Справа № 683/1515/14-а
Суддя: Бондарчук Л. А.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 683/1515/14-а
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року
м.
Старокостянтинів

Суддя Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
Бондарчук Л.А., розглянувши в порядку
скороченого провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління соціального захисту
населення Старокостянтинівської
міської ради Хмельницької області про
визнання бездіяльності протиправною,
зобов’язання здійснити перерахунок,
нарахування та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення та проводити
таку виплату в подальшому,

в с т а н о в и в:

27 травня 2014 року ОСОБА_1
звернувся в суд з адміністративним
позовом до управління
соціального захисту
населення Старокостянтинівської
міської ради Хмельницької області і
просить:

- визнати протиправною
бездіяльність та зобов’язати
відповідача здійснити перерахунок,
нарахувати та виплатити йому щорічну
допомогу на оздоровлення у розмірі 5
мінімальних заробітних плат, в порядку
та на умовах, визначених положеннями
статті 48 Закону України від 28 лютого 1991
року №796-ХІІ, за період з 1996 року по 2013
рік включно, що дорівнює 85 розмірам
мінімальних заробітних плат;

- визнати протиправною
бездіяльність та зобов’язати
відповідача здійснити перерахунок,
нарахувати та виплатити йому
одноразову компенсацію як інваліду ІІ
групи з числа учасників ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі 45
мінімальних заробітних плат;

- зобов’язати відповідача в
подальшому нараховувати та
виплачувати йому щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат в порядку та на умовах,
визначених положеннями статті 48 Закону
України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ.

Ухвалою судді
Старокостянтинівського районного суду
від 29 травня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_1 про визнання протиправною
бездіяльності та зобов’язання
відповідача здійснити перерахунок,
нарахувати та виплатити йому щорічну
допомогу на оздоровлення у розмірі 5
мінімальних заробітних плат за період
з 1996 року по 26 листопада 2013 року включно
та одноразову компенсацію як інваліду
ІІ групи з числа учасників ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі 45
мінімальних заробітних плат залишено
без розгляду в зв’язку із пропуском
строку звернення до суду.

Дослідивши матеріали справи, а також
надані відповідачем письмові
заперечення на позов, приходжу до
висновку, що позовні вимоги підлягають
залишенню без розгляду з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Частина друга статті 99 КАС України
передбачає, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно зі ст.100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала. Позовна заява може бути
залишена без розгляду як на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання, так
і в ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Звертаючись до суду із даним позовом,
ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач
у 2013 році у неналежному розмірі
виплатив йому щорічну допомогу на
оздоровлення.

Із наданих відповідачем документів
вбачається, що у 2013 році щорічна
допомога на оздоровлення була
виплачена ОСОБА_1 в розмірі 120 грн.
Виплата допомоги була здійснена 18
серпня 2013 року, що підтверджується
спискоюна виплату компенсації на
оздоровлення особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи І
категорії за 2013 рік для зарахування на
вклади АТ «ОСОБА_2 Аваль», а також
платіжним дорученням № 1749 від 08 серпня
2013 року.

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1
знав або повинен був знати про
порушення свого права з моменту
отримання зазначеної виплати, а саме з
18 квітня 2013 року. З цього часу на
протязі шести місяців ОСОБА_1 мав право
звернутись до суду із позовом про
оспорювання дій відповідача щодо
виплати у неналежному розмірі щорічної
допомоги на оздоровлення за 2013 рік.
Однак, із такими вимогами позивач
звернувся до суду лише 27 травня 2014 року,
тобто поза межами визначеного законом
шестимісячного строку.

Оскільки ОСОБА_1 оспорює дії
відповідача щодо неналежного
проведення йому виплати щорічної
допомоги на оздоровлення лише за 2013 рік
включно, тому його позовні вимоги до
управління соціального захисту
населення Старокостянтинівської
міської ради Хмельницької області про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов’язання здійснити
перерахунок, нарахування та виплату
щорічної допомоги на оздоровлення за
період з 27 листопада 2013 року по 31 грудня
2013 року включно та зобов’язання
відповідача в подальшому нараховувати
та виплачувати йому щорічну допомогу
на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат в порядку та на умовах,
визначених положеннями статті 48 Закону
України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ
підлягають залишенню без розгляду.

Посилання позивача на положення
Віденської конвенції “Про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду” від
21 травня 1963 року та Закону України “Про
приєднання України до Віденської
конвенції про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду” від
12 липня 1996 року не заслуговують на
увагу з наступних підстав.

Частина перша статті 76
Закону України від 8 лютого 1995 року №
39/95-ВР “Про використання ядерної
енергії та радіаційну безпеку” (далі -
Закон № 39/95-ВР) не встановлює строку
звернення до адміністративного суду
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, оскільки
відповідно до частини восьмої статті 73
цього Закону відповідальність за
шкоду, спричинену Чорнобильською
катастрофою, встановлюється
відповідним законодавством України.

Актом спеціального законодавства, дія
якого спрямована на реалізацію
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я та створює єдиний порядок
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення України та встановлює
відповідальність за шкоду, спричинену
Чорнобильською катастрофою, є Закон
України “Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”
від 29 лютого 1991 року (далі – Закону №
796-ХІІ).

Абзацом третім частини другої статті 1
цього Закону передбачено, що державна
політика в галузі соціального захисту
потерпілих від Чорнобильської
катастрофи та створення умов
проживання і праці на забруднених
територіях базується, зокрема, на
принципі соціального захисту людей,
повного відшкодування шкоди особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Статтею 70 Закону № 796-ХІІ закріплено
право громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
захищати у відповідних державних,
судових органах свої законні інтереси
та інтереси своїх дітей.

При цьому зазначеним Законом строк
звернення до суду з адміністративним
позовом не встановлено.

Крім того, відповідно до статті 90
Закону № 39/95-ВР всі вимоги цього Закону
застосовуються щодо будь-якого
ядерного інциденту, що може статися на
території України, після набрання цим
Законом чинності, тобто починаючи з 21
березня 1995 року.

Статтею VI Віденської конвенції про
цивільну відповідальність за ядерну
шкоду, ратифікованою Законом України
від 12 липня 1996 року № 334/96-ВР,
передбачено, що права на відшкодування
за цією Конвенцією втрачають силу, якщо
позов не подано на протязі десяти років
з дня ядерного інциденту, а не тридцяти
років, як про це зазначено у позовній
заяві. Окрім того, Конвенція
передбачає відповідальність та
відшкодування за заподіяний ядерний
інцидент з боку оператора - особи,
призначеної або визнаної
відповідальною державою в якості
оператора ядерної установки. З огляду
на те, що відповідач жодним чином не
відповідає критеріям оператора
ядерної установки, встановленим
Віденською конвенцією про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду, її
застосування у цій справі є неможливим.

Крім того, вимоги про нарахування
суб'єктом владних повноважень та
проведення виплат, встановлених
Законом № 796-ХІІ, є публічно-правовими,
а не цивільно-правовими. У зв'язку з цим
до таких вимог правила позовної
давності, встановлені статтею 268 глави
19 Цивільного кодексу України, не
застосовуються.

Подібна позиція була висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 16 травня 2011 року (справа №21-29а11),
яка, відповідно до приписів статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, є обов’язковою для всіх судів
України.

Також зазначену правову позицію
підтвердив і Пленум Вищого
адміністративного суду України в
пункті 6 Постанови від 16 березня 2012 року
№ 4 “Про судову практику вирішення
адміністративними судами спорів, що
виникають у зв’язку із застосуванням
статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону України “Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи ”.

Тому, під час вирішення питання щодо
дотримання позивачем строку звернення
до адміністративного суду необхідно
керуватися нормами статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

З огляду на викладене, позовні вимоги
ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 100 КАС України,
суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління
соціального захисту населення
Старокостянтинівської міської ради
Хмельницької області про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов’язання здійснити перерахунок,
нарахування та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за період з 27
листопада 2013 року по 31 грудня 2013 року
включно та зобов’язання відповідача в
подальшому нараховувати та
виплачувати йому щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат в порядку та на умовах,
визначених положеннями статті 48 Закону
України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ
підлягають залишенню без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п”яти днів з дня
проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу
суду було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п”яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя: