Справа № 826/4792/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 червня 2014 року 14:04
№ 826/4792/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Іщука І.О., при
секретарі судового засідання
Самаренко Х.С., розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовомТовариства з обмеженою
«ОЛ-Україна»доКиївської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів Українипроскасування
рішення про коригування митної
вартості № 100250001/2014/000001/2 від 08.01.2014 р.,

за участю представників сторін:

від позивача: Шабала І.В., Сердюк
О.В.,Чауський Д.І.

від відповідача: Шевченко Я.А.

На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 05 червня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено, про що повідомлено
осіб, які брали участь у розгляді
справи, з урахуванням вимог частини
другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
сторонам роз'яснено зміст судового
рішення, порядок і строк його
оскарження, а також порядок отримання
повного тексту постанови, визначеного
статтею 167 Кодексу адміністративного
судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОЛ-Україна»
звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міністерства доходів і зборів
України, в якому просить скасувати
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про коригування
митної вартості № 100250001/2014/000001/2 від
08.01.2014 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Київською міжрегіональною митницею
Міндоходів на підставі
необґрунтованих висновків посадової
особи митного органу незаконно
винесено рішення про коригування
митної вартості товару.

Представники позивача в судовому
засіданні підтримали позовні вимоги та
просили суд задовольнити їх в повному
обсязі. Обґрунтовуючи позовні вимоги
зазначили, що оскаржуване рішення
винесено всупереч положенням чинного
законодавства.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти заявлених
позовних вимог та просив суд відмовити
в їх задоволенні в повному обсязі,
оскільки вважає, що подані позивачем до
митного оформлення документи є
неналежними.

Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,

В С Т А Н О В И В:

За зовнішньоекономічним контрактом №
10-07-13-АІЕ від 10.07.2013 р. укладеного між
Компанією «Ashland Industries Europe GmbH»
(Швейцарія) та ТОВ «ОЛ-Україна» на
територію України автомобільним
транспортом було ввезено
гідроксипропілцелюлоза KLUCEL EF PHARM та KLUCEL
GF PHARM (використовується в
фармацевтичній промисловості як
допоміжна речовина) в кількості 181,44 кг
нетто.

Позивачем до митного оформлення подано
митну декларацію № 100250001/2013/080297 та
декларацію митної вартості товару за
формою ДМВ-1 від 30.12.2013 р.

Рішенням Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів № 100250001/2014/000001/2 від
08.01.2014 р. здійснено коригування митної
вартості товару (збільшено) до 12 039,05
доларів США.

Передумовою для прийняття
оскаржуваного рішення стало те, що
подані позивачем документи містять
розбіжності, а тому є неналежними та не
можуть бути прийняті митним органом.

Товар було випущено у вільний обіг на
підставі митної декларації №
100250001/2014/006736 від 30.01.2014 р.

За наслідками адміністративного
оскарження, 07.02.2014 р. Київською
міжрегіональною митницею Міндоходів
було прийнято рішення № 1720/1/26-70-61-04,
яким відмовлено в перегляді рішення
про коригування митної вартості від
08.01.2014 р. № 100250001/2014/000001/2.

За наслідками повторного
адміністративного оскарження,
Міністерством доходів і зборів України
прийнято рішення від 07.03.2014 р. №
4430/6-99-99-24-02-06-15, в якому зазначено, що
підстави для скасування рішення
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості товарів від 08.01.2014 р. №
100250001/2014/000001/2 відсутні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом, в якому просить скасувати
рішення № 100250001/2014/000001/2 від 08.01.2014 р.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 9 Конституції
України чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року оцінка імпортованого
товару для митних цілей повинна
базуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b)
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року під «дійсною
вартістю» слід розуміти ціну, за яку,
під час та в місці, визначеними
законодавством імпортуючої країни,
такий чи аналогічний товар продається
або пропонується до продажу при
звичайному ході торгівлі за умов
повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість
не може бути визначена відповідно до
параграфу (b) цього параграфа, оцінка
для митних цілей повинна базуватися на
найближчому еквіваленті такої
вартості, який можна визначити.

