Справа № 524/4212/14-а
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 р.Справа № 524/4212/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
16.05.2014р. по справі № 524/4212/14-а за позовом
ОСОБА_1 до Виконавчого комітету
Автозаводської районної ради м.
Кременчука Полтавської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

12 травня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулась до Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області з
адміністративним позовом до
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради міста Кременчука
Полтавської області про визнання
незаконною бездіяльність відповідача
в частині не повідомлення позивача про
наявне у неї за колективним договором
2006-2009 років, право на отримання
матеріальної допомоги в розмірі
середньомісячної заробітної плати для
вирішення соціально-побутових проблем
та в частині не виплати самостійно
відповідачем позивачу в 2009 році
вищевказаної матеріальної допомоги в
розмірі середньомісячної заробітної
плати та зобов'язати відповідача
нарахувати та виплатити позивачу у 2009
році матеріальної допомоги для
вирішення соціально-побутових питань в
розмірі середньомісячної заробітної
плати.

Ухвалою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 16.05.2014р. позовну заяву було
залишено без розгляду.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати ухвалу
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
16.05.2014 року, а справу направити до суду
першої інстанції на стадію вирішення
питання відкриття провадження у
справі.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були повідомлені належним
чином про дату, час та місце слухання
справи, апелянтом надана заява про
розгляд справи за її відсутністю, а
тому колегія суддів вважає за можливим
розглянути справу відповідно до ч. 4 ст.
196 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу згідно з ч. 2 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що вимоги
апеляційної скарги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву без розгляду,
суд першої інстанції виходив з того, що
адміністративний позов ОСОБА_1 було
подано до суду після закінчення
строків, встановлених законом для
звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції вказує на те,
що рішенням Конституційного суду
України від 29.01.2008 р. за № 2-рн/2008 було
визначено, що право на працю є
природною потребою людини своїм
фізичним і розумовим здібностям
забезпечувати своє життя. Це право
передбачає як можливість самостійно
займатися трудовою діяльністю, так і
можливість працювати за трудовим
договором чи контрактом.

Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про
працю трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу законів
про працю, питання державного і
договірного регулювання оплати праці,
прав працівників на оплату праці та їх
захисту визначається цим Кодексом,
Законом України "Про оплату праці" та
іншими нормативно-правовими актами.

Обсяг заробітної плати найманого
працівника становлять винагорода за
виконану роботу та гарантовані
державою виплати.

Таким чином, під заробітною платою, що
належить працівникові, або за
визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233
Кодексу законів про працю, належною
працівнику заробітною платою
необхідно розуміти усі виплати, на
отримання яких працівник право згідно
з умовами трудового договору і
відповідно до державних гарантій,
встановлених законодавством для осіб,
які перебувають у трудових
правовідносинах з роботодавцем,
незалежно від того, чи було здійснене
нарахування таких виплат.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач просить визнати за нею права на
отримання матеріальної допомоги для
вирішення соціально-побутових проблем
за колективним договором 2006-2009 років,
що є, виходячи з вищезазначеного,
складовою заробітної плати.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
реалізація права на судовий захист
невід'ємно пов'язана зі строками, в
межах яких позивач може звернутися до
суду за захистом свого порушеного
права. Основним нормативним актом, що
регулює строки звернення до суду про
вирішення спорів в порядку
адміністративного судочинства, є
Кодекс адміністративного судочинства
України, який установлює інститут
позовної давності та містить положення
щодо часових меж упродовж яких особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого права та інтересу.

Так, відповідно до ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Разом з цим, ч. 2 ст. 233 Кодексу законів
про працю передбачено, що у разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

Тобто, у разі порушення роботодавцем
законодавства про оплату праці не
обмежуються будь-якими строком
звернення працівника до суду з позовом
про стягнення заробітної плати, що йому
належить, тобто усіх виплат, на які
працівник має право згідно з умовами
трудового договору і відповідно до
державних гарантій, встановлених
законодавством.

На підставі зазначеного, колегія судів
робить висновок, що судом першої
інстанції було невірно до вказаного
позову застосовано строки звернення до
суду передбаченні ст. 99 КАС України.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів не погоджується з висновками
суду першої інстанції щодо залишення
позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

За таких обставин, оскаржувана ухвала
суду першої інстанції прийнята без
дотриманням норм процесуального
права.

Відповідно до ст. 204 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування ухвали суду,
яка перешкоджає подальшому
провадженню у справі, і направлення
справи для продовження розгляду до
суду першої інстанції є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п. 3 ст. 199, ст.
204, ст.ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду
м. Кременчука Полтавської області про
залишення позовної заяви без розгляду
від 16.05.2014 р. по справі № 524/4212/14-а
скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до
Виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії направити до суду 1 інстанції на
новий розгляд зі стадії вирішення
питання про відкриття провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та не може бути
оскаржена в силу ч. 2 ст. 211 КАС України,
оскільки не перешкоджає подальшому
розгляду справи.

Головуючий суддя Чалий І.С.Судді
Зеленський В.В. П’янова Я.В.