Справа № 810/251/14-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/251/14-а Головуючий у
1-й інстанції: Терлецька О.О.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

18 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_3 на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом про скасування податкового
повідомлення-рішення Ірпінської ОДПІ
від 30.04.2013 № щодо нарахування
податкового зобов'язання з земельного
податку у розмірі 28337,44 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, представником позивача
подано апеляційну скаргу, в якій
просять скасувати постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року та прийняти нову постанову, якою
позов задовольнити, мотивуючи свої
вимоги тим, що судом порушено норми
матеріального та процесуального права.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачу на праві власності належать
земельні ділянки, що підтверджено
відповідними актами, а саме:

щодо земельної ділянки площею 4,0800 га
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 408954 на підставі Розпорядження
Макарівської райдержадміністрації від
29.02.2008 № 1066;

щодо земельної ділянки площею 4,8500 га
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 408942 на підставі Розпорядження
Макарівської райдержадміністрації від
29.02.2008 № 1066;

щодо земельної ділянки площею 8,3600 га
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 408944 на підставі Розпорядження
Макарівської райдержадміністрації від
29.02.2008 № 1066;

щодо земельної ділянки площею 9,2800 га
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 408943 на підставі Розпорядження
Макарівської райдержадміністрації від
29.02.2008 № 1066.

У зазначених актах зазначено, що всі
чотири земельні ділянки були надані
позивачу для будівництва та
обслуговування жилих будинків.

Згідно з довідками Наливайківської
сільської ради шостого скликання
Макарівського району Київської
області № 164, 165, 166 та 167 та довідками
Управління Держкомзему у
Макарівському районі Київської
області № 8725, 8726, 8727 та 8728, належні
позивачу земельні ділянки, призначені
для будівництва та обслуговування
жилого будинку на підставі державних
актів, складаються з ріллі та на
вказаних земельних ділянках будівель і
споруд не розміщено і будівельні
роботи не проводяться.

30.04.2013 р. відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення
№, згідно якого позивачу
визначено податкове зобов'язання з
земельного податку у розмірі 28337,44 грн.

Колегія суддів не приймає доводи
апеляційної скарги про
неправомірність рішення відповідача у
зв'язку з тим, що земельні ділянки,
належні йому на праві власності є
сільськогосподарськими угіддями в
розумінні чинного законодавства

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову виходив з того, що
землі, належні позивачу, не можуть бути
віднесені до сільськогосподарських
угідь, оскільки вони не є землями
сільськогосподарського призначення.

Відповідно до частини 2 статті 22
Земельного кодексу України та пунктів
14.1.123, 14.1.233 Податкового кодексу
України,

сільськогосподарські угіддя - це рілля,
багаторічні насадження, сіножаті,
пасовища та перелоги;

несільськогосподарські угіддя - це
господарські шляхи і прогони,
полезахисні лісові смуги та інші
захисні насадження, крім тих, що
віднесені до земель
лісогосподарського призначення, землі
під господарськими будівлями і
дворами, землі під інфраструктурою
оптових ринків сільськогосподарської
продукції, землі тимчасової
консервації тощо.

Відповідно до частини 2 статті 22
Земельного кодексу України, поділ
земель на сільськогосподарські угіддя
та несільськогосподарські угіддя
існує тільки в межах категорії земель
сільськогосподарського призначення.

Згідно з актами на право власності на
земельні ділянки, належні позивачу,
такі ділянки відносяться до категорії
земель житлової та громадської
забудови.

Статтею 19 Земельного кодексу України,
визначено перелік категорій земель.
Відповідно до цього переліку земля
сільськогосподарського призначення та
землі для житлової та громадської
забудови є різними категоріями земель.
А, зі статей 20 та 21 Земельного кодексу
України слідує принцип використання
земель за призначенням відповідно до
категорії землі.

Відповідно до частини 1 статті 22
Земельного кодексу України, землями
сільськогосподарського призначення
визнаються землі, надані для
виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей.

Відповідно до статті 38 Земельного
кодексу України, до земель житлової та
громадської забудови належать
земельні ділянки в межах населених
пунктів, які використовуються для
розміщення житлової забудови,
громадських будівель і споруд, інших
об'єктів загального користування.

Згідно з даними Державного земельного
кадастру (http://map.land.gov.ua/kadastrova-karta)
цільове призначення земельних ділянок,
що перебувають у власності позивача,
визначено як для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, тому
не можуть бути віднесені до земель
сільськогосподарського призначення
(ріллі).

Відповідно до пункту 277.1 статті 277
Податкового кодексу України, ставка
податку за один гектар
несільськогосподарських угідь,
зайнятих господарськими будівлями
(спорудами), встановлюється у розмірі 5
відсотків від нормативної грошової
оцінки одиниці площі ріллі по
Автономній Республіці Крим або по
області.

За вказаних обставин суд першої
інстанцій дійшов обґрунтованого
висновку щодо правомірності прийняття
Ірпінською ОДПІ податкового
повідомлення-рішення Ірпінської ОДПІ
від 30.04.2013 № .

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
Київського окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року відповідає нормам матеріального
та процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
викладених у зазначеній постанові, у
зв'язку з чим підстав для її скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в
касаційному поряд ку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
шляхом подання касаційної скарги
протягом двадцяти днів піс ля набрання
ухвалою законної сили.

Повний текст ухвали складено в повному
обсязі - 19.06.2014 р.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова Судді:Л.М.
Гром, М.С. Міщук

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.