Справа № 2120/4095/12
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2120/4095/12

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Головко О.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченко
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційні
скарги Херсонської міської ради та
ОСОБА_1 на постанову Суворовського
районного суду м.Херсона від 18 липня 2012
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до голови виконавчого
комітету Херсонської міської ради
Сальдо В.В. та Херсонської міської ради
про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії та відшкодування
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

28.03.2012 року ПП ОСОБА_1 звернулася до суду
із позовом до голови виконкому
Херсонської міської ради Сальдо В.В. та
Херсонської міськради, в якому просила
суд:

- визнати неправомірним та скасувати
рішення ХІ сесії міськради УІ
скликання №388 від 03.09.2011 року «Про
відмову їй в поновленні договору
оренди земельної ділянки у зв'язку з
закінченням строку орендного договору
від 28.02.2007 року»;

- зобов'язати голову виконкому
Херсонської міськради Сальдо В.В.
виконати постанову Господарського
суду Херсонської області від 15.09.2006
року, ухвалу Запорізького апеляційного
господарського суду від 14.12.2006 року та
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 14.08.2008 року шляхом
підписання з нею поновлення договору
оренди земельної ділянки на виконання
судових рішень;

- вважати поновлений орендний договір
дійсним з моменту реєстрації, підпису
позивача і нотаріального посвідчення
та встановити обов'язковий строк для
Сальдо В.В. для виконання рішень судів;

- стягнути заподіяну моральну шкоду у
розмірі 250 000 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач вказує, що спірним рішенням
Херсонської міської ради №388 від 03.09.2011
року було неправомірно припинено строк
дії договору оренди земельної ділянки
від 12.01.2001р., повторно поновлений 28.02.2007
року за рішенням суду, чим порушено її
права, як орендаря, оскільки вона має
переважне право на продовження терміну
дії договору оренди цієї земельної
ділянки, оскільки має на ньому належне
їй на праві приватної власності
нерухоме майно - кафе-павільйон
«ІНФОРМАЦІЯ_1».

Постановою Суворовського районного
суду м.Херсона від 18 липня 2012 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано
неправомірним та скасовано рішення №388
XI сесії від 03.09.2011 року в частині
відмови ФОП ОСОБА_1 в поновленні
договору оренди земельної ділянки
загальною площею 0,0609га, по АДРЕСА_1 у
тому числі під кафе, площею 0,0114га під
літній майданчик, площею 0,0495га,
укладеного із виконавчим комітетом
Херсонської міської ради, у зв'язку із
закінченням строку дії договору оренди
земельної ділянки. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представник Херсонської міської ради
подав апеляційну скаргу (на 1 арк.), в
якій зазначає, що судом, при винесенні
оскаржуваної постанови порушено норми
матеріального та процесуального права
та просить скасувати постанову
Суворовського районного суду м.Херсона
від 18.07.2012 року і прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні усіх позовних вимог.

Також, не погоджуючись з
вищезазначеною постановою суду 1-ї
інстанції, позивач ОСОБА_1 теж подала
апеляційну скаргу, в якій просила
скасувати постанову Суворовського
районного суду м.Херсона від 18.07.2012 року
та прийняти нову постанову, якою
задовольнити усі її позовні вимоги.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та/або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
відмови у їх задоволенні.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

12.01.2001 року, на підставі рішення
міськради №353 від 21.09.1999р., між
Херсонським міськвиконкомом та ПП
ОСОБА_1 було укладено договір оренди
земельної ділянки площею 0,0609 га,
розташованої у АДРЕСА_1/АДРЕСА_2,
строком на 5 років під розміщення
кафе-павільйону, належного позивачці
на праві приватної власності на
підставі свідоцтва від 21.06.2000р.

Вказаний договір був нотаріально
посвідчений та зареєстрований в
Херсонському міському управлінні
земельних ресурсів за №477.

По закінченню терміну дії вказаного
договору оренди у 2006 році ОСОБА_1
звернулася до Херсонської міської ради
із заявою про продовження строку дії
цього договору.

Однак, за вказаною заявою позивачки
Херсонською міськрадою було прийнято
рішення №1137 від 24.03.2006р. про відмову у
поновленні цього договору.

Вказане вище рішення міськради №1137
позивачка оскаржила до Господарського
суду Херсонської області, який, своєю
постановою від 15.09.2006р. визнав це
рішення неправомірним та спонукав
міськраду поновити дію договору оренди
земельної ділянки від 12.01.2001р.

В подальшому, ухвалою Запорізького
апеляційного господарського суду від
14.12.2006р. вказана постанова
Господарського суду Херсонської
області від 15.09.2006р. була залишена в
силі, а ухвалою ВАС України від 14.08.2008р.
зазначені судові рішення судів 1-ї та 2-ї
інстанцій залишені без змін.

