Справа № 2а-5476/12/2070
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року
м. Київ К/800/4147/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною
скаргою Державної служби фінансового
моніторингу України на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 30 серпня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 31 жовтня 2012 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Артсіті" до
Державної служби фінансового
моніторингу України про скасування
постанови,-

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Артсіті" звернулось
в суд з позовом до Державної служби
фінансового моніторингу України про
скасування постанови №11 від 17 квітня
2012 року щодо застосування до позивача
штрафу у розмірі 850,00 грн., що
еквівалентно 50 неоподаткованим
мінімумам доходів громадян.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
оскаржувана постанова є
необґрунтованою, а норма, на яку
посилається відповідач у ній,
передбачає накладення штрафу за інше
порушення.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 30 серпня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 31 жовтня 2012
року, позовні вимоги задоволено,
скасовано постанову №11 від 17 квітня 2012
року щодо застосування до позивача
штрафу у розмірі 850,00 грн.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, Державна служба
фінансового моніторингу України
звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати та відмовити у позові.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, в період з 19
березня 2012 року по 23 березня 2012 року,
головними спеціалістами відділу
організації наглядової діяльності
Департаменту взаємодії та координації
системи фінансового моніторингу
Будяківським В.В. та Башуцьким Р.Р. на
підставі посвідчення №11/12 від 13
березня 2012 року проведено планову
перевірку позивача щодо дотримання
вимог законодавства у сфері
запобігання та протидію легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванню
тероризму, за результатами якої 23
березня 2012 року складено акт.

Відповідно до вказаного акту
встановлено порушення пункту 2 частини
другої статті 6 Закону України "Про
запобігання та протидію легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванню
тероризму", а саме: суб'єкт
документально не підтвердив вивчення
фінансової діяльності клієнта та
порушення пункту 4 Порядку взяття на
облік суб'єктів первинного фінансового
моніторингу, реєстрації ним фінансових
операцій, що підлягають фінансовому
моніторингу, і подання Державній
службі фінансового моніторингу
інформації про зазначені та інші
фінансові операції, що можуть бути
пов'язані з легалізацією (відмиванням)
доходів, одержаних злочинним шляхом,
або фінансуванням тероризму,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25 серпня 2010 року
№747, а саме: суб'єктом не забезпечено
збереження документів, зокрема, копії
форми 1-ФМ, що направлялась до
Держфінмоніторингу України для
постановки на облік, як суб'єкта
первинного фінансового моніторингу та
повідомлення про вручення поштового
повідомлення.

Не погоджуючись з актом перевірки від 23
березня 2012 року позивачем подано
заперечення Голові Державної служби
фінансового моніторингу України., з
результатами розгляду яких та на
підставі акту перевірки від 23 березня
2012 року відповідачем прийнято
постанову №11 від 17 квітня 2012 року,
згідно якої до позивача застосовано
штраф у розмірі 850,00 грн., що
еквівалентно 50 неоподаткованим
мінімумам доходів громадян за
порушення пункту 1 частини другої
статті 6 Закону України "Про
запобігання та протидію легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванню
тероризму", а саме: позивачем не
забезпечено збереження документів, що
підтверджують факт подання інформації
Дерфінмоніторингу України. Зазначена
постанова направлена та отримана
позивачем, що не заперечується
сторонами у справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що відповідачем не
доведено правомірність винесення
постанови №11 від 17 квітня 2012 року та
застосування штрафу до позивача.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в акті перевірки від 23
березня 2011 року та в постанові №11
зазначено порушення позивачем пункту 4
Порядку взяття на облік суб'єктів
первинного фінансового моніторингу,
реєстрації ним фінансових операцій, що
підлягають фінансовому моніторингу, і
подання Державній службі фінансового
моніторингу інформації про зазначені
та інші фінансові операції, що можуть
бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 25
серпня 2010 року №747, відповідно до якого
будь-яка інформація, яку суб'єкт подає
Держфінмоніторингу, на паперових
носіях надсилається поштою з
повідомленням про вручення поштового
відправлення або нарочним, в
електронному вигляді - захищеними
каналами зв'язку.

У разі коли суб'єкт подає інформацію
Держфінмоніторингу на паперових
носіях, підтвердженням дотримання ним
строків подання такої інформації,
передбачених Законом, є наявність у
суб'єкта документа, виданого
оператором поштового зв'язку, що
підтверджує факт надсилання
відповідної інформації з
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Суб'єкт подає інформацію за адресами,
визначеними Держфінмоніторингом.

Документи, що підтверджують факт
подання інформації
Держфінмоніторингу, зберігаються
суб'єктом протягом п'яти років.

Отже, зазначена норма закріплює
обов'язок суб'єкта зберігати протягом
п'яти років Документи, що підтверджують
факт подання інформації
Держфінмоніторингу, що є
повідомленням з пошти про відправлення
копії форми 1-ФМ, а не самої форми 1-ФМ, як
зазначає відповідач в акті перевірки.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що повідомлення про
направлення поштового відправлення
про направлення копії форми 1-ФМ дійсно
у позивача відсутнє.

Пунктами 5, 7, 9 Порядку взяття на облік
суб'єктів первинного фінансового
моніторингу, реєстрації ним фінансових
операцій, що підлягають фінансовому
моніторингу, і подання Державній
службі фінансового моніторингу
інформації про зазначені та інші
фінансові операції, що можуть бути
пов'язані з легалізацією (відмиванням)
доходів, одержаних злочинним шляхом,
або фінансуванням тероризму,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25 серпня 2010 року
№747, визначено, що суб'єкти, крім
спеціально визначених, подають
Держфінмоніторингу інформацію,
необхідну для взяття їх на облік,
протягом трьох робочих днів з дати
призначення працівника,
відповідального за проведення
фінансового моніторингу (далі -
відповідальний працівник), але не
пізніше дня проведення першої
фінансової операції.

Інформація, необхідна для взяття
суб'єкта на облік, подається на
паперових носіях за формою,
встановленою Держфінмоніторингом
(форма 1-ФМ). Інформація обов'язково
повинна містити відомості про
реєстрацію суб'єкта; його
місцезнаходження (місце проживання);
відповідального працівника або особи,
що тимчасово виконує його обов'язки

На підставі поданої суб'єктом
інформації, необхідної для взяття його
на облік, Держфінмоніторинг протягом
п'яти робочих днів з дати її
надходження присвоює суб'єкту
обліковий ідентифікатор.

Порядок формування та надання суб'єкту
облікового ідентифікатора, а також
форма повідомлення про результати
обробки інформації, що надійшла від
суб'єкта для взяття його на облік,
визначаються Держфінмоніторингом.

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку формування
та надання облікового ідентифікатора
суб'єкта первинного фінансового
моніторингу , затвердженого Наказом
Державного комітету фінансового
моніторингу України від 27 серпня 2010
року № 150, визначено, що
Держфінмоніторинг протягом п'яти
робочих днів з дати отримання форми
обліку обробляє її, присвоює суб'єкту
обліковий ідентифікатор та надсилає
повідомлення про результати обробки
форми обліку суб'єкта первинного
фінансового моніторингу (далі -
Повідомлення) (форма 3-ФМ).

Згідно з Інструкцією "Про затвердження
деяких форм обліку та подання
інформації, пов'язаної із здійсненням
фінансового моніторингу", затвердженої
Наказом Державного департаменту
фінансового моніторингу Міністерства
фінансів України від 13 травня 2003 року №
48, затверджено такі форми обліку та
подання інформації, пов'язаної із
здійсненням фінансового моніторингу,
які надаються суб'єктами первинного
фінансового моніторингу та їх
відокремленими підрозділами
(додаються): № 1-ФМ "Картка реєстрації
суб'єкта первинного фінансового
моніторингу (відокремленого
підрозділу) та відповідальних осіб"; №
3-ФМ "Повідомлення про результати
обробки картки реєстрації суб'єкта
первинного фінансового моніторингу
(відокремленого підрозділу) та
відповідальних осіб".

Отже, повідомлення про результати
обробки картки реєстрації суб'єкта
первинного фінансового моніторингу
(відокремленого підрозділу) та
відповідальних осіб форми 3-ФМ є
доказом того, що позивача взято на
облік до Державного комітету
фінансового моніторингу України, що, як
встановлено судами попередніх
інстанцій, підтверджується
повідомленням, яке міститься в
матеріалах справи, згідно якого
позивачу присвоєно ідентифікатор
суб'єкта первинного фінансового
моніторингу.

Відповідно до частини третьої статті 23
Закону України "Про запобігання та
протидію легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом,
або фінансуванню тероризму"

у разі невиконання (неналежного
виконання) суб'єктом первинного
фінансового моніторингу вимог цього
Закону та/або нормативно-правових
актів, що регулюють діяльність у сфері
запобігання та протидії легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, на нього в
установленому законом порядку може
бути накладено штраф: за порушення
вимог щодо ідентифікації та вивчення
фінансової діяльності осіб у випадках,
передбачених законодавством, - у
розмірі до 500 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян (для
суб'єктів первинного фінансового
моніторингу, які не є юридичними
особами, - у розмірі до 100
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян); за не виявлення, несвоєчасне
виявлення та порушення порядку
реєстрації фінансових операцій, що
відповідно до законодавства
підлягають фінансовому моніторингу, - у
розмірі до 800 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян (для
суб'єктів первинного фінансового
моніторингу, які не є юридичними
особами, - у розмірі до 100
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян); за неподання, несвоєчасне
подання, порушення порядку подання або
подання Спеціально уповноваженому
органу недостовірної інформації про
фінансові операції, що відповідно до
закону підлягають такому моніторингу, -
у розмірі до 2000 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян (для
суб'єктів первинного фінансового
моніторингу, які не є юридичними
особами, - у розмірі до 100
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян); за порушення порядку
зупинення фінансових операцій - у
розмірі до 1000 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян (для
суб'єктів первинного фінансового
моніторингу, які не є юридичними
особами, - у розмірі до 100
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян); за порушення обов'язків,
визначених статтями 6, 8 - 12, 17, 22 цього
Закону та не зазначених у абзацах
першому - п'ятому частини третьої цієї
статті, - у розмірі до 300
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян (для суб'єктів первинного
фінансового моніторингу, які не є
юридичними особами, - у розмірі до 100
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян).

Частиною другою статті 6 Закону України
"Про запобігання та протидію
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом, або
фінансуванню тероризму" визначено
обов'язки суб'єкта первинного
фінансового моніторингу, зокрема: 1)
стати на облік у Спеціально
уповноваженому органі як суб'єкт
первинного фінансового моніторингу та
у разі припинення своєї діяльності
повідомити про це Спеціально
уповноважений орган у визначеному
Національним банком України для банків
та Кабінетом Міністрів України для
інших суб'єктів первинного фінансового
моніторингу порядку; 2) здійснювати
ідентифікацію та вивчення клієнта у
випадках, установлених законом.

Як зазначено судами попередніх
інстанцій, в акті перевірки від 23
березня 2012 року відповідачем
встановлено порушення позивачем
пункту 2 частини другої статті 6 Закону
України "Про запобігання та протидію
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом, або
фінансуванню тероризму", що згідно
зазначеної статті закріплює
зобов'язання суб'єкта первинного
фінансового моніторингу здійснювати
ідентифікацію та вивчення клієнта у
випадках, установлених законом. В
постанові №11 про накладення штрафу
відповідачем зазначено, що штраф
накладається за порушення пункту 1
частини другої статті 6 Закону України
"Про запобігання та протидію
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом, або
фінансуванню тероризму", що згідно
зазначеної статті закріплює
зобов'язання суб'єкта первинного
фінансового моніторингу стати на облік
у Спеціально уповноваженому органі як
суб'єкт первинного фінансового
моніторингу та у разі припинення своєї
діяльності повідомити про це
Спеціально уповноважений орган у
визначеному Національним банком
України для банків та Кабінетом
Міністрів України для інших суб'єктів
первинного фінансового моніторингу
порядку.

Відповідно до пункту 7 Порядку розгляду
Міністерством транспорту та зв'язку
України справ про порушення вимог
законодавства, що регулює діяльність у
сфері запобігання та протидії
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом, та
застосування санкцій, затвердженого
Наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 28 вересня 2010 року №
710 , акти перевірок суб'єкта первинного
фінансового моніторингу, документи,
які підтверджують факти порушень вимог
Закону та/або нормативно-правових
актів, що регулюють діяльність у сфері
запобігання та протидії легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, заперечення до актів
перевірок (за наявності) та інші
матеріали перевірок подаються для
розгляду та прийняття відповідного
рішення до Комісії Мінтрансзв'язку з
питань застосування санкцій за
порушення вимог Закону та/або
нормативно-правових актів, що
регулюють діяльність у сфері
запобігання та протидії легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом (далі - Комісія
Мінтрансзв'язку).

Пунктом 20 Порядку розгляду
Міністерством транспорту та зв'язку
України справ про порушення вимог
законодавства, що регулює діяльність у
сфері запобігання та протидії
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом, та
застосування санкцій, затвердженого
Наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 28 вересня 2010 року №
710, визначено, що рішення про накладення
штрафу може бути оскаржене суб'єктами
первинного фінансового моніторингу в
установленому законодавством порядку.

Статтею 23 Закону України "Про
запобігання та протидію легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванню
тероризму" визначено перелік підстав
для накладення штрафу, серед яких не
зазначено таку підставу, як не
збереження поштового повідомлення про
відправлення інформації відповідачу.

З огляду наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної служби
фінансового моніторингу України
відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 30 серпня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 31 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно: помічник судді
А.О. Кулеша