Справа № 823/1288/14
Суддя: Т.М. Чубар
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
справа № 823/1288/14

м. Черкаси

10 год. 31 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого-судді Чубар Т.М.,

секретар - Шепель А.М.,

за участю представників позивача
товариства з обмеженою
відповідальністю «Брілюкс»
Слободяника Ю.О. - за довіреністю від
19.05.2014р., Шахліна Д.Д. - за довіреністю
від 19.05.2014р., Чуприни О.О. - за
довіреністю від 19.05.2014р.,

представника відповідача державної
податкової інспекції у м. Черкасах
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області Барабаш О.П. - за
довіреністю від 18.10.2013р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Брілюкс» до
державної податкової інспекції у м.
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернулося
товариство з обмеженою
відповідальністю «Брілюкс», в якому
просить визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у м. Черкасах
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області № від 13.02.2014р.
про визначення товариству з обмеженою
відповідальністю «Брілюкс» суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 50 103 грн.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали
повністю, обґрунтовуючи їх тим, що
згідно вимог Податкового кодексу
України нарахування податкового
кредиту здійснюється лише на підставі
податкової накладної, яка сама по собі
є єдиною і достатньою підставою для
нарахування податкового кредиту за
умови її відповідності вимогам
законодавства та виписки особою, що має
на це право. Ні акти перевірок інших
платників податків, ні відомості баз
даних податкових органів в розумінні
чинного законодавства не є первинними
документами чи документами
бухгалтерського або податкового
обліку, які могли б підтвердити факт
безтоварності операцій. Позивач, в свою
чергу, не може нести відповідальність
ні за несплату контрагентами податків,
ні за можливу недостовірність
наведених у ЄДРПОУ відомостей про них.

Представник відповідача проти
заявленого адміністративного позову
заперечує, мотивуючи це тим, що за
відсутності факту придбання товарів чи
послуг або в разі якщо придбані товари
чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку
відповідні суми не можуть включатися
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Заслухавши пояснення та доводи
представників сторін, розглянувши
подані документи і матеріали, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що фактичною
підставою для визначення позивачу суми
грошового зобов'язання згідно спірного
податкового повідомлення-рішення №
від 13.02.2014р., слугував висновок
контролюючого органу, викладений в
акті № 28/23-01-22-0107/32268063 від 03.02.2014р. за
результатами позапланової невиїзної
документальної перевірки товариства з
обмеженою відповідальністю «Брілюкс»
з питань господарських взаємовідносин
з товариством з обмеженою
відповідальністю «Лиман» за період з
01.08.2013р. по 31.08.2013р., про порушення
позивачем пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6
статті 198 та пунктів 201.4, 201.7, 201.8, 201.10
статті 201 Податкового кодексу України,
в результаті чого занижено податок на
додану вартість за серпень 2013 року на
суму 50 103 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки
державною податковою інспекцією у м.
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від
13.02.2014р., яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 50 103 грн. за
основним платежем та 25 052 грн. за
штрафними санкціями.

Вирішуючи даний спір, з огляду на
аргументацію позивача, суд враховує, що
згідно п. 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999р.
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999р.
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Водночас відповідно до п. 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту згідно з пунктом
198.2 статті 198 Податкового кодексу
України вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця. Податкова накладна
складається на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс). У разі якщо частка
товарів/послуг, послуг не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів/послуг зазначається в додатку
до податкової накладної у порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної фінансової
політики, та враховується при
визначенні загальних податкових
зобов'язань (стаття 201 Податкового
кодексу України).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 Податкового
кодексу України) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11
статті 201 Податкового кодексу України
(п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу
України).

Таким чином, наявність податкової
накладної є обов'язковою, але не
вичерпною умовою формування
податкового кредиту, оскільки
відповідні наслідки у податковому
обліку платника податків створюють
вчинювані платником податку
господарські операції. Тобто
необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Отже, витрати для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, а також податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Судом встановлено, що грошові
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 75 155 грн., нараховані
товариству з обмеженою
відповідальністю «Брілюкс» згідно
оскаржуваного в судовому порядку
податкового повідомлення-рішення, є
наслідком відображення в податковому
обліку результатів господарських
відносин позивача з контрагентом
товариством з обмеженою
відповідальністю «Лиман» (, свідоцтво про реєстрацію
платника податку на додану вартість
серії № 200005717 від 18.10.2011р.). Означені
господарські відносини
підтверджуються наступними наявними в
матеріалах справи первинними
документами:

договір поставки № 88-13 від 01.08.2013р.;

видаткова накладна № 00011 від 01.08.2013р. на
загальну суму з ПДВ 33 895 грн., видаткова
накладна № 00023 від 02.08.2013р. на загальну
суму з ПДВ 35 232 грн., видаткова накладна
№ 00038 від 05.08.2013р. на загальну суму з ПДВ
34 870 грн., видаткова накладна № 00048 від
06.08.2013р. на загальну суму з ПДВ 37 514 грн.,
видаткова накладна № 00070 від 09.08.2013р. на
загальну суму з ПДВ 39 654 грн., видаткова
накладна № 000144 від 23.08.2013р. на загальну
суму з ПДВ 35 367 грн., видаткова накладна
№ 00150 від 26.08.2013р. на загальну суму з ПДВ
44 231 грн., видаткова накладна № 00195 від
30.08.2013р. на загальну суму з ПДВ 39 852 грн.;

товарно-транспортна накладна № 150120 від
01.08.2013р., товарно-транспортна накладна
№ 150126 від 02.08.2013р., товарно-транспортна
накладна № 150128 від 05.08.2013р.,
товарно-транспортна накладна № 150134 від
06.08.2013р., товарно-транспортна накладна
№ 150138 від 09.08.2013р., товарно-транспортна
накладна № 150152 від 23.08.2013р.,
товарно-транспортна накладна № 150155 від
26.08.2013р., товарно-транспортна накладна
№ 150159 від 30.08.2013р.;

податкова накладна № 11 від 01.08.2013р. на
загальну суму з ПДВ 33 895 грн., податкова
накладна № 23 від 02.08.2013р. на загальну
суму з ПДВ 35 232 грн., податкова накладна
№ 38 від 05.08.2013р. на загальну суму з ПДВ 34
870 грн., податкова накладна № 48 від
06.08.2013р. на загальну суму з ПДВ 37 514 грн.,
податкова накладна № 70 від 09.08.2013р. на
загальну суму з ПДВ 39 654 грн., податкова
накладна № 144 від 23.08.2013р. на загальну
суму з ПДВ 35 367 грн., податкова накладна
№ 150 від 26.08.2013р. на загальну суму з ПДВ 44
231 грн., податкова накладна № 195 від
30.08.2013р. на загальну суму з ПДВ 39 852 грн.

В підтвердження транспортування
придбаних миючих засобів позивачем
надані окрім товарно-транспортних
накладних: договір на перевезення
вантажу автомобільним транспортом від
01.07.2013р. (перевізник - приватне
підприємство «Мастєр Фасіліті»);
технічний паспорт приватного
підприємства «Мастєр Фасіліті» на
транспортний засіб ГАЗ, д.н.з. НОМЕР_2;
посвідчення водія - ОСОБА_5; акт
виконаних робіт № 4/14 від 31.01.2014р.

В підтвердження використання
придбаних миючих засобів у власній
господарській діяльності позивачем
надано оборотно-сальдову відомість по
рахунку 201 за 2013 рік та січень 2014 року.

В судовому засіданні представник
позивача пояснив, що оплата за придбані
миючі засоби позивачем не
здійснювалась, оскільки увесь
придбаний товар був повернутий
товариству з обмеженою
відповідальністю «Лиман», що
підтверджується наступними
документами: лист № 2014/8 від 03.01.2014р.;
видаткова накладна № РН-0000011 від
03.01.2014р. на загальну суму з ПДВ 35 232 грн.,
видаткова накладна № РН-0000010 від
03.01.2014р. на загальну суму з ПДВ 33 895 грн.,
видаткова накладна № РН-0000017 від
03.01.2014р. на загальну суму з ПДВ 39 852 грн.,
видаткова накладна № РН-0000016 від
03.01.2014р. на загальну суму з ПДВ 44 231 грн.,
видаткова накладна № РН-0000015 від
03.01.2014р. на загальну суму з ПДВ 35 367 грн.,
видаткова накладна № РН-0000014 від
03.01.2014р. на загальну суму з ПДВ 39 654 грн.,
видаткова накладна № РН-0000013 від
03.01.2014р. на загальну суму з ПДВ 37 514 грн.,
видаткова накладна № РН-0000012 від
03.01.2014р. на загальну суму з ПДВ 34 870 грн.;
товарно-транспортна накладна № 400345 від
03.01.2014р., товарно-транспортна накладна
№ 400342 від 03.01.2014р., товарно-транспортна
накладна № 400339 від 03.01.2014р.,
товарно-транспортна накладна № 400344 від
03.01.2014р., товарно-транспортна накладна
№ 400331 від 03.01.2014р., товарно-транспортна
накладна № 400329 від 03.01.2014р.,
товарно-транспортна накладна № 400327 від
03.01.2014р.; податкова накладна № 11 від
03.01.2014р. на загальну суму з ПДВ 35 232 грн.,
податкова накладна № 15 від 03.01.2014р. на
загальну суму з ПДВ 35 367 грн., податкова
накладна № 16 від 03.01.2014р. на загальну
суму з ПДВ 44 231 грн., податкова накладна
№ 17 від 03.01.2014р. на загальну суму з ПДВ 39
852 грн., податкова накладна № 13 від
03.01.2014р. на загальну суму з ПДВ 37 514 грн.,
податкова накладна № 12 від 03.01.2014р. на
загальну суму з ПДВ 34 870 грн., податкова
накладна № 14 від 03.01.2014р. на загальну
суму з ПДВ 39 654 грн.; податкова накладна
№ 10 від 31.01.2014р. на загальну суму з ПДВ 33
895 грн.

Зменшення податкового кредиту на
відповідну суму, в свою чергу,
відображено в декларації позивача з
податку на додану вартість за січень 2014
року та розшифровці податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів (додаток № 5) за
відповідний період, згідно Розділу І
«Податкові зобов'язання» якої
задекларовано по постачальнику з
ідентифікаційним кодом , суму
податку на додану вартість в розмірі 50
102 грн. 50 коп.

З аналізу досліджених під час судового
розгляду документів суд дійшов
висновку про фактичне здійснення
господарських операцій між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Брілюкс» та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Лиман», що
обумовлені господарською діяльністю
позивача - загальне прибирання
будинків.

Позивачем виконано вимоги статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність» щодо
документального оформлення фактів
здійснення господарських операцій та
дотримано вимог статті 198 Податкового
кодексу України, і в підтвердження
правомірності формування податкового
кредиту за податковими накладними,
виданими вище зазначеними
контрагентами позивача, надано всі
передбачені діючим законодавством
України документи, в тому числі
податкові накладні, складені у
відповідності до п. 201.1 статті 201
Податкового кодексу України особами,
які зареєстровані як платники податку
у порядку, передбаченому статтею 183
цього Кодексу.

З огляду на зазначене суд вважає
безпідставними посилання відповідача
на відсутність фактичного здійснення
господарських операцій з придбання
товарів/надання послуг.

Разом з тим, суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
податкового обов'язку відповідно до п.
36.5 статті 36 Податкового кодексу
України несе платник податків.
Зазначена відповідальність стосується
кожного окремого платника податку і не
може автоматично поширюватись на
третіх осіб, у тому числі на його
контрагентів.

Виходячи з наведеного, порушення,
допущені одним платником податків у
відображенні в податковому обліку
певної господарської операції, за
загальним правилом не впливають на
права та обов'язки іншого платника
податків. Таким чином, якщо контрагент
не виконав свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у разі, якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Надання ж податковому органу всіх
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
оподаткування, з метою одержання
податкової вигоди (бюджетного
відшкодування) є підставою для її
одержання, якщо контролюючий орган не
доведе і не встановить, що відомості,
які містяться в цих документах,
неповні, недостовірні та (або)
суперечливі, є наслідком укладення
нікчемних правочинів або коли
відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

Державною податковою інспекцією у м.
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області жодних
доказів в підтвердження
необґрунтованості заявлених платником
податків вимог про надання податкової
вигоди, в тому числі щодо безтоварності
операцій чи одержання доходу за
рахунок податкової вигоди, зокрема
відшкодування податку на додану
вартість з бюджету, за відсутності
наміру здійснювати реальну
підприємницьку діяльність, ні під час
складання акту перевірки, покладеного
в основу оскаржуваного в судовому
порядку податкового
повідомлення-рішення, ні під час
розгляду справи по суті не надано.

Із наведеного випливає, що сама по собі
несплата податку продавцем (у тому
числі внаслідок ухилення від сплати) в
разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та суму бюджетного
відшкодування, а отже не є підставою
для зменшення податкового кредиту або
відмови у відшкодуванні зазначеного
податку покупцю, який відніс до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість, сплачену продавцю
разом із ціною товару (послуги).

Як зазначено у рішенні Європейського
суду з прав людини від 22.01.2009р. у справі
«БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №
3991/03), у разі якщо національні органи за
відсутності будь-яких вказівок на
безпосередню участь фізичної або
юридичної особи у зловживанні,
пов'язаним зі сплатою податку на додану
вартість, який нараховується у ланцюгу
поставок, або будь-яких вказівок на
обізнаність про таке порушення, все ж
таки застосовують негативні наслідки
до отримувача оподатковуваної
податком на додану вартість поставки,
який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

Податковий орган, в свою чергу, не подав
жодних доказів на підтвердження того,
що позивач діяв без належної обачності
й обережності і йому мало бути відомо
про порушення, які допускав його
контрагент, а також не зазначено й
інших обставин, які могли б свідчити
про недобросовісність позивача.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та вважає їх такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у м. Черкасах
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області № від 13.02.2014р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Брілюкс» 1 827 (одну
тисячу вісімсот двадцять сім) грн.
судового збору.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, яка може бути подана до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення постанови. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
Т.М. Чубар

Повний текст постанови виготовлений 16
червня 2014 року.