29.02.2007 року на виконання постанови
Господарського суду Херсонської
області від 15.09.2006р. Херсонською
міською радою прийнято рішення №309 про
поновлення вищевказаного договору
оренди з ПП ОСОБА_1 строком на 5 років,
т.б до 12.01.2011 року.

28.07.2011 року позивачка звернулася до
відповідача із заявою про подальше
поновлення договору оренди земельної
ділянки, але рішенням ХІ сесії
міськради УІ скликання №388 від 03.09.2011
року їй було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними вище діями
та рішенням органу місцевого
самоврядування, позивач оскаржив їх до
суду.

Вирішуючи справу по суті та частково
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з неправомірності
оскаржуваного рішення міськради, а
також з того, що позивач виконавши усі
умови договору оренди, після
закінчення його строку продовжує
реально користуватися спірною
земельною ділянкою, має переважне
право на поновлення цього договору, а
також має у власності на цій ділянці
нерухоме майно.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
наявні в ній докази, погоджується з
такими висновками суду 1-ї інстанції і
вважає їх обґрунтованими, виходячи з
наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та
ст.24 Закону України «Про місцеве
самоврядування» встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу
України, держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом,
в тому числі, визнання угоди недійсною
та визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування.

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону України «Про
місцеве самоврядування» також
встановлено, що виключно на пленарних
засіданнях сільської, міської, міської
ради вирішуються питання щодо
регулювання всіх земельних відносин.

А у відповідності до ч.1 ст.124 Земельного
кодексу України, передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Так, як встановлено з матеріалів
справи, рішенням виконавчого комітету
Херсонської міської ради №161 від 25.04.2000
року позивачці було видано свідоцтво
про право власності на кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1» від 21.06.2000 року, що
розташоване у АДРЕСА_1.

Далі, як вже зазначалося вище, 12.01.2001
року між виконавчим комітетом
Херсонської міськради та позивачем
було укладено договір оренди земельної
ділянки площею 0,0609га із земель запасу
під розміщення кафе-павільйону, яке
знаходиться в м.Херсоні на розі АДРЕСА_1
та АДРЕСА_2, строком на 5-ть років, тобто
до 12.01.2006 року.

Як вбачається з умов цього договору
оренди, по закінченню його строку
орендар має переважне право на
поновлення договору на новий строк. У
цьому разі зацікавлена сторона повинна
повідомити письмово другу сторону про
бажання пролонгації договору на новий
строк не пізніше, ніж за один місяць до
закінчення строку дії договору.

Аналогічне положення міститься і в ст.33
Закону України «Про оренду землі»,
якою, в свою чергу, також передбачено
переважне право орендаря після
закінчення строку, на який було
укладено договір оренди, за інших
рівних умов на поновлення цього
договору.

Так, по справі встановлено, що
позивачка у встановлений строк
звернулася до відповідача із заявою
про продовження терміну дії вказаного
договору, але

рішенням Херсонської міської ради від
24.03.2006 року №1137 їй було відмовлено у

поновленні цього договору оренди та
наданні дозволу на розробку технічної
документації

із землеустрою зі складання договору
оренди земельної ділянки під кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1» з літнім

майданчиком на земельній ділянці
пл.0,0609га по АДРЕСА_1 до розробки і
затвердження

проекту забудови вільної земельної
ділянки на розі АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 з

урахуванням планувальних рішень
Генерального плану раніше
затвердженої проектної документації
на розміщення багатоповерхового житла
і об'єктів громадського призначення, а
також фактичної містобудівної
ситуації.

Проте, дане рішення №1137 від 24.03.2006р.
було оскаржено позивачем до
господарського суду, який своєю
постановою від 15.09.2006р. визнав це
рішення неправомірним та спонукав
міськраду поновити дію договору оренди
земельної ділянки від 12.01.2001р.

В подальшому, як видно з матеріалів
справи, 29.02.2007 року на виконання
постанови Господарського суду
Херсонської області від 15.09.2006р.
Херсонською міською радою було
прийнято рішення №309 про поновлення
вищевказаного договору оренди з ПП
ОСОБА_1 строком на 5 років, т.б до 12.01.2011
року.

28.07.2011 року позивачка звернулася до
відповідача із повторною заявою про
подальше поновлення договору оренди
земельної ділянки, але рішенням ХІ
сесії міськради УІ скликання №388 від
03.09.2011 року їй було відмовлено.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
дане рішення відповідачем жодним чином
не обгрунтоване з посиланням на
відповідні норми матеріального права
та в ньому не вказано про наявність
обставин, які є перешкодою для
позитивного вирішення заяви позивача.

Так, підстави припинення права
користування земельною ділянкою
визначені ст.141 ЗК України, однак, в
зазначеному в ній переліку, навпаки від
договору, така підстава як закінчення
строку дії договору оренди відсутня.

До того ж, слід зазначити, що в розділі 4
даного договору оренди також вказано,
що розірвання цього договору в
односторонньому порядку не
допускається.

Окрім того, з матеріалів справи
вбачається, що позивачка з моменту
закінчення строку дії вказаного
договору оренди до моменту прийняття
міськрадою оскаржуваного рішення №388
від 03.09.2011 року, а також і до цього часу,
продовжує реально користуватися
спірною земельною ділянкою та
сплачувати земельний податок.

Таким чином, за вказаних обставин, на
думку судів обох інстанцій, у
відповідача на день прийняття
оспорюваного рішення №388 були відсутні
належні підстави для відмови позивачці
у продовження договору оренди та
фактично для припинення права
користування спірною земельною
ділянкою в розумінні ст.141 ЗК України.

Отже, з врахуванням зазначеного, судова
колегія приходить до аналогічного, що і
суд 1-ї інстанції висновку про
протиправність оскаржуваного рішення
відповідача, оскільки воно фактично
безмотивовано порушує право позивача
на користування земельною ділянкою та
було прийнято без дотримання принципів
обґрунтованості та розсудливості,
тобто без урахування усіх обставин, що
мали значення для його прийняття.

Що ж стосується інших позовних вимог
позивачки в частині зобов'язання
голови виконавчого комітету
Херсонської міської ради виконати
постанову Господарського суду
Херсонської області від 15.09.2006 року,
ухвалу Запорізького апеляційного
господарського суду від 14.12.2006 року та
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 14.08.2008 року шляхом
підписання з позивачем поновлення
договору оренди земельної ділянки на
виконання цих судових рішень, то вони,
на думку судової колегії, дійсно
задоволенню не підлягають, оскільки є
необґрунтованими.

До того ж, відповідно до Закону України
«Про виконавче провадження», примусове
виконання рішень суду, зокрема
господарського суду, покладається
виключно на державну виконавчу службу,
а не на районний суд, як помилково
вважає позивач, звертаючись до нього з
даними позовними вимогами.

Окрім того, слід зазначити, що в
матеріалах справи містяться копії
виконавчого листа по справі №16/217-АП-06
та постанов про відкриття виконавчого
провадження від 16.11.2007р. та його
закінчення від 29.02.2007р.

При цьому, судова колегія також звертає
увагу ще й на те, що постанову
Господарського суду Херсонської
області від 15.09.2006 року, яку позивачка
просила голову виконавчого комітету
Херсонської міської ради виконати,
фактично вже було виконано Херсонською
міською радою при прийнятті рішення
від 29.02.2007 року №309, яким поновлено дію
договору оренди спірної земельної
ділянки до 12.01.2011р.

Стосовно ж позовних вимог щодо
стягнення моральної шкоди в сумі 250 000
грн., то останні, на думку судової
колегії, також задоволенню не
підлягають, з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.23
Цивільного кодексу України, моральна
шкода полягає в фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
пошкодженням здоров'я; душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі, гідності, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в
п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995р. №4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», під
«моральною шкодою» слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Крім того, судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що абзацами
першим та третім п.9 Постанови Пленуму
від 31.03.1995р. №4 також передбачено, що
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. При цьому,
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди, суд також
повинен наводити в рішенні відповідні
мотиви.

Таким чином, що ж стосується вимог
ОСОБА_1 про відшкодування моральної
шкоди в сумі 250000 грн., то суд
апеляційної інстанції, як і суд 1-ї
інстанції, виходячи з загальних засад
судочинства щодо справедливості,
добросовісності і розумності, які
закріплені в ст.ст.3,23 ЦК України, з
урахуванням конкретних обставин
справи, відсутністю належних доказів
та точного розрахунку заявленої суми, а
також приймаючи до уваги, що позов в
частині визнання неправомірним
спірного рішення відповідача
задоволено, що, в свою чергу, і так є
достатньою моральною компенсацією,
вважає за необхідне відмовити у
задоволенні цих позовних вимог.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що
згідно із приписами ст.ст.11,71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, у
відповідності до ст.86 цього ж Кодексу,
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

При цьому, у відповідності до ч.2 ст.71
КАС України, в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у скаргах доводи
правильність висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів
апеляційної інстанції, діючи виключно
в межах позовних вимог та доводів
апеляційних скарг, відповідно до ст.200
КАС України, залишає апеляційні скарги
сторін без задоволення, а постанову
районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Херсонської
міської ради та ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Суворовського
районного суду м.Херсона від 18 липня 2012
року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які брали
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко