Справа № К/9991/96377/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/96377/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка
М.І.,розглянувши в попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
ОСОБА_4 на постанову
Куп"янського міськрайонного суду
Харківської області від 10 червня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 24 листопада 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Куп"янської районної
державної адміністрації Харківської
області, третя особа Голова Куп"янської
районної державної адміністрації
Харківської області Ківшар Геннадій
Володимирович про визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання виконати певні дії,

в с т а н о в и л а :

У липні 2010 року позивач
звернувся до суду із вказаним позовом
до відповідача. Уточнивши позовні
вимоги просив визнати незаконною
бездіяльність Куп"янської районної
державної адміністрації Харківської
області з приводу грошових виплат при
звільненні з публічної служби,
зобов"язати відповідача провести
виплати добових за час перебування у
відрядженні в сумі 750 грн. 00 коп.,
виплатити середній заробіток за весь
час затримки розрахунку при
звільненні, починаючи з 24 квітня 2010
року по день фактичного розрахунку в
сумі 6107 грн. 93 коп. та стягнути
відповідні виплати.

Постановою Куп"янського
міськрайонного суду Харківської
області від 10 червня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24 листопада
2011 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність
Куп"янської районної державної
адміністрації Харківської області
щодо невиплати добових витрат по
відрядженням ОСОБА_4 та зобов'язано
відповідача виплатити позивачу
недоплачену суму добових за час
перебування у відрядженні в сумі 630 грн.
В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить змінити постанову суду першої
інстанції та скасувати судове рішення
суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 перебував у
трудових відносинах із відповідачем.
Розпорядженням голови Куп'янської
районної державної адміністрації
Харківської області від 23 квітня 2010
року № 83 «О» був звільнений з посади
головного спеціаліста юридичного
відділу апарату райдержадміністрації
на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП
України за угодою сторін згідно заяви
від 22 квітня 2010 року.

Компенсація в сумі 754 грн. 79 коп.
при звільненні була зарахована
Куп'янською районною державною
адміністрацією Харківської області на
особову платіжну карту позивача 27
квітня 2010 року.

Крім того, ОСОБА_4 відповідно до
посадових обов'язків у період з 12
грудня 2008 року по 23 квітня 2010 року
неодноразово перебував у відрядженнях
до м. Харкова на підставі розпоряджень
голови Куп'янської районної державної
адміністрації Харківської області.

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій виходили з того що,
документи, які підтверджують факт
перебування позивача у відрядженні,
відповідають наказу Міністерства
фінансів України від 13 березня 1998 року
№ 59 «Про затвердження Інструкції про
службові відрядження в межах України
та за кордон», а тому Куп'янська районна
державна адміністрація Харківської
області повинна сплатити ОСОБА_4 суму
добових у розмірі 630 грн. 00 коп.

Відмовляючи у задоволенні
частини позовних вимог, суди
попередніх інстанції зазначили, що
позивачу при звільненні з роботи
проведені виплати з урахуванням
розміру мінімальної заробітної плати,
який діяв на момент звільнення
позивача, а потім у зв'язку з прийняттям
закону та підвищення рівня мінімальної
заробітної плати Куп'янською районною
державною адміністрацією Харківської
області були проведені донарахування
заробітної плати та індексації
відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону
України «Про оплату праці»,
«Інструкції з статистики заробітної
плати», затвердженої наказом
Державного комітету статистики
України від 13 січня 2004 року №
5, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України від 27 січня 2004 року за
№ 114/8713, розробленої відповідно до
Законів України «Про державну
статистику» та «Про оплату праці», для
оцінки розміру заробітної плати
найманих працівників застосовується
показник фонду оплати праці, який
складається із фонду основної
заробітної плати, фонду додаткової
заробітної плати і інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат.

Пунктом 2.1.6 Інструкції
передбачено, що до фонду основної
заробітної плати входить оплата праці
за час перебування у відрядженні, але
не включаючи відшкодування витрат у
зв'язку з відрядженням: добових,
вартості проїзду, витрат на наймання
житлового приміщення. Витрати на
відрядження: добові (у повному обсязі),
вартість проїзду, витрати на наймання
житлового приміщення, компенсаційні
виплати та добові, які виплачуються при
переїзді на роботу в іншу місцевість
відносяться до інших виплат, що не
належать до фонду оплати праці, що
зазначено в розділі 3 п. 3.15 Інструкції,

У ст. 2 Закону України «Про оплату
праці» конкретизуються види
заробітної плати: основна заробітна
плата, додаткова заробітна плата та
інші заохочувальні та компенсаційні
виплати. Згідно ч. 2 зазначеного Закону
додаткова заробітна плата це
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством
премії, повязані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

