Справа № 826/3736/14
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/3736/14
інстанції: Амельохін В.В.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Ісаєнко Ю.А., Федотова О.В.,

при секретарі:
Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційні скарги Державної
фінансової інспекції України та
державного підприємства «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом» в особі відокремленого
підрозділу «Рівненська атомна
електрична станція» на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 28.04.2014 року по справі за
позовом державного підприємства
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом» в особі
відокремленого підрозділу «Рівненська
атомна електрична станція» до
Державної фінансової інспекції
України, третя особа управління
Державної служби охорони при
Міністерстві внутрішніх справ України
в Рівненській області про визнання
протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А :

ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі
відокремленого підрозділу «Рівненська
атомна електрична станція» звернулися
до Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Державної фінансової інспекції
України про визнання протиправною та
скасування пунктів вимоги від 07.02.2014
року №05-14/148:

п. 3.1 щодо відшкодування за
рахунок осіб, внаслідок
дій/бездіяльності яких було допущено
виявлене порушення, матеріальної шкоди
(збитків) на загальну суму 3 848 832,79 грн.;

п. 17 щодо стягнення з УДСО при МВС
України в Рівненській області суми
завищення послуг на загальну суму 25 553,28
грн., в тому числі, шляхом проведення
претензійно - позовної роботи щодо
забезпечення в повному обсязі
стягнення зазначеної суми.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
28.04.2014 року позов задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано п. 17
вимоги. В іншій частині позову
відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, Державна фінансова інспекція
України та ДП «НАЕК «Енергоатом» в
особі відокремленого підрозділу
«Рівненська атомна електрична
станція» подали апеляційні скарги, в
яких просять скасувати незаконну, на їх
думку, постанову суду першої інстанції
відповідно в частині відмови в позові
та його задоволенні і постановити нову
відповідно про задоволення позовних
вимог та відмову в їх задоволенні в
повному обсязі. При цьому
апелянт посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
оскаржуваного рішення, неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів знаходить, що
апеляційна скарга Державної
фінансової інспекції України не
підлягає задоволенню, а апеляційна
скарга ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі
відокремленого підрозділу «Рівненська
атомна електрична станція» підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про наявність правових
підстав для часткового задоволення
позову. Апеляційна інстанція не
підтримує таку правову позицію з
огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається,
що посадовими особами Державної
фінансової інспекції України
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності ДП
«НАЕК «Енергоатом» та його
відокремленого підрозділу Рівненська
АЕС» за період з 01.07.2012 року по 30.09.2013
року.

За результатами проведеної ревізії
відповідачем складено довідку від
20.12.2013 року № 86 та акт ревізії № 05-21/341
від 27.12.2013 року, на підставі якого
відповідачем винесено вимогу про
усунення порушень за № 05-14/148 від 07.02.14
року, пунктами 3.1 та 17 якої позивачу
було визначено відповідні розміри
збитків.

Так, пунктом 3.1 вимоги від 07.02.2014
року встановлено порушення ч. 1 ст. 193,
ст. 218 Господарського кодексу України
та умов договору від 11.09.2008 року № 1282
внаслідок чого ВП РАЕС завдано
матеріальної шкоди (збитків) на
загальну суму 3 848, 8 тис. грн. У зв'язку з
наведеним відповідач вимагав у
встановленому законодавством порядку
відшкодувати за рахунок осіб,
внаслідок дій/бездіяльності яких було
допущено виявлене порушення,
матеріальну шкоду (збитки) в сумі 3 848,
8тис.грн.

Пунктом 17 вимоги
встановлено неправомірне включення
УДСО при УМВС України в Рівненській
області до рахунків на оплату та
вартості наданих послуг згідно з
договорами від 23.02.2012 року № 10169/К, від
23.11.2012 року № 11084/К, від 07.03.2012 року №
10216/К витрат у завищених розмірах, що
призвело до завищення вартості наданих
послуг, які ВП РАЕС оплачені у повному
обсязі, чим нанесено матеріальну шкоду
(збитки) на суму 25,55 тис. грн., у зв'язку з
чим відповідач вимагав у встановленому
законодавством порядку стягнути з УДСО
при УМВС України в Рівненській області
суму завищених послуг у розмірі 25,55 тис.
грн.

Даючи правову оцінку
вищевикладеним обставинам справи,
колегія суддів зазначає наступне.

Щодо визнання протиправною та
скасування п. 17 спірної вимоги від про
стягнення з Управління Державної
служби охорони при МВС України в
Рівненській області суми завищення
послуг на загальну суму 25 550 грн., в тому
числі, шляхом проведення претензійно -
позовної роботи щодо забезпечення в
повному обсязі стягнення зазначеної
суми, колегія суддів повідомляє
наступне.

Так, між позивачем (замовник) та
управлінням Державної служби охорони
при УМВС України в Рівненській області
(виконавець) було укладено договір від
23.02.2012 року № 10169/К про надання послуг у
сфері охорони громадського порядку і
безпеки (фізична охорона об'єктів).

Згідно повідомлення про акцепт
пропозиції конкурсних торгів № 1036-11-ВТ
та з урахуванням пропозиції конкурсних
торгів, вказані послуги виконувались
до грудня 2012 року, загальною вартістю 1
009 066 грн. Ціна склалася за результатами
відкритих торгів і є твердою.

Проект договору № 10169/к від 23.02.2012
року погоджений 16.03.2012 року начальником
КРВ в Володимирецькому районі та м.
Кузнецовськ Нагорною С.В. при
проведенні державного фінансового
аудиту окремих господарських операцій
у позивача. Зазначені дії в частині
погодження були вчинені
відповідальною особою
Держфінінспекції відповідно до
«Програми державного фінансового
аудиту окремих господарських операцій
ДП НАЕК «Енергоатом» протягом 2012 pоку»,
котра, в свою чергу, була розроблена та
направлена на ВП «Рівненська АЕС»
відповідно до вимог Закону України від
26.01.93 року №2939 «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
та постанови КМУ від 20.05.09 року №506 «Про
затвердження порядку проведення
органами державної
контрольно-ревізійної служби
державного фінансового аудиту окремих
господарських операцій».

Крім того, між позивачем
(замовник) та управлінням Державної
служби охорони при УМВС України в
Рівненській області (виконавець) було
укладено договір від 23.11.2012 року № 11084
про надання послуг у сфері охорони
громадського порядку і безпеки
(фізична охорона об'єктів).

Вартість послуг визначена на
підставі додатку № 2 до договору
«Протокол узгодження договірної ціни»,
відповідно до якого сторонами
досягнута домовленість про договірну
ціну за здійснення охорони об'єкта ВП
«Рівненська АЕС» та становить 24 грн. за
одну годину охорони кожним працівником
ЦО «Варта». Загальна сума по договору
становить 840 960 грн.

Також між позивачем (замовник) та
управлінням Державної служби охорони
при УМВС України в Рівненській області
(виконавець) було укладено договір від
07.03.2012 року № 10216 про надання послуг у
сфері охорони громадського порядку і
безпеки на основі державного
класифікатора продукції та послуг ДК
016-97» код 75.24.1. Даний договір було
укладено згідно повідомлення про
акцепт пропозиції конкурсних торгів
№1083-12-ВТ та з урахуванням пропозиції
конкурсних торгів, в якій вказано, що
дані послуги будуть виконуватися до
31.12.2012 pоку, загальною вартістю 523 036,80
грн. Ціна склалася за результатами
відкритих торгів і є твердою.

При погодженні розрахунку
вартості послуг згідно додатку №10 до
договору №10216/К від 07.03.2012 року сторони
керувалися наказом № 171/51 від 02.03.2001
року Міністерства Внутрішніх справ
України та Міністерства економіки
України «Про затвердження Методики
визначення розмірів цін на послуги з
охорони об'єктів», зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 13 квітня
2001 року зa № 346/5537. Перелік статей
витрат, зазначених в розрахунку
вартості до договору, відповідає
зазначеній Методиці. В тому
числі, згідно п. 5.1.1 зазначеної
Методики, до фонду додаткової
заробітної плати входять надбавки та
доплати до посадових окладів у
розмірах, передбачених чинним
законодавством, зокрема, вартість
безкоштовно наданих працівникам
охорони предметів (включаючи формений
одяг, обмундирування).

Даний проект договору також було
погоджено начальником КРВ в
Володимирецькому районі та м.
Кузнецовськ Нагорною С. В. 28.03.2012 року
при проведенні державного фінансового
аудиту окремих господарських операцій.

Разом з тим, зустрічною звіркою,
яка проведена з метою документального
підтвердження виду, обсягу, якості
операцій та розрахунків встановлено,
що УДСО при УМВС в Рівненській області
при наданні для ВП «Рівненська АЕС»
рахунків та актів наданих послуг для
оплати, всупереч Галузевої угоди між
Департаментом ДСО при МВС України та
Профспілкою працівників державних
установ України на 2011 - 2015 роки,
Колективного договору, укладеного між
адміністрацією УДСО, при УМВС України,
в Рівненській області та об'єднаною
профспілковою організацією УДСО при
УМВС України в Рівненській області на
2011 - 2015 роки, із змінами та доповненнями,
(зареєстровані Управлінням праці та
соцзахисту населення Рівненського
міськвиконкому від 30.03.2012 № 3428/76), зайво
нараховано та виставлено до оплати 25
553,28 грн., внаслідок незаконного
включення до вартості послуг Єдиного
соціального внеску на суму зносу
речового майна. Проте, колегія суддів
не може погодитися з такими доводами
фінінспекції, з огляду на слідуюче.

Статтею 627 Цивільного кодексу
України передбачено, що сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу
України, зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною 1 статті 19
Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання мають право без
обмежень самостійно здійснювати
господарську діяльність.

Відповідно до ч. 3 ст.189 ГК України,
ч. 1, 2 ст. 190 ГК України, суб'єкти
господарювання використовують у своїй
діяльності вільні та державні
регульовані ціни; вільні ціни
визначаються на всі види продукції
(робіт, послуг), за винятком тих, на які
встановлено державні ціни; вільні ціни
визначаються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін.

Основні принципи встановлення та
застосування цін і тарифів визначені
Законом України «Про ціни та
ціноутворення» (в редакції, що діяла на
момент укладення та виконання
договорів).

Зокрема, відповідно до ст. 7 Закону
вільні ціни і тарифи встановлюються на
всі види продукції, товарів і послуг, за
винятком тих, по яких, здійснюється
державне регулювання цін і тарифів.

Державне регулювання цін і
тарифів згідно ст. 8 вказаного Закону
здійснюється шляхом встановлення:
державних фіксованих цін (тарифів);
граничних рівнів цін (тарифів) або
граничних відхилень від державних
фіксованих цін і тарифів. При цьому
перелік продукції, товарів і послуг,
державні фіксовані та регульовані ціни
і тарифи на які затверджуються
відповідними органами державного
управління, в силу ст. 4 Закону
визначається Кабінетом Міністрів
України. Вказаний орган виконавчої
влади також визначає повноваження
органів державного управління в галузі
встановлення і застосування цін
(тарифів), а також щодо контролю за
цінами (тарифами).

Системний аналіз положень
пунктів 1, 2, 8, 9, 10, 22 Положення про
Державну службу охорони при
Міністерстві внутрішніх справ дає
підстави стверджувати, що Державна
служба охорони при Міністерстві
внутрішніх справ є єдиною
централізованою системою, створеною
для здійснення на договірних засадах
заходів охорони нерухомих об'єктів та
іншого майна. Державна служба охорони
провадить свою діяльність на засадах
госпрозрахунку за рахунок коштів,
одержаних її підрозділами охорони за
організацію та надання послуг з
охорони та безпеки за договорами.
Фінансово-господарська діяльність
підрозділів охорони провадиться
згідно із положеннями Цивільного та
Господарського кодексів України.
Відносини підрозділів Державної
служби охорони з юридичними особами та
громадянами у зв'язку з наданням послуг
з охорони та безпеки, відповідальність,
права та обов'язки сторін визначаються
договорами, вартість робіт, пов'язаних
з охороною об'єктів та безпекою
громадян, визначається виходячи з
принципів самоокупності та
застосування вільних цін.

Діяльність Державної служби
охорони здійснюється без державного
регулювання цін на охоронні послуги, за
виключенням ціни на послуги з охорони
об'єктів, що підлягають обов'язковій
охороні підрозділами Державної служби
охорони, які визначаються на підставі
Методики, затвердженої спільним
наказом Міністерства внутрішніх справ
України, Мінекономіки від 02.03.2001 року
№ 171/51.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів приходить до
однозначного висновку, що визначена
ціна вартості послуг за вказаними
договорами про надання послуг у сфері
охорони громадського порядку і безпеки
є вільною та не підпадає під державне
регулювання. Крім того, порушення
приймання наданих послуг по завищеній
вартості на загальну суму 25 553, 278 грн. ні
матеріалами ревізії, ні нормами
діючого законодавства не підтверджено,
а тому позовні вимоги в частині
визнання протиправною та скасування п.
17 спірної вимоги правомірно були
задоволені судом першої інстанції.

В свою чергу, апеляційна
інстанція не може не звернути увагу
суду першої інстанції на наступне.

Право позивача пред'являти
вимоги, передбачене п. 7 ст.10 Закону
України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
і воно може бути реалізовано у цій
справі тільки в тій частині, яка
встановлює порушення Закону, а тому
вимога щодо вчинення дій шляхом
стягнення грошових коштів з іншої
юридичної особи, яка навіть не
являється стороною по справі, може бути
виконане виключно шляхом подачі
відповідного позову до суду про
стягнення певної грошової суми в
порядку господарського судочинства.

Статтею 2 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
визначено головні завдання органу
державного фінансового контролю

Державний фінансовий контроль
реалізується державною
контрольно-ревізійною службою через
проведення державного фінансового
аудита, перевірки державних закупівель
та інспектування.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 17 КАС
України компетенція адміністративних
судів поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності; спори за зверненням
суб'єкта владних повноважень у
випадках, встановлених законом.

Статтею 104 КАС України
передбачено, що суб'єкт владних
повноважень має право звернутись до
суду у випадках, встановлених законом.

За ст. 55 Конституції України
кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб. При цьому, жоден
нормативно-правовий акт України та
міжнародний договір, ратифікований
Україною, не дозволяє звернення до
суду в примусовому порядку, оскільки це
є грубим порушення особистого
волевиявлення особи, на якому має
ґрунтуватися позов.

Отже, чинним законодавством не
передбачено можливість зобов'язання
юридичної особи звернутися до суду з
вимогою про стягнення з державного
органу грошових коштів, отриманих
нібито з порушенням норм чинного
законодавства. Існує інший спосіб
такого захисту, зокрема, шляхом
стягнення з одержувача бюджетних
коштів в дохід відповідного бюджету
грошової суми, що використана не за
цільовим призначенням.

Щодо відмови в задоволенні
позовних вимог про скасування п. 3.1
спірної вимоги, апеляційна інстанція
відзначає слідуюче.

За результатами тендеру,
проведеного 11.09.2008 року, між позивачем
(замовник) та підприємством
Всеукраїнської громадської
організації онкоінвалідів «Спілка
онкоінвалідів «Інлюкс» (підрядник)
було укладено договір № 1282 на
виконання ремонтних робіт на об'єктах
ВП «РАЕС» по підготовці до місії
«ОСАРТ». Договірна ціна робіт є твердою
і складає 22 900 310,00 грн. з ПДВ.

На виконання умов вищевказаного
договору ПВГОО «Спілка онкоінвалідів
«Інлюкс» надано ВП «Рівненська АЕС»
повідомлення та акти виконаних робіт
за формою КБ-2 в на загальну суму 4 866 448.00
грн., проте позивачем акти виконаних
робіт не підписані, а оплату виконаних
робіт здійснено частково у розмірі 804 833
грн.

Судова колегія не заперечує проти
доводів суду першої інстанції, що
рішенням Господарського суду м. Києва
від 19.08.2011 року по справі № 8/23 та
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 14.05.2012 року
встановлено дійсність актів виконаних
підрядних робіт, заборгованість за
якими склала 4 061 615,00 грн. та стягнуто
зазначені кошти з ДП «НАЕК
«Енергоатом» на користь 1ІВГОО «Спілка
онкоінвалідів «Інлюкс».

Через неналежне виконання
позивачем умов договору від 11.09.2008 року
№ 1282 з ДП «НАЕК «Енергоатом», крім
основного боргу, було стягнуто ще 3 848
832,79 грн., з яких: 325 333,85 грн. - 3% річних. 2
028325,36 грн. - збитки внаслідок інфляції,
776041,96 грн. - пеня та 719 131,62 грн. -
виконавчий збір.

Разом з тим, колегія суддів не
може пристати на позицію Окружного
адміністративного суду м. Києва, що
внаслідок неналежного виконання
договірних зобов'язань було допущено
втрату активів. При цьому апеляційна
інстанція виходить з наступного.

Згідно ч. І ст. 225 ГК України,
збитками є: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

ГК України встановлює
особливості відшкодування збитків в
господарських відносинах та включає до
складу збитків лише витрати, понесені
стороною, яка зазнала збитків.

Окрім того, за ч. 2 ст. 224 ГК України,
під збитками слід розуміти витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 2 ст. 75
Господарського кодексу України,
основним плановим документом
державного комерційного підприємства
є фінансовий план, відповідно до якого
підприємство отримує доходи і здійснює
видатки, визначає обсяг та спрямування
коштів для виконання своїх функцій
протягом року відповідно до установчих
документів.

Пунктом 2 Порядку складання,
затвердження та контролю виконання
фінансового плану суб'єкта
господарювання державного сектору
економіки», затвердженого наказом
Мінекономіки від 16.03.2009 року № 216
передбачено, що фінансовий план
підприємства складається за формою
згідно з додатком 1 на кожен наступний
рік з поквартальною розбивкою і
відображає очікувані фінансові
результати в запланованому році. В
таблиці № 5 до фінансового плану у
розділі «Витрати» не передбачено, що
«Інші операційні витрати» включають в
себе показники про штрафи, пені,
неустойки чи інші санкції, що можуть
бути передбачені в році на який
складається та затверджується
фінансовий план.

Фінансовий план державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
на 2013 рік було затверджено 11.07.2013 року
згідно розпорядження КМУ № 589 - р.

Отже, відповідач та суд першої
інстанції неправомірно ототожнив
поняття збитків, правовий зміст яких
викладено у нормах ЦК та ГК України, з
поняттям втрачених активів, оскільки 3%
річних, інфляційні та пеня, що були
задоволені господарським судом,
обґрунтовувалися саме ст. 625 ЦК України
та нормами ЗУ «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань».

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що ДП «НАЕК «Енергоатом», як державне
комерційне підприємство, не мало
обов'язку передбачати в фінансовому
плані будь-які можливі у майбутньому
витрати у вигляді штрафів, пені,
неустойки чи інших санкцій.

Крім того, апеляційна інстанція
не може не зауважити, що, як вже
зазначалося вище, органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджету та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного
фінансового контролю спрямована на
корегування роботи підконтрольної
організації та приведення її у
відповідність із вимогами
законодавства і у цій частині є
обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

Наведене вище свідчить про
наявність у органу державного
фінансового контролю права заявляти
вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки.

Аналогічна правова позиція
викладена в постанові Верховного Суду
України від 15.04.2014 року у справі № 21-40а14.

Оскільки п. 3.1 містить вимогу саме
щодо відшкодування збитків, то позовні
вимоги в частині визнання протиправним
та скасування п. 3.1. вимоги підлягають
задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції оскаржуване судове
рішення в частині відмови в
задоволенні позову постановлено з
порушенням норм матеріального права, а
тому апеляційна скарга державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
в особі відокремленого підрозділу
«Рівненська атомна електрична
станція» підлягає задоволенню, а
постанова суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позову
скасуванню з постановленням в цій
частині нової про задоволення позовних
вимог.

Відповідно до ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 196, 198, 202, 205 та 207 КАС України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції України -
залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
в особі відокремленого підрозділу
«Рівненська атомна електрична
станція» -задовольнити.

Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
28.04.2014 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог - скасувати
та постановити нову, якою позовні
вимоги в цій частині задовольнити.

Скасувати пункт 3.1 вимоги
Державної фінансової інспекції
України від 07.02.2014 року №05-14/148 щодо
відшкодування за рахунок осіб,
внаслідок дій/бездіяльності яких було
допущено виявлене порушення,
матеріальної шкоди (збитків) на
загальну суму 3 848 832,79 грн.

В решті постанову суду залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено
18.06.2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Саприкіна І.В.

Судді:

Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.