Згідно з частиною першою статті 246
Митного кодексу України метою митного
оформлення є забезпечення дотримання
встановленого законодавством України
порядку переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, а також забезпечення
статистичного обліку ввезення на митну
територію України, вивезення за її межі
і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу
України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення, а в разі
електронного декларування - з моменту
отримання митним органом від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Згідно із ч. 1 ст. 257 Митного кодексу
України декларування здійснюється
шляхом заявлення за встановленою
формою (письмовою, усною, шляхом
вчинення дій) точних відомостей про
товари, мету їх переміщення через
митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення. При застосуванні письмової
форми декларування можуть
використовуватися як електронні
документи, так і документи на
паперовому носії.

Відповідно до ч. 6 ст. 264 Митного кодексу
України митна декларація приймається
для митного оформлення, якщо вона
подана за встановленою формою,
підписана особою, яка її подала, і
перевіркою цієї декларації
встановлено, що вона містить всі
необхідні відомості і до неї додано всі
документи, визначені цим Кодексом. Факт
прийняття митної декларації
засвідчується посадовою особою
митного органу, яка її прийняла, шляхом
проставлення на ній відбитка
відповідного митного забезпечення та
інших відміток (номера декларації, дати
та часу її прийняття тощо), у тому числі
з використанням інформаційних
технологій.

Відповідно до частини першої статті 337
Митного кодексу України перевірка
документів та відомостей, які
відповідно до статті 335 цього Кодексу
подаються митним органам під час
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України,
здійснюється візуально, із
застосуванням інформаційних
технологій (шляхом проведення
формато-логічного контролю, контролю
співставлення, контролю із
застосуванням системи управління
ризиками) та в інші способи,
передбачені цим Кодексом.

Митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, в силу приписів статті 49
Митного кодексу України є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 Митного кодексу України
встановлено, що митна вартість товарів,
що переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного
кодексу України декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані
подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

У випадках, визначених цим Кодексом,
для заявлення митної вартості товарів,
що переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту, органу доходів і зборів, який
проводить митне оформлення цих
товарів, разом з митною декларацією та
іншими необхідними для митного
оформлення зазначених товарів
документами в установленому порядку
подається декларація митної вартості
(ч. 4 ст. 52 МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу (ч. ч. 2-3 ст. 57 Митного
кодексу України).

Відповідно до положень ч.4 та ч. 5 ст. 58
Митного кодексу України визначено, що
митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за товари, якщо вони продаються
на експорт в Україну, скоригована в
разі потреби з урахуванням положень
частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Розрахунки згідно із цією статтею
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню (ч. 9 ст. 58 МК України).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 58 Митного
кодексу України метод визначення
митної вартості за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у
якому товари можуть бути перепродані
(відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на
вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 58 Митного
кодексу України метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у пункті 2 частини першої
статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 53 Митного
кодексу України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
органу доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 57 цього
Кодексу).

З аналізу наведених вище правових норм
вбачається, що Митним кодексом України
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Крім того, це узгоджується з
визначеними у статті 8 Митного кодексу
України принципами здійснення
державної митної справи на засадах
законності та презумпції
невинуватості, єдиного порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів через митний кордон України,
спрощення законної торгівлі,
заохочення доброчесності.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України
передбачено обов'язок декларанта
подавати додаткові документи (за
наявності) до визначеного частиною
другою цієї статті загального
переліку. При цьому такий обов'язок
виникає у декларанта виключно у разі,
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

У такому випадку декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності): 1) договір (угоду, контракт)
із третіми особами, пов'язаний з
договором (угодою, контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; 2) рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Згідно з частинами 4 та 5 ст. 54 Митного
кодексу України, митний орган під час
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний, зокрема, здійснювати
контроль заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу (ч. 2 ст. 54 МК
України).

Послідовність дій посадових осіб
митного органу при здійсненні контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів під час здійснення їх
митного контролю та митного оформлення
визначено Методичними рекомендаціями
щодо роботи посадових осіб митних
органів з аналізу, виявлення та оцінки
ризиків при здійсненні контролю
правильності визначення митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
затвердженими наказом Державної
митної служби України від 13.07.2012 № 362
(далі - Методичні рекомендації).

Згідно з приписами пункту 6 Розділу ІІ
вказаних Методичних рекомендацій, при
перевірці розрахунку, здійсненого
декларантом або уповноваженою ним
особою при визначенні митної вартості
товарів за основним методом, та
чисельного значення заявленої митної
вартості, зокрема, аналізується:
включення всіх складових митної
вартості; включення всіх платежів, які
відповідають вимогам, встановленим
частинами п'ятою - восьмою статті 58
Кодексу, до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті;
наявність помилок при перенесенні
відомостей з документів, які
підтверджують митну вартість товарів,
до митної декларації та/або до
декларації митної вартості; наявність
арифметичних помилок в митній
декларації, декларації митної вартості
або документах, які підтверджують
митну вартість товарів; наявність
помилок при перерахунку сум в
іноземній та/або національній валютах;
наявність помилок при здійсненні
нарахувань (наприклад, знижок);
наявність помилок при перерахуванні
одиниць виміру оцінюваного товару на
одиниці виміру товару відповідно до
Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового
значення заявленої митної вартості
товарів здійснюється перевірка
наявності у підтверджуючих документах
всіх відомостей в кількісному виразі,
використаних при обчисленні митної
вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ
подається); митній декларації графи 12,
20, 22, 31 (в частині зазначення
характеристик товару, які впливають
виключно на рівень його митної
вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності
реквізитів документів, які
підтверджують митну вартість товарів),
45, 46; документах, поданих для здійснення
митного контролю та митного оформлення
товарів, для декларування яких не
застосовується митна декларація (в
частині зазначення характеристик
товару, які впливають виключно на
рівень його митної вартості);
рахунку-фактурі або іншому документі,
який визначає вартість товару (пункт 7
Розділу ІІ Методичних рекомендацій).

Отже, митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки,
контролю правильності обчислення
декларантом та визначення митної
вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу
України митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
Главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин другої, четвертої - шостої
статті 54, статті 58 Митного кодексу
України та пунктів 6, 7 Методичних
рекомендацій надає підстави для
висновку про те, що митний орган при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості
зобов'язаний перевірити складові
числового значення митної вартості,
правильність розрахунку, здійсненого
декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 Митного кодексу України.

При цьому, митний орган має право
відійти від наведених вище
законодавчих обмежень, пов'язаних з
перевіркою основного переліку
документів, які підтверджують митну
вартість товарів, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише у
тому випадку, якщо надані декларантом
документи містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або ці документи не
містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, тобто не
дозволяють митному органу законно
здійснити визначений законом мінімум
митних формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи для розмитнення
задекларованого товару.

Частиною 3 ст. 54 Митного кодексу України
встановлено, що за результатами
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
митний орган визнає заявлену
декларантом або уповноваженою ним
особою митну вартість чи приймає
письмове рішення про її коригування
відповідно до положень статті 55 цього
Кодексу.

Прийняте митним органом письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити,
зокрема, обґрунтування причин, через
які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано та
обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
митним органом, та фактів, які вплинули
на таке коригування (частина друга
статті 55 МК України).

Як вбачається з матеріалів справи,
30.12.2013 р.. позивачем подано до митного
оформлення декларацію митної вартості
№ 100250001/2013/080297 на вантаж «Целюлоза та її
похідні у первинних формах: KLUCEL EF PHARM,
торговельна марка Klucel, країна
виробництва US».

До декларації митної вартості №
100250001/2013/080297 позивачем долучені
наступні документи:

· Картка обліку особи, яка
здійснює операції з товарами №
100/2012/0003521 від 14.10.2013 р.;

· Міжнародна автомобільна
накладна (CMR) JCL-140587 від 21.12.2013 р.;

· Некласифікований комерційний
документ № 2 від30.12.2013 р.;

· Прейскурант (прайс-лист)
виробника товару від 20.11.2013 р.;

· Рахунок-фактура (інвойс) № 942913644
від 17.12.2013 р. ;

· Рахунок-фактура (інвойс) № 942913645
від 17.12.2013 р.;

· Пакувальний лист № 806558838 від
17.12.2013 р.;

· Пакувальний лист № 80656254 від
17.12.2013 р.;

· Доповнення до
зовнішньоекономічного контракту від
11.09.2013 р.;

· Доповнення до
зовнішньоекономічного контракту від
14.10.2013 р.;

· Доповнення до
зовнішньоекономічного контракту від
16.12.2013 р.;

· Зовнішньоекономічний договір №
10-07-13 -АІЕ від 10.07.2013 р.;

· Інформація про позитивні
результати здійснення
санітарно-епідеомілогічного контролю
товару № 2730 від 21.12.2013 р.;

· Інформація про позитивні
результати здійснення фітосанітарного
контролю товару № 2730 від 21.12.2013 р.;

· Інформація про позитивні
результати здійснення радіологічного
контролю товару № 2730 від 21.12.2013 р.;

· Сертифікат про походження
товару загальної форми S101361412 від 13.12.2013
р.;

· Сертифікат про походження
товару загальної форми S101361413 від 13.12.2013
р.

· Інші некласифіковані документи.

Подання позивачем вищевказаних
документів позивачем підтверджується
карткою відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
100250001/2014/00002.

Митна вартість товару була заявлена
декларантом шляхом подання декларації
митної вартості форми 1, тобто за ціною
товарів, які імпортуються (вартість
операції).

Пунктом 1.5 Порядку здійснення аналізу
та оцінки ризиків, розроблення та
реалізації заходів з управління
ризиками в митній службі України,
затвердженого наказом Мінфіну від
24.05.2012 р. № 597 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за
№ 882/21194 визначено, що аналіз, виявлення
та оцінка ризиків, розроблення та
реалізація практичних заходів з
управління ризиками, аналіз
результатів та корегування вжитих
заходів здійснюється митними органами
та їх структурними підрозділами, які
здійснюють або організують,
координують здійснення:

- митного контролю та виконання митних
формальностей;

- перевірки правильності
класифікації товарів згідно УКТЗЕД;

- перевірки правильності
визначення країни походження товарів;

- перевірки правильності
визначення митної вартості товарів;

- справляння митних платежів,
контролю правильності обчислення,
своєчасності та повноти їх сплати та
інше.

Як вбачається з пояснень відповідача,
за результатами розгляду поданих до
митного оформлення документів, на
підставі спрацювання критерію ризику
АСАУР (автоматизована система аналізу
та управління ризиками), було виявлено,
що митна вартість поданого до митного
оформлення товару найменша серед
подібних товарів.

Також під час проведення контролю за
визначенням митної вартості товарів
«Целюлоза та її похідні у первинних
формах: KLUCEL EF PHARM, торговельна марка Klucel,
країна виробництва US» було
встановлено, що документи подані до
митного оформлення містять
розбіжності.

Вирішуючи дану справу суд виходить з
наступного.

Відповідно до п. 7 Контракту № 10-07-13- АІЕ
від 10.07.2013 р. разом з товаром повинні
слідувати наступні документи: Інвойс
(оригінал), накладна CMR /А авіа накладна,
сертифікат якості на кожну серію
товару, що постачається, пакувальний
лист, експортна декларація (копія).

Натомість комерційний інвойс
датований 17.12.2013, а митна декларація
країни відправлення від 16.12.2013 р.

Відповідно до п.5 контракту від 10.07.2013 р.
№ 10-07-13-AIR поставка товарів
здійснюється на умовах СІР Київ
(«перевезення та страхування сплачено
до»), але страхові документи або
документи, що містять інформацію про
вартість страхування до органу доходів
і зборів не надавались. Доказів, які б
спростовували необхідність надання
зазначених документів, позивачем суду
не надано.

Суд не приймає до уваги посилання
відповідача на розбіжності в
прайс-листі виробника товару від 20.11.2013
р., який адресований виключно ТОВ
«ОЛ-Україна», оскільки прайс-лист це
список цін, що не може вважатися
первинним документом і слугує способом
для продавця розповсюджувати
інформацію про товар. Коло суб'єктів
для яких виготовляється прайс -лист
може зводитись до однієї особи, яка
зацікавлена інформацією про один
єдиний товар, а може містити перелік
всіх товарів виробника і
розраховуватись на загальну кількість
жителів планети і доводитись до
потенціальних споживачів через мережу
Інтернет.

Також необхідно зазначити, що ціни на
товари, що постачаються
Постачальником, є вільно відпускними
вказуються у прайс-листку
Постачальника. На підставі цінової
інформації, що міститься в прайс-листі,
Покупцем приймається рішення щодо
укладення договору.

Таким чином, суд вважає відомості,
викладені в прайс-листах фірми -
виробника товару, не мають
імперативного характеру, а, отже,
повинні сприйматись митними органами
як джерело додаткової інформації для
прийняття рішення щодо правильності
визначення митної вартості товарів.

Також суд не приймає до уваги посилання
відповідача на те, що висновок ДП
«Держзовнішінформ» від 28.01.2014 р. не
містить джерел використання.

Як вбачається з доводів відповідача, у
додатку № 2 до контракту від 10.07.2013 р. №
10-07-13-AIR підпис не відповідає особі,
реквізити якої зазначені, тобто
відмінні від особи, що підписала сам
контракт та додаток № 1 до нього, однак
суд не приймає зазначене твердження
відповідача до уваги, оскільки
експертне дослідження підписів
вказаних осіб не проводилось,
натомість суд не має повноважень щодо
встановлення ідентичності підписів.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України
від 02.12.1997 року №671/97-ВР «Про
торгово-промислові палати в Україні»
методичні та експертні документи,
видані торгово-промисловими палатами в
межах їх повноважень, є обов'язковими
для застосування на всій території
України.

Дана правова позиція також відображена
в ухвалах Вищого адміністративного
суду України від 27.02.2008 року, від 01.09.2010
року у справі № К-20882/10, від 16.03.2010 року
по справі № К-40508/09.

Також, даний висновок
Торгово-промислової палати встановлює
контрактну (ринкову) вартість товарів,
а не їх митну вартість, так як
встановлення митної вартості не
належить до повноважень експертних
організацій. Тому, даний документ слід
вважати належним джерелом інформації.
Водночас слід зазначити, що даний
висновок не може підтверджувати митну
вартість товарів.

Разом з тим, слід зазначити, що згідно з
інформацією, зазначеною у прайс-листі
та страховому полісі від 17.12.2013 р.
транспортування товару здійснювалося
з м. Антверпен (Бельгія). В той же час в
графі 4 СMR від 21.12.2013 р. № JCL-140587 «Місце і
дата погрузки» вказано м. Вільнюс
(Литва).

Також слід зауважити, що в декларації
країни відправлення від 16.12.2013 р. №
13ВЕЕ756 відсутній номер інвойсу та
відмітка органу доходів і зборів.

Оцінюючи надані позивачем докази, суд
вважає, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару не містять достовірної та
істотної інформації, є недостатніми у
своїй сукупності для визначення митної
вартості за ціною договору, а тому
викликають сумнів у достовірності
наданої інформації.

Слід також зазначити, що ненадання
декларантом всіх запитуваних
документів унеможливлює визначення
митної вартості товару за першим
методом, а тому є достатнім для
висновку про наявність підстав для
застосування митним органом
коригування митної вартості.

Отже, надання неналежних документів не
може вважатися виконанням вимог
Митниці щодо підтвердження митної
вартості товарів.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
подані декларантом позивача основні та
додаткові документи не можна вважати
належними та достатніми для
підтвердження та визначення митної
вартості товару.

Як вбачається з матеріалів справи,
митну вартість визначено за резервним
методом шляхом співставлення рівня
заявленої митної вартості з рівнем
митної вартості товарів, митне
оформлення яких уже здійснено, згідно
інформації наявній в спеціалізованому
програмному інформаційному комплексі
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи державної митної служби
України.

Метод визначення митної вартості за
ціною договору щодо ідентичних товарів
не був застосований у зв'язку із
відсутністю вартості операції з
подібними (аналогічними) товарами.

Метод визначення митної вартості за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів не був
застосований у зв'язку із відсутністю
вартості операції з подібними
(аналогічними) товарами, які продано на
експорт в Україну і час експорту яких
збігається з часом експорту оцінюваних
товарів або є максимально наближеним
до нього.

Метод визначення митної вартості за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів не був
застосований у зв'язку з відсутністю
ціни, за якою ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному із продавцем
покупцю.

Метод визначення товарів на основі
додавання вартості (обчислена
вартість) не був застосований у зв'язку
із відсутністю наданої виробником
товарів, що оцінюються, або від його
імені інформації про їх вартість.

Отже, відповідач обґрунтував у своєму
рішенні неможливість застосування
першого -п'ятого методів.

За таких обставин, висновок митного
органу про неможливість визначення
митної вартості товару за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартості операції), суд
вважає обґрунтованим, а застосування
резервного методу правомірним.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням наведеної правової
норми, відповідачем доведена
правомірність його дій, в свою чергу,
позивач не довів обставин в
обґрунтування своїх позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини, з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, виходячи з аналізу положень
чинного законодавства та доказів,
наявних у матеріалах справи, суд
вважає, що адміністративний позов ТОВ
«ОЛ-Україна» не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати не підлягають
поверненню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У позові Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОЛ-Україна»
відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її отримання особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О. Іщук

Повний текст постанови складено в
повному обсязі 10.06.2014 р.