Справа № 819/2627/13-а
Суддя: Білоус І.О.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/2627/13-a

07 травня 2014 року

Тернопільський окружний
адміністративний суд в складі

головуючого судді Білоус І.О.

суддів:Баб"юк П. М.

Баранюк А. З.

При секретарі судового засідання
Габрилецькій С. Є.

за участі:

позивача ОСОБА_3

представників: позивача -ОСОБА_4,
відповідача Папи Н. І., Марценюк Р. П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу за позовною
заявою ОСОБА_3 до Головного управління
Міністерства доходів у Тернопільській
області, Міністерства доходів і зборів
України про скасування наказу,
поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3 (далі - Позивач)
звернувся до суду із адміністративним
позовом до Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області, в
якому просить скасувати наказ
Міністерства доходів і зборів України
від 29.07.2013 р. № 2422-о "Про звільнення
ОСОБА_3.", поновити його на посаді
заступника начальника оперативного
управління Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області.

В судовому засіданні 26.11.2013 р.
ухвалою суду без виходу до нарадчої
кімнати залучено у якості другого
відповідача по справі - Міністерство
доходів і зборів України ( далі -
відповідач 2).

Вважає, що при його звільненні
допущені істотні порушення, а саме,
порушено приписи п. 68 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, та його звільнено до
закінчення передбаченого даним
пунктом тримісячного строку, оскільки
домовленості про звільнення у більш
короткий строк між сторонами не було.

Також вважає, що копію наказу від 29.07.2013
р. № 2422-о оформлено із порушенням вимог
Типової інструкції з діловодства у
центральних органах виконавчої влади,
Ради Міністрів Автономної Республіки
Крим, місцевих органах виконавчої
влади, затвердженої Постановою KM
України № 1242 77 від 30.11.2011 р. та трудова
книжка оформлена з порушеннями вимог, а
саме Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників,
затвердженої Наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України від 29.07.1993 р.
№ 58.

Представники відповідача 1,
відповідача 2 проти позову
заперечували, з підстав викладених у
письмових запереченнях.

В судовому засіданні зазначали,
що позивачем отримано трудову книжку
та копію наказу про звільнення у
порядку та строки передбачені
законодавством.

Вважає, що трьохмісячний строк,
передбачений п. 68 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ визначає термін,
протягом якого відповідач має право
звільнити особу, яка звернулась із
заявою про звільнення за власним
бажанням, та не обмежує його у праві
звільнити таку особу до закінчення
цього терміну.

Заслухавши пояснення позивача, його
представника, представників
відповідача, дослідивши подані суду
письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального та процесуального права,
якими врегульовано спірні
правовідносини, суд при прийнятті
рішення виходить з наступних підстав
та мотивів.

Позивач проходив службу в органах
податкової міліції з 10.11.1999 р. ( а. с. 79).

08.07.2013 р. ОСОБА_3 подано на ім»я Міністра
доходів і зборів Клименка О. В. рапорт
про звільнення зі служби в запас за
власним бажанням із зазначеної вище
посади (а. с. 81).

29.07.2013 р. Міністром доходів і зборів
України видано наказ, відповідно до
якого його звільнено з посади та
податкової міліції у запас Збройних
сил України за пунктом 64 підпунктом "ж"
(за власним бажанням)( а. с. 100).

Відповідно до відмітки, що міститься на
вищезазначеному наказі позивач не
згідний із наказом, оскільки, як на
його думку, він виданий із порушенням
вимог п. 68 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ (не дотримано
трьохмісячного терміну з дня подання
рапорту про звільнення за власним
бажанням (а. с. 100).

02.08.2014 р. ним отримано трудову
книжку.

Проведення розрахунку із позивачем при
його звільненні підтверджується
видатковими касовими ордерами № 144 від
28.08.2013 р., № 146 02.09.2013 р., 02.08.2013 р. (а. с. 90).

02.10.2013 р. позивачем подано рапорт
на ім'я Міністра доходів і зборів
України про залишення без розгляду
рапорту від 08.07.2013 р., одночасно
повідомлено про це Головне управління
Міндоходів у Тернопільській області (
а. с. 8).

15.10.2013 р. за № 5481/8/19-00-04-19/940 позивач
отримав відповідь Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області в якій
зазначено, що його звільнено зі служби
в органах податкової міліції
Міністерства доходів і зборів України
наказом від 29.07.2013 р. за № 2422-о, з яким
його було ознайомлено, трудову книжку
видано згідно чинного законодавства.

08.11.2012 р. Позивач звернувся із
даним адміністративним позовом до
Тернопільського окружного
адміністративного суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Ч. 1 та 6 ст. 43 Конституції України
гарантовано, що кожен має право на
працю, що вимагає можливість заробляти
собі на життя працею, яку він вільно
обирає або на яку він вільно
погоджується. Громадянам гарантується
захист від незаконного звільнення.

Судом встановлено, що спірні
правовідносини склались з приводу
проходження позивачем служби в органах
податковій міліції.

Правове регулювання діяльності
податкової міліції визначається
нормами, що містяться у розділі XVIII
Податкового кодексу України ( далі - ПК
України).

П. 353.1 ст. 353 ПК України визначено,
що особи начальницького і рядового
складу податкової міліції проходять
службу у порядку, встановленому
законодавством для осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ.

Положення про проходження служби
рядовим і навчальницьким складом
органів внутрішніх справ, затверджене
постановою KM Української PCP від 29.07.1991р.
№114 (далі - Положення № 114) визначає
порядок проходження служби особами
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, їх права і
обов'язки.

Підп. "ж" п. 64 Положення передбачено, що
особи середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік) за власним бажанням -
при наявності поважних причин, що
перешкоджають виконанню службових
обов'язків.

Відповідно до п. 68 Положення № 114
особи рядового і начальницького
складу, які виявили бажання
звільнитися зі служби за особистим
проханням, попереджають прямого
начальника органу внутрішніх справ про
прийняте ними рішення не пізніш як за
три місяці до дня звільнення, про що
подають рапорт за командою.

Судом встановлено, що із
відповідним рапортом на ім»я Міністра
доходів і зборів Клименка О. В. про
звільнення зі служби в запас за власним
бажанням із посади заступника
начальника оперативного управління
Головного управління Міндоходів у
Тернопільській області позивач
звернувся 09.07.2013 р., що, на думку суду, у
розумінні п. 68 Положення № 114, свідчить
про наявність прийнятого позивачем
рішення звільнитися за власним
бажанням та попередження про це
прямого начальника органу внутрішніх
справ.

Як встановлено судом, Міністром
доходів і зборів України 29.07.2013 р.
видано наказ, про звільнення ОСОБА_3 з
посади та податкової міліції у запас
Збройних сил України за п. 64 підп. "ж" (за
власним бажанням), а саме, через 20 днів,
після подання позивачем відповідного
рапорту, тобто до закінчення
трьохмісячного терміну, встановленого
п. 68 Положення № 114.

Суд зазначає, що така поведінка
відповідача, суперечить вимогам пункту
68 Положення, оскільки за його
змістом, до закінчення трьохмісячного
строку попередження, згадані особи
мають право відкликати поданий рапорт,
якщо сторони не домовилися про
звільнення у більш короткий строк.

Досліджуючи питання про наявність
домовленості між сторонами про
звільнення у більш короткий строк, суд
приходить до висновку про відсутність
такої домовленості між сторонами,
зважаючи на то, що позивачем при
ознайомленні із оскарженим наказом від
29.07.2013 р. здійснено на його копії запис,
що засвідчує його незгоду із ним, з
підстав порушення трьохмісячного
строку, передбаченого п. 68 Положення №
114 ( а. с. 100). В подальшому, як встановлено
судом, ОСОБА_3 02.10.2013 р. подано рапорт на
ім'я Міністра доходів і зборів України
про залишення без розгляду рапорту від
08.07.2013 р., одночасно повідомлено про це
Головне управління Міндоходів у
Тернопільській області, що також, на
думку суду, свідчить про відсутність
домовленості між сторонами про
звільнення у більш короткий строк.

Приписами ч. 1 ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
( далі - КАС України) встановлено, що
Рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначені норми права,
та для всіх судів України. Суди
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішенням
Верховного Суду України.

Суд зазначає, що аналогічну
правову позицію, щодо застосування у
подібних правовідносинах п. 68
Положення № 114, викладено у рішенні
Верховного суду України від 5.12.2011 р. по
справі № 21-236а11, що зобов»язує суд діяти
у відповідності до вимог ч. 1 ст. 244-2 КАС
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Приписами ч. 1, 2 ст. 71
КАС України, встановлено, що, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 2
КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють не лише чи прийняті
(вчинені) вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а й
обґрунтовано, добросовісно, розсудливо
та безсторонньо.

Враховуючи те, що відповідачами
по справі не надано суду жодних
належних та допустимих доказів
дотримання ним положень п. 68 Положення
№ 114 та доказів наявності домовленості
між сторонами про звільнення у більш
короткий строк, зважаючи на правову
позицію, викладену Верховним судом
України у рішенні від 5.12.2011 р. по справі
№ 21-236а11, із врахуванням критеріїв
оцінювання рішення суб'єкта владних
повноважень, які містяться у ч. 3 ст. 2
КАС України, суд приходить до висновку,
що оскаржений наказ підлягає до
скасування.

При цьому, суд зауважує, що
порушення, на які посилається позивач
щодо оформлення копії оскарженого ним
наказу від 29.07.2013 р. № 2422-о із порушенням
Типової інструкції з діловодства у
центральних органах виконавчої влади,
Раді міністрів Автономної Республіки
Крим, місцевих органах виконавчої
влади, затвердженої Постановою
Кабінету Міністрів України від 30.11. 2011
р. N 1242 носить формальний характер та не
впливає на вирішення питання про
задоволення заявлених ним позовних
вимог про скасування наказу про
звільнення та поновлення його на
роботі.

Щодо посилань позивача на неналежне
оформлення запису про звільнення у
трудовій книжці, суд зазначає, що
наявність такого порушення є підставою
для зобов»язання відповідача внести
зміни у запис у трудовій книжці,
натомість, такої позовної вимоги в
межах даного провадження позивачем не
заявлялось.

Приписами п. 24 Положення № 114
встановлено, що у разі незаконного
звільнення або переведення на іншу
посаду особи рядового, начальницького
складу органів внутрішніх справ
підлягають поновленню на попередній
посаді з виплатою грошового
забезпечення за час вимушеного прогулу
або різниці в грошовому забезпеченні
за час виконання службових обов'язків,
але не більш як за один рік.

Одже, зважаючи на вищевикладене та з
урахуванням того, що суд вбачає
обґрунтованість і доведеність підстав
для скасування наказу від 29.07.2013 р. №
2422-о - вимоги позивача щодо його
поновлення на посаді заступника
начальника управління Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області, з виплатою
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, виплата якого, нерозривно
пов'язана з ухваленням рішення про
поновлення звільненої без законних
підстав особи - підлягають до
задоволення.

Судом встановлено, та підтверджено
матеріалами адміністративної справи,
що вимушений прогул тривав у даному
випадку із 30.07.2013 р. по 07.05.2013 р.

Згідно з п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України
негайно виконуються постанови суду про
присудження виплати заробітної плати,
іншого грошового утримання у
відносинах публічної служби - у межах
суми стягнення за один місяць;
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби.

Таким чином, суд приходить до висновку
про необхідність звернення до
негайного виконання постанови суду в
частині поновлення позивача на посаді
заступника начальника оперативного
управління Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області,
та в частині стягнення з Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області на користь
позивача середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в межах суми
стягнення за один місяць.

Керуючись ст. 2, 11, 86, 160-163 КАС України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Скасувати наказ Міністерства доходів
і зборів України від 29 липня 2013 року №
2422-о " Про звільнення ОСОБА_3."

3. Поновити ОСОБА_3 на посаді заступника
начальника оперативного управління
Головного управління Міндоходів у
Тернопільській області.

4. Стягнути з Головного управління
Міністерства доходів у Тернопільській
області, Міністерства доходів і зборів
України на користь ОСОБА_3 середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 30 липня 2013 р. по 07 травня 2013 р.
включно.

5. Постанова суду в частині
поновлення та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
межах суми стягнення за один місяць -
підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Тернопільський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків для подачі
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

У повному обсязі текст постанови
виготовлено 12.05.2014 р.

Головуючий суддя
Білоус І.О.

Суддя
Баб"юк П. М.

Суддя
Баранюк А. З.

копія вірна

Головуючий суддя
Білоус І.О.