Відповідно до п. 1 Інструкції «Про
службові відрядження в межах України
та за кордон» (в редакції, що діяла на
час виникнення спірних правовідносин),
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 13 березня 1998 року
№ 59, службовим відрядженням вважається
поїздка працівника за розпорядженням
керівника підприємства, об'єднання,
установи, організації (далі -
підприємство) на певний строк до іншого
населеного пункту для виконання
службового доручення поза місцем його
постійної роботи. З Інструкції
вбачається, що за кожний день
(включаючи день від'їзду та приїзду)
перебування працівника у відрядженні в
межах України, враховуючи вихідні,
святкові й неробочі дні та час
перебування в дорозі (разом з
вимушеними зупинками), йому
виплачуються добові в межах граничних
норм, установлених постановою Кабінету
Міністрів України від
23 квітня 1999 року № 663.

Згідно постанови Кабінету
Міністрів України від 23 квітня 1999 року
№ 663 норма добових витрат відрядження в
межах України та за кордон для
державних службовців і працівників
підприємств, установ та організацій, що
повністю або частково утримуються
(фінансуються) за рахунок бюджетних
коштів, установлена в розмірі 30 грн. 00
коп.

Відповідно до ст. 10 Закону України
«Про оплату праці» розмір мінімальної
заробітної плати встановлюється
Верховною Радою України за поданням
Кабінету Міністрів України, як правило,
не рідше один раз на рік у законі про
Державний бюджет України. Зміни
розміру мінімальної заробітної плати
іншими законами України та
нормативно-правовими актами є чинними
виключно після внесення змін до Закону
про Державний бюджет України на
відповідний рік, а положеннями ст. 13
Закону визначено, що оплата праці
працівників установ і організацій, що
фінансується з бюджету, здійснюється
на підставі законодавчих та інших
нормативних актів України, колективних
угод у межах бюджетних асигнувань та
інших позабюджетних доходів. Обсяги
витрат на оплату праці працівників
установ і організацій, що фінансуються
з бюджету, затверджуються одночасно з
бюджетом.

Згідно ст. 33 Закону України «Про
оплату праці» в період між переглядом
розміру мінімальної заробітної плати
індивідуальна заробітна плата
підлягає індексації згідно з чинним
законодавством.

Індексація заробітної плати
провадиться згідно зі ст. 33 Закону в
період між переглядами Верховною Радою
України розміру мінімальної
заробітної плати і здійснюється
відповідно Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» і тих положень Порядку
проведення індексації грошових
доходів громадян, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 травня 1998 року № 633 (з внесеними
змінами та доповненнями), котрі йому
відповідають, підприємством, установою
чи організацією, які виплачують
заробітну плату, при її нарахуванні
починаючи з першого числа місяця, що
настає за місяцем, в якому офіційно
опубліковано індекс споживчих цін,
який перевищив 105% (величину порога
індексації).

Судами попередніх інстанцій
вірно зазначено, що мінімальний розмір
заробітної плати на 2010 рік був
встановлений Законом України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»,
який набрав чинності 30 квітня 2010 року,
тобто після моменту звільнення
позивача із займаної посади, що
свідчить про те, що на момент
звільнення виплати позивачу були
здійснені у розмірах, що були
встановлені на момент звільнення, а
після набуття чинності Законом України
«Про Державний бюджет України на 2010
рік» ці виплати були донараховані та
проіндексовані відповідно до чинного
законодавства.

Крім того, видатки на відрядження
(добові, видатки на проїзд) не є
компенсаційними виплатами, які
відносяться до додаткової заробітної
плати.

Відповідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Статею 117 КЗпП України встановлено,
що в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Отже, суд першої інстанції, з яким
погодився суд апеляційної інстанції,
дійшов обґрунтованого висновку, що
вимоги позивача про виплату середнього
заробітку в сумі 6107 грн. 93 коп. за
весь час затримки розрахунку при
звільненні не підлягають задоволенню,
оскільки відсутні правові підстави для
задоволення позовних вимог у цій
частині. Разом з тим, обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги про виплату
позивачу недоплаченої суми добових
витрат по відрядженням в сумі 630 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення -без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Доводи касаційної скарги про порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
безпідставні, спростовуються
матеріалами справи та не ґрунтуються
на законі. Оскаржувані судові рішення
постановлені з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому касаційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а судові
рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Куп"янського
міськрайонного суду Харківської
області від 10 червня 2011 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24 листопада
2011 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк