Справа № 820/2269/14
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 р. Справа № 820/2269/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання
Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державного підприємства "Завод
імені В.О.Малишева" на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 23.04.2014р.
по справі № 820/2269/14

за позовом Державного підприємства
"Завод імені В.О.Малишева"

до Управління Пенсійного фонду
України в Комінтернівському районі
міста Харкова

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Державне підприємство "Завод
імені В.О.Малишева", звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі міста
Харкова, в якому просив скасувати
рішення Управління Пенсійного фонду
України в Комінтернівському районі м.
Харкова №888 від 09.08.2013 року про
застосування штрафних санкцій.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 23.04.2014р. по
справі № 820/2269/14 позов залишено без
задоволення.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати,
ухвалити нове судове рішення, яким
позов задовольнити в повному обсязі. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач зазначає, що судом при
винесенні рішення порушено норми
матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримав
у повному обсязі з підстав та мотивів,
викладених у скарзі.

Представник відповідача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував у повному обсязі,
наполягаючи на законності та
обґрунтованості постанови суду першої
інстанції.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши в
межах апеляційної скарги рішення суду
першої інстанції, доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, що Державне
підприємство "Завод імені В.О.Малишева"
зареєстрований платником страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в
управлінні Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст.1 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно з п.1 ч. 1 ст.4 Закону платниками
єдиного внеску є роботодавці:
підприємства, установи та організації,
інші юридичні особи, утворені
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, відповідно до відомостей з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами.

У відповідності до п. 1 ч.2 ст.6 Закону
встановлено, що платник єдиного внеску
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок.

Частиною 8 ст.9 Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" передбачено, що
платники єдиного внеску, крім
платників, зазначених у пунктах 4 і 5
частини першої статті 4 цього Закону,
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця, крім
гірничих підприємств, які зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 28
числа наступного місяця.

При цьому, платники, зазначені у пункті
1 частини першої статті 4 цього Закону,
під час кожної виплати заробітної
плати (доходу, грошового забезпечення),
на суми якої (якого) нараховується
єдиний внесок, одночасно з видачею
зазначених сум зобов'язані сплачувати
нарахований на ці виплати єдиний
внесок у розмірі, встановленому для
таких платників (авансові платежі).
Винятком є випадки, якщо внесок,
нарахований на ці виплати, вже
сплачений у строки, встановлені
абзацом першим цієї частини, або за
результатами звірення платника з
органом доходів і зборів за платником
визнана переплата єдиного внеску, сума
якої перевищує суму внеску, що підлягає
сплаті, або дорівнює їй. Кошти
перераховуються одночасно з
отриманням (перерахуванням) коштів на
оплату праці (виплату доходу, грошового
забезпечення), у тому числі в
безготівковій чи натуральній формі.
При цьому фактичним отриманням
(перерахуванням) коштів на оплату праці
(виплату доходу, грошового
забезпечення) вважається отримання
відповідних сум готівкою, зарахування
на рахунок одержувача, перерахування
за дорученням одержувача на будь-які
цілі, отримання товарів (послуг) або
будь-яких інших матеріальних цінностей
у рахунок зазначених виплат, фактичне
здійснення з таких виплат відрахувань
згідно із законодавством або
виконавчими документами чи будь-яких
інших відрахувань.

Відповідно до ч.9 ст.9 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" обчислення і
сплата єдиного внеску за платників,
зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7, 8, 9 та 11
частини першої статті 4 цього Закону,
здійснюються платниками, зазначеними у
пункті 1 частини першої статті 4 цього
Закону, за рахунок сум, на які внесок
нарахований.

Згідно з ч.І2 ст.9 даного Закону єдиний
внесок підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника.

Відповідно до ч. 1 ст.25 Закону, рішення,
прийняті органами Пенсійного фонду з
питань, що належать до їх компетенції
відповідно до цього Закону, є
обов'язковими до виконання платниками
єдиного внеску, посадовими особами і
застрахованими особами.

У разі виявлення своєчасно не
сплачених сум страхових внесків
платники єдиного внеску зобов'язані
самостійно обчислити ці внески і
сплатити їх з нарахуванням пені в
порядку і розмірах, визначених статтею
25 Закону. (Частина 2 ст.25 Закону).

За рахунок сум, що надходять від
платника єдиного внеску або від
державної виконавчої служби,
погашаються суми недоїмки, штрафних
санкцій та пені у порядку календарної
черговості їх виникнення. У разі якщо
платник має несплачену суму недоїмки,
штрафів та пені, сплачені ним суми
єдиного внеску зараховуються в рахунок
сплати недоїмки, штрафів та пені у
порядку календарної черговості їх
виникнення. (Частина 6 ст.25 Закону.)

З матеріалів справи слідує, що Державне
підприємство "Завод імені В.О.Малишева"
не сплатило єдиний внесок за період з
25.02.2013 року по 05.07.2013 року.

Відповідно до ч.10 ст.25 Закону, на суму
недоїмки нараховується пеня з
розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати
за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені, передбаченої цим
Законом, починається з першого
календарного дня, що настає за днем
закінчення строку внесення
відповідного платежу, до дня його
фактичної сплати (перерахування)
включно. (Частина 13 ст.25 Закону.)

Згідно з п.2 ч. 11 ст.25 Закону,
територіальний орган Пенсійного фонду
застосовує до платника єдиного внеску
такі штрафні санкції: за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску накладається штраф у
розмірі 10 відсотків своєчасно не
сплачених сум.

Про нарахування пені та застосування
штрафів, передбачених цим Законом,
посадова особа територіального органу
Пенсійного фонду в порядку,
встановленому Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення, приймає рішення, яке
протягом трьох робочих днів
надсилається платнику єдиного внеску.
(Частина 14 ст.25 Закону.)

На виконання вимог ч. 14 ст.25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" Управлінням
Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова
прийнято рішення №888 від 09.08.2013 року про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несвоєчасну сплату
(несвоєчасне перерахування) єдиного
внеску, яким до ДП "Завод імені
В.О.Малишева" застосовано штраф у
розмірі 433736,21 грн. та нарахована пеня у
розмірі 396360,48 грн. (а.с.6).

ДП "Завод імені В.О.Малишева" не
погодившись з вказаним рішення
оскаржив його 22.08.2013р. до Головного УПФ
України в Харківській області.

Вказана скарга 28.08.2013р. була прийнята до
розгляду. Строк розгляду скарги
продовжений до 24.10.2013р., про що позивач
був повідомлений листом.

За результатами розгляду скарги
Головним управлінням Пенсійного фонду
України в Харківській області прийнято
рішенням від 21.10.2013 року №14180-07/20, яким
залишено без змін рішення УПФ України в
Комінтернівському районі м. Харкова
№888 від 09.08.2013 року про застосування
штрафних санкцій та нарахування пені
за несвоєчасну сплату єдиного внеску, а
скаргу підприємства залишено без
задоволення (а.с. 58-61).

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, не прийняв
до уваги посилання позивача на те, що
рішення від 21.10.2013 року №14180-07/20 не було
направлено Головним УПФ України в
Харківській області на адресу
позивача, що на думку підприємства, є
підставкою для задоволення позову.

При цьому, суд першої інстанції виходив
з того, що, оскільки, в даній
адміністративній справі ДП "Завод
імені В.О.Малишева" оскаржує рішення
УПФ України в Комінтернівському районі
м. Харкова №888 від 09.08.2013 року, а не дії
Головного УПФ України в Харківській
області, наведена обставина не є
підставою для скасування рішення.

Колегія суддів не погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Згідно Порядку розгляду органами
Пенсійного фонду України скарг на
рішення про накладення штрафу,
нарахування пені та заяв платників при
узгодженні ними вимоги про сплату
недоїмки зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженого
Постановою правління Пенсійного фонду
України 08.10.2010 року №22-7,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12 листопада 2010 року за
№1096/18391, у разі коли платник єдиного
внеску вважає, що орган Пенсійного
фонду в районі, місті, районі у місті
(далі - територіальний орган Пенсійного
фонду) невірно визначив суму недоїмки,
такий платник єдиного внеску має право
звернутися до територіального органу
Пенсійного фонду, вимога якого
оскаржується, з заявою про узгодження
вимоги, яка подається у письмовій формі
та супроводжується документами
(розрахунками, копіями платіжних
доручень тощо), що свідчать про
неправильність сум недоїмки,
зазначених у вимозі.

Відповідно до п.3.1 Порядку у разі коли
скаржник вважає, що орган Пенсійного
фонду прийняв рішення про накладення
штрафу та нарахування пені або у межах
процедури узгодження вимоги, що
суперечить законодавству про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування або виходить за
межі його компетенції, встановленої
законом, такий скаржник має право
оскаржити таке рішення у органі
Пенсійного фонду вищого рівня.

Пунктом 4.1 Порядку встановлено, що у
разі коли регіональний орган
Пенсійного фонду надсилає скаржнику
рішення про повне або часткове
незадоволення його скарги, такий
скаржник має право звернутися протягом
десяти робочих днів, наступних за днем
отримання відповіді, з повторною
скаргою до Пенсійного фонду України.

Згідно п.5.1 Порядку орган Пенсійного
фонду зобов'язаний прийняти
вмотивоване рішення та надіслати його
протягом двадцяти календарних днів,
наступних за днем отримання скарги, або
протягом строку, продовженого за
рішенням органу Пенсійного фонду, на
адресу скаржника поштою з
повідомленням про вручення або надати
йому під розписку, про що робиться
відмітка в журналі реєстрації скарг.

Орган Пенсійного фонду може прийняти
рішення про продовження строків
розгляду скарги (додаток 5) понад
строки, визначені в абзаці першому
цього пункту, але не більше шістдесяти
календарних днів, та письмово
повідомити про це скаржника до
закінчення двадцятиденного строку.

Відповідно до п.6.8 Порядку якщо
вмотивоване рішення за скаргою (заявою)
не надсилається скаржнику протягом
строку, встановленого для розгляду
його скарги (заяви), або протягом
строку, продовженого за рішенням
органу Пенсійного фонду, така скарга
(заява) вважається повністю
задоволеною на користь скаржника з дня,
наступного за останнім днем зазначених
строків. Скарга (заява) вважається
також повністю задоволеною на користь
скаржника, якщо рішення органу
Пенсійного фонду про продовження
строків її розгляду не було надіслано
скаржнику до закінчення
двадцятиденного строку.

З матеріалів справи слідує,
підтверджується копією повідомлення
про вручення поштового відправлення,
що рішення за результатами розгляду
скарги направлено позивачу 21.10.2013 року
за адресою м. Харків, вул.
Достоєвського, 3, що відповідає і адресі
відправлення, вказаній у рішенні (а.с.
62).

Проте, як слідує з витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних і
фізичних осіб- підприємців, юридичною
адресою підприємства є: м. Харків, вул.
Плеханівська, 126, що відповідає
фактичній адресі його
місцезнаходження, а адресою
розпорядника майна, призначеного
ухвалою господарського суду
Харківської області від 09.10.2012 року є м.
Одеса, Фонтанська дорога, б 14,
гуртожиток.

За таких обставин, відповідачем не
надано суду доказів направлення
відповіді на адресу скаржника поштою
або під розписку за належною адресою.

Отже, рішення Управління Пенсійного
фонду України в Комінтернівському
районі м. Харкова №888 від 09.08.2013 року про
застосування штрафних санкцій є
скасованим у зв'язку із задоволенням
скарги, а отже позов задоволенню не
підлягає у зв'язку з тим, що позивач
оскаржує рішення суб'єкта владних
повноважень, яке є скасованим у
процедурі адміністративного
оскарження.

З приводу доводів позивача про те, що
статтею 12 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
визначено конкретний проміжок часу,
протягом якого не нараховуються штрафи
і пеня колегія суддів зазначає
наступне.

З матеріалів справи слідує, що ухвалою
Господарського суду Харківської
області від 27.12.2011 у справі №5023/10655/11
порушено провадження у справі про
банкрутство ДП "Завод імені
В.О.Малишева", з моменту прийняття
ухвали про порушення провадження у
справі про банкрутство введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

На час звернення до суду з цим
адміністративним позовом провадження
у справі про банкрутство триває, але
при цьому позивач продовжує
здійснювати господарську діяльність
та нараховувати заробітну плату
співробітникам.

Згідно з ч.4 ст.12 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
мораторій на задоволення вимог
кредиторів вводиться одночасно з
порушенням провадження у справі про
банкрутство, про що зазначається в
ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів: забороняється
стягнення на підставі виконавчих
документів та інших документів, за
якими здійснюється стягнення
відповідно до законодавства; не
нараховуються неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Наведені норми законодавства
регулюють правовідносини, які виникли
між боржником і кредиторами у зв'язку з
неспроможністю боржника виконати
після настання встановленого строку
існуючі зобов'язання, і спрямовані на
відновлення платоспроможності
боржника або його ліквідацію з метою
здійснення заходів щодо задоволення
визнаних судом вимог кредиторів.

З порушенням провадження у справі про
банкрутство не пов'язується завершення
підприємницької діяльності боржника,
він має право укладати угоди, у нього
можуть виникати нові зобов'язання.

Виходячи з наведеного, дія мораторію
поширюється лише на задоволення вимог
конкурсних кредиторів.

Таким чином, що стосується зобов'язань
поточних кредиторів, то за цими
зобов'язаннями згідно із загальними
правилами нараховується неустойка
(штраф, пеня), застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів).

За своєю правовою природою фінансові
та економічні санкції є додатковими
зобов'язаннями, похідними від
основного зобов'язання. Невиконання
таких зобов'язань є правопорушенням.

Отже, нарахування санкцій,
застосування заходів забезпечення за
невиконання зазначених зобов'язань та
примусове стягнення на підставі
виконавчих документів коштів на
виконання таких грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
штрафних санкцій ґрунтується на
законі.

Нарахування неустойки (штрафу, пені),
процентів та інших економічних санкцій
з усіх видів заборгованості за
зобов'язаннями, строк виконання яких
настав після порушення справи про
банкрутство та введення мораторію,
припиняється згідно з частиною першою
статті 23 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або ви знання його банкрутом"
лише з дня прийняття господарським
судом постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Зазначене відповідає правовій позиції
Верховного Суду України, викладеній у
постанові від 9 липня 2013 року у справі
№21-178а 13 (номер у Єдиному державному
реєстрі судових рішень 32532869), та
постанові судової палати в
адміністративній справі Верховного
суду України від 26.02.2013 року №21-34а12.

Згідно з приписами статті 244-2 КАС
України вказане рішення та правова
позиція Верховного Суду України є
обов'язковими для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначені норми права,
та для всіх судів України.

При розгляді зазначеної справи судом
враховано ч.2 ст. 161 КАС України,
відповідно до якої при виборі правової
норми, що підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, суд
зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

З огляду на приписи ч.2 ст.161 КАС України,
колегія суддів не бере до уваги
постанову судової палати у
господарських справах Верховного Суду
України, на яку посилається позивач в
обґрунтування своєї позиції, оскільки
зазначена постанова прийнята не за
результатами розгляду заяв про
перегляд судового рішення з підстав,
передбачених п.1 ч.І ст.237 цього Кодексу,
ця правова позиція стосуються двох
суб'єктів, що господарюють,
правовідносини між якими не
врегульовано нормами КАС України.

З урахуванням наведеного колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції в частині, що
оскаржуване рішення №888 від 09.08.2013 про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несвоєчасну сплату
(несвоєчасне перерахування) єдиного
внеску прийнято управлінням
Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законодавством
України, з дотриманням вимог ч. 3 ст.2 та
ст.244-2 Кодексу адміністративного
судочинства України.

При цьому, неврахування судом першої
інстанції тієї обставини, що
оскаржуване рішення є скасованим,
згідно із п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України є
підставою для зміни постанови суду
першої інстанції в частині підстав і
мотивів відмови у задоволенні позову,
оскільки справа правильно вирішена по
суті, але із помилковим застосуванням
норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
1 ч.1 ст. 201, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Завод імені В.О.Малишева"
задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 23.04.2014р. по
справі № 820/2269/14 змінити в частині
підстав та мотивів відмови у
задоволенні позову.

В іншій частині постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
23.04.2014р. по справі № 820/2269/14 - залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.Судді
Водолажська Н.С. Філатов Ю.М. Повний
текст постанови виготовлений 18.06.2014 р.