Справа № 2а-1276/12/0970
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 р.
Справа № 9104/175087/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Кухтея Р. В., Яворського І. О.

з участю секретаря судового
засідання Сідельник Г. М.

представника особи, яка
подала

апеляційну скаргу
(відповідача) Токара В. І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Львові
апеляційну скаргу Калуської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Івано - Франківській
області на постанову Івано -
Франківського окружного
адміністративного суду від 04 вересня
2012 року по справі №2а - 1276/12/0970 за
адміністративним позовом Приватного
підприємства «Еко - Захист» до
Калуської об'єднаної державної
податкової інспекції в Івано -
Франківській області про визнання
нечинним та скасування податкового
повідомлення - рішення № від 23
січня 2012 року, -

УСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Еко - Захист»
звернулось до Івано - Франківсьокго
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Калуської
об'єднаної державної податкової
інспекції Івано - Франківської області
і просило визнати нечинним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 23 січня 2012 року.

Обгрунтовуючи позовоні вимоги,
посилається на ті обставини, що
відповідачем проведено позапланову
документальну невиїзну перевірку з
питань дотримання позивачем вимог
податкового законодавства при
здійсненні фінансово - господарських
операцій з ПП «Ново - Ком». В ході
перевірки відповідач прийшов до
безпідставних висновків про
неможливість здійснення позивачем
господарських операцій із ПП «Ново -
Ком» та прийняття до виконання
податкових накладних за операціями,
які фактично не відбувалися. Проте, до
перевірки були представлені всі
первинні документи, що підтверджують
фактичне виконання сторонами умов
договору. Висновки податкового органу,
викладені в акті перевірки, про
нікчемність та відповідно недійсність
укладеного правочину із контрагентом є
протиправними, оскільки реальність
здійснених господарських операцій
спростовуються належним чином
укладеним договором, податковою та
видатковою накладними, платіжними
дорученнями, що повністю відповідає
умовам договору. Також, на час
укладення договору та його виконання
(здійснення господарських операцій)
позивач та його контрагент були
зареєстровані у встановленому порядку
як суб'єкти господарювання, а також
були зареєстровані як платники податку
на додану вартість. Тому і винесене
відповідачем 23 січня 2010 року на
підставі висновків перевірки
податкове повідомлення - рішення
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем:
податок на додану вартість в сумі 3 997
гривень, є протиправним.

Постановою Івано - Франківського
окружного адміністративного суду від 04
вересня 2012 року позовні вимоги
задоволено повністю: визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення - рішення Калуської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Івано - Франківській
області № від 23 січня 2012 року.

Відповідач не погодився із таким
судовим рішенням суду першої інстанції
і оскаржив його в апеляційному порядку
до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, відповідач посилається на ті
обставини, що в ході проведеної
перевірки встановлено неможливість
реального здійснення позивачем
фінансово - господарської операції з ПП
«Ново - Ком», оскільки у ПП «Ново - Ком»
відсутні необхідні умови для ведення
господарської діяльності. Тому
податкову накладну контрагентом
позивача видано за операціями, що
фактично не відбувалися, а наявність у
позивача податкової накладної не є
підставою для включення 3 996 гривень
податку на додану вартість до
податкового кредиту. У зв'язку з цим
вважає, що висновок перевірки про
завищення податкового кредиту є
обґрунтованими, а також законним є і
рішення про збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість.

Представник особи, яка подала
апеляційну скаргу, в судовому
засіданні підтримав викладені в
апеляційній скарзі доводи і вважає, що
постанова суду першої інстанції із
зазначених підстав підлягає
скасуванню.

Позивач в судове засідання
представника не направив, хоча
належним чином та у встановленому
законом порядку був повідомлений про
дату, час та місце судового засідання.
При цьому, позивач не повідомив суд про
причини неявки представника в судове
засідання, а також від нього відсутнє
клопотання про відкладення розгляду
справи.

Так як колегія суддів апеляційного
суду не вбачає підстав для визнання
обов'язковою участі в судовому
засіданні представника позивача,
вищевикладені обставини у
відповідності до ст. 196 ч. 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
не перешкоджають розгляду справи в
судовому засіданні за відсутності
представника позивача.

Вислухавши суддю - доповідача, доводи
представника особи, яка подала
апеляційну скаргу (відповідача),
дослідивши наявні в справі матеріали
та докази, перевіривши доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
правильність правової оцінки судом
першої інстанції обставин справи та
застосування норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Постановляючи оскаржуване судове
рішення та умотивовуючи свої висновки,
суд першої інстанції виходив з того, що
в судовому засіданні встановлено факт
реальності господарських операцій за
договором позивача із ПП «Ново - Ком»,
які були фактично були здійснені і
внаслідок виконання договору було
досягнуто певного запланованого
господарського ефекту. Наявність факту
поставки товару заперечує висновки
викладені в акті перевірки
контролюючих органів.

Також, як зазначив суд першої
інстанції, у матеріалах справи наявні
податкова накладна, видаткова
накладна, платіжне доручення,
матеріальний звіт, відомості та
оборотно - сальдові відомості,
правовстановлюючі документи, що
підтверджують реальність укладених
правочинів та наявність дій про їх
виконання. Позивач і його контрагент на
час укладання правочину були
зареєстровані як платники податку на
додану вартість, а податкова накладна
зазначена в реєстрі отриманих та
виданих пожаткових накладних. Спірна
сума податкового кредиту з податку на
додану вартість відображена позивачем
в податкових деклараціях в розрізі
контрагентів,у зв'язку з чим суд пришов
до висновку, що позивачем правомірно
включено до податкового кредиту по
податку на додану вартість кошти у
відповідному розмірі.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Як було встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи
позивач - приватне підприємство «Еко -
Захист», зареєстроване 27 червня 2006 року
Калуською районною державною
адміністрацією Івано - Франківської
області і позивачу видано Свідоцтво
про державну реєстрацію серії АОО
№535207, що підтверджується Довідкою
№144/228 з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
(ЄДРПОУ).

12 січня 2011 року позивачем, як Покупцем,
та ПП «Ново - Ком», як Продавцем, був
укладений договір купівлі - продажу за
№1 - 11, за умовами якого продавець
зобов'язувався передати покупцю
непродовольчі товари в асортименті та
за ціною, що встановлюються за
погодженням сторін.

Відповідачем із 29 грудня 2011 року по 05
січня 2012 року проведено позапланову
невиїзну документальну перевірку з
питань дотримання позивачем вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість при здійсненні
фінансово - господарських операцій з ПП
«Ново - Ком» за перший квартал 2011 року,
про що 11 січня 2012 року складено акт за
№57/23 - 02/34465293.

Згідно з викладеними в акті перевірки
висновками, в ході проведення
перевірки встановлено порушення
позивачем п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.6,
п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України
у зв'язку з безпідставним включенням до
складу податкового кредиту за перший
квартал 2011 року податку на додану
вартість в загальній сумі 3 996 гривень.
До такого висновку податковий орган
прийшов у зв'язку із непідтвердженням
фінансово - господарських операцій
позивача з ПП «Ново - Ком», та прийняття
до виконання від ПП «Ново - Ком»
податкових накладних за операціями,
які фактично не відбулися, а лише
відображені на первинних документах та
суперечать законодавчим та
нормативним актам.

На підставі висновків перевірки 23
січня 2012 року відповідачем винесено
податкове повідомлення - рішення
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість, а саме: на суму 3 996
гривень - за основним платежем та на
одну гривню - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Позивачем в порядку адміністративного
оскарження вказане податкове
повідомлення - рішення було оскаржено
до Державної податкової служби України
в Івано - Франківській області та
Державної податкової служби, які
своїми рішеннями відповідно від 23
лютого 2012 року та 24 квітня 2012 року,
подані скарги залишили без
задоволення, а спірне податкове
повідомлення - рішення - без змін.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам особи, яка
подала апеляційну скаргу, колегія
суддів апеляційної суду виходить із
такого.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовою виникнення у
платника права на включення до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, сплачених в ціні
товару (послуги) та отримання права на
зменшення оподатковуваного доходу на
суму понесених витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток
підприємств є реальне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг), а також оформлення зазначених
операцій необхідними документами
первинного обліку, що містять
достовірні відомості про обсяг та
зміст господарської операції.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

З врахуванням вищевказаних положень
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», витрати платника податку
повинні підтверджуватися документами,
складеними належним чином та у
відповідності до законодавства. Зміст
цих документів повинен повністю
відображати суть і зміст господарської
операції. В даному випадку
представлені позивачем документи
підтверджують понесені позивачем
витрати у зв'язку з наданням
контрагентами послуг за укладеними
господарськими договорами.

На підтвердження виконання договору
позивачем до перевірки представлено
видаткову накладну № РН - 107 від 04
березня 2011 року; податкову накладну №107
від 04 березня 2011 року; Журнал - ордер і
Відомість по рахунку 631 Розрахунки з
вітчизняними постачальниками за 01
лютого 2011 року - 30 вересня 2011 року та за
березень 2011 року; Оборотно - сальдову
відомість по рахунку 201; Матеріальний
звіт за 2011 рік; платіжне доручення № 33
від 28 березня 2011 року.

Представлені позивачем первинні
документи за формою та змістом
відповідають вимогам законодавства
України.

Тому господарські операції за
договором позивача з ПП «Ново - Ком»
були реальними, фактично здійснені,
було досягнуто певного запланованого
та фактичного господарського ефекту та
наслідків. Наявність факту поставки
товару заперечує висновки викладені в
акті перевірки контролюючих органів.

На підставі доказів, які містяться в
матеріалах справи, що були досліджені
судами та оцінка яким надана з
дотриманням положень статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає правильним висновок суду
першої інстанції про документальне
підтвердження факту реального
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентом.

Тобто, позивачем правомірно включено
до податкового кредиту по податку на
додану вартість кошти у відповідному
розмірі.

З урахуванням встановлених судом
фактичних обставин справи та доказів,
представлених сторонами на
підтвердження обставин, якими вони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення проти позову, виходячи з
положень вищезазначених нормативно -
правових актів, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що
відповідач прийшов до помилкових
висновків щодо безтоварності
господарських операцій позивача з
контрагентом, а відтак і висновок суду
щодо позовних вимог позивача є
законним та обґрунтованим.

При цьому, доводи апеляційної скарги і
посилання відповідача на наявність
певної інформації щодо контрагента
позивача не враховуються колегією
суддів апеляційного суду у своїх
висновках, так як такі доводи не
узгоджуються із відповідними
положеннями податкового
законодавства. Колегія суддів
апеляційного суду погоджується із
висновком суду першої інстанції з
посиланням на відповідні норми
Цивільного кодексу України щодо
відсутності підстав вважати укладений
правочин нікчемним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що чинне законодавство не
ставить умову виникнення податкових
зобов'язань платника у залежність від
стану податкового обліку його
контрагента, фактичного знаходження
його за місцем реєстрації та наявності
чи відсутності основних фондів у
останнього. За умови не встановлення
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху коштів, яка б
могла свідчити про узгодженість дій
позивача та його постачальників для
одержання позивачем незаконної
податкової вигоди, позивач не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.

Також, як позивач так і його контрагент
були зареєстрованими у встановленому
порядку та були платниками податку на
додану вартість, що підтверджується
наявними у матеріалах справи доказами.

Колегія суддів апеляційного суду
акцентує увагу також і на тому, що
відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В свою чергу відповідач не надав суду
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували правомірність
прийнятого ним рішення, а також які б
підтверджували доводи апеляційної
скарги.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
відповідача базуються на обставинах,
якими відповідач обґрунтовував свої
заперечення проти позову і яким суд
першої інстанції дав вірну правову
оцінку.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням процесуальних норм, та на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин справи,
невідповідність висновків суду першої
інстанції фактичним обставинам справи,
а також про порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Тому підстав для скасування постанови
суду першої інстанції і відповідно - до
задоволення апеляційної скарги
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 159, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Калуської об'єднаної
державної податкової інспекції в Івано
- Франківській області залишити без
задоволення, а постанову Івано -
Франківського окружного
адміністративного суду від 04 вересня
2012 року по справі №2а - 1276/12/0970 за
адміністративним позовом Приватного
підприємства «Еко - Захист» до
Калуської об'єднаної державної
податкової інспекції в Івано -
Франківській області про визнання
нечинним та скасування податкового
повідомлення - рішення № від 23
січня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили, а у
випадку складення ухвали в повному
обсязі відповідно до ст. 160 ч. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
- у цей же строк з дня складення ухвали
суду в повному обсязі безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
Р. В. Кухтей

І. О.
Яворський

Ухвалу у повному обсязі
складено 03 червня 2014 року.