у тому числі придбання
дитячих новорічних подарунків;
утворення резерву страхових коштів у
розрахунку не менш як на п'ять
календарних днів для фінансування
матеріального забезпечення
застрахованих осіб; забезпечення
поточної діяльності та утримання
органів Фонду, розвиток його
матеріально-технічної бази.

Відповідно частини 2 статті 21
зазначеного Закону
страхувальник-роботодавець відкриває
окремий поточний рахунок для
зарахування страхових коштів у банках
у порядку, встановленому Національним
банком України.

Страхові кошти, зараховані на окремий
поточний рахунок у банку або на окремий
рахунок в органі, що здійснює
казначейське обслуговування бюджетних
коштів (далі - окремий рахунок), можуть
бути використані страхувальником
виключно на надання матеріального
забезпечення та соціальних послуг
застрахованим особам.

Страхові кошти, зараховані на окремий
рахунок, не можуть бути спрямовані на
задоволення вимог кредиторів, на
стягнення на підставі виконавчих та
інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
закону.

Згідно статті 46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Це право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними.

Як наслідок, законодавством визначено
цільове призначення коштів, які
знаходяться на рахунках відкритих для
забезпечення соціальних виплат, що
захищені від використання на інші цілі.

Таким чином, кошти позивача, які
знаходяться на рахунку №
відкритому в АТ «Райффайзен Банк
Аваль» (м. Київ), що спрямовані для
матеріального забезпечення по
тимчасовій втраті непрацездатності,
витрат соціальних потреб працівників,
підлягають звільненню з-під арешту, а
накладення арешту на них є
недопустимим в силу гарантій,
встановлених вищевказаних нормами
права.

У відповідності до статті 43
Конституції України кожен має право на
працю, що включає можливість заробляти
собі на життя працею, яку він вільно
обирає або на яку вільно погоджується.

Право на своєчасне одержання
винагороди за працю захищається
законом.

Економічні, правові та організаційні
засади оплати праці працівників, які
перебувають у трудових відносинах, на
підставі трудового договору з
підприємствами, установами,
організаціями усіх форм власності та
господарювання (далі - підприємства), а
також з окремими громадянами та сфери
державного і договірного регулювання
оплати праці і спрямований на
забезпечення відтворювальної і
стимулюючої функцій заробітної плати
визначає Закон України «Про оплату
праці».

Відповідно до статті 24 Закону України
«Про оплату праці» заробітна плата
виплачується працівникам регулярно в
робочі дні у строки, встановлені
колективним договором або нормативним
актом роботодавця, погодженим з
виборним органом первинної
профспілкової організації чи іншим
уповноваженим на представництво
трудовим колективом органом (а в разі
відсутності таких органів -
представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Своєчасність та обсяги виплати
заробітної плати працівникам не можуть
бути поставлені в залежність від
здійснення інших платежів та їх
черговості.

Відповідно статті 97 Кодексу законів
про працю України оплата праці
працівників здійснюється в
першочерговому порядку. Всі інші
платежі здійснюються власником або
уповноваженим ним органом після
виконання зобов'язань щодо оплати
праці.

Накладення арешту на кошти спричиняє
несвоєчасну виплату працівникам
позивача заробітної плати, чим
порушуються їхні права, передбачені
законодавством України.

Таким чином, кошти позивача, котрі
призначені для виплати заробітної
плати, які знаходяться на рахунку
№9 відкритому в АТ «Райффайзен
Банк Аваль» (м. Київ) підлягають
звільненню з-під арешту, а накладення
арешту на них є неприпустимим.

Щодо позовних вимог про звільнення
з-під арешту коштів призначених для
сплати єдиного соціального внесу,
подохідного податку, оплати за
енергоносії та комунальні послуги, що
знаходяться на рахунку позивача
№9 відкритому в АТ «Райффайзен
Банк Аваль» (м. Київ), суд вважає такі
вимоги необґрунтованими, внаслідок
відсутності встановленому
законодавцем обмежень, щодо їх
використання та гарантій щодо стягнень
невиконаних зобов'язань за рахунок цих
коштів.

Частина 5 статті 60 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачає, що
у всіх інших випадках незавершеного
виконавчого провадження арешт з майна
чи коштів може бути знятий за рішенням
суду.

За таких обставин, суд приходить
висновку, що кошти позивача, які
спрямовані для матеріального
забезпечення по тимчасовій втраті
непрацездатності, витрат соціальних
потреб працівників, які знаходяться на
рахунку № відкритому в АТ
«Райффайзен Банк Аваль» (м. Київ) та
кошти позивача котрі призначені для
виплати заробітної плати, які
знаходяться на рахунку №9
відкритому в АТ «Райффайзен Банк
Аваль» (м. Київ) підлягають звільненню
з-під арешту, а позовні вимоги таким, що
підлягають до часткового задоволення.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Зняти арешт з коштів, призначених
для матеріального забезпечення по
тимчасовій втраті непрацездатності,
витрат соціальних потреб працівників,
що знаходяться на рахунку Обласного
комунального підприємства "Торговий
дім (об'єднання) "Галичина" №,
відкритому в АТ «Райффайзен Банк
Аваль» (м. Київ), застосованого
постановою про арешт коштів боржника
відділу державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області від 27.03.2014
року.

Зняти арешт з коштів, призначених для
виплати заробітної плати, що
знаходяться на рахунку Обласного
комунального підприємства "Торговий
дім (об'єднання) "Галичина"№9,
відкритому в АТ «Райффайзен Банк
Аваль» (м. Київ), застосованого
постановою про арешт коштів боржника
відділу державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області від 27.03.2014
року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Ухвала може бути оскарженою в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Суддя:
Остап'юк С.В.