Справа № К/9991/44060/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/44060/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
начальника другого наглядового
відділу Головного управління нагляду
за додержанням законів на транспорті
та підприємствах оборонної
промисловості Генеральної прокуратури
України Демидова Віталія Леонідовича,
заступника начальника Головного
управління нагляду за додержанням
законів на транспорті та підприємствах
оборонної промисловості Генеральної
прокуратури України Кривчикова
Олексія Сергійовича, Генерального
прокурора України Медведька
Олександра Івановича, третя особа
Генеральна прокуратура України про
визнання протиправною бездіяльності,
незаконними рішень та зобов'язання
вчинити певні дії, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 24 лютого 2011
року, -

у с т а н о в и л а :

У липні 2008 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до начальника другого
наглядового відділу Головного
управління нагляду за додержанням
законів на транспорті та підприємствах
оборонної промисловості Генеральної
прокуратури України Демидова В. Л.,
заступника начальника Головного
управління нагляду за додержанням
законів на транспорті та підприємствах
оборонної промисловості Генеральної
прокуратури України Кривчикова О. С.,
Генерального прокурора України
Медведька О. І., третя особа - Генеральна
прокуратура України, в якому просив
визнати дії та бездіяльність
відповідачів щодо розгляду його скарг
протиправними, зобов'язати розглянути
його звернення по суті у відповідності
до вимог Закону України від 2 жовтня 1996
року № 393/96-ВР «Про звернення громадян»
(далі - Закон № 393/96-ВР) та Указу
Президента України «Про додаткові
заходи щодо забезпечення реалізації
громадянами конституційного права на
звернення». Крім того, просив
притягнути до кримінальної
відповідальності держаних службовців
Міністерства транспорту та зв'язку
України у відповідності до статей 264-365,
367 Кримінального кодексу України, а
також за порушення норм Закону України
«Про боротьбу з корупцією».

В обґрунтування позову зазначив, що 29
квітня та 2 червня 2008 року звертався до
відповідачів із зверненнями, проте
відповіді на них надані з порушенням
Закону України від 2 жовтня 1996 року №
393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі -
Закон № 393/96-ВР) та Указу Президента
України «Про додаткові заходи щодо
забезпечення реалізації громадянами
конституційного права на звернення».

Вважаючи це порушенням своїх прав,
ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 4 червня 2009 року позов
задоволено частково, визнано
протиправними рішення начальника
другого наглядового відділу Головного
управління нагляду за додержанням
законів на транспорті та підприємствах
оборонної промисловості Генеральної
прокуратури України Демидова В. Л. та
рішення заступника начальника
Головного управління нагляду за
додержанням законів на транспорті та
підприємствах оборонної промисловості
Генеральної прокуратури України
Кривчикова О. С. Зобов'язано
відповідачів витребувати з
Міністерства транспорту та зв'язку
України матеріали за зверненнями
позивача від 29 квітня 2008 року та
провести по ним перевірку, у
відповідності до вимог Закону № 393/96-ВР
та Інструкції про порядок розгляду і
вирішення звернень та особистого
прийому в органах прокуратури України,
затвердженої наказом Генерального
прокурора України від 28 грудня 2005 року
№ 9гн. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 24 лютого 2011 року, постанову суду
першої інстанції скасовано та в
задоволенні частини позовних вимог
відмовлено, в іншій частині позову
провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
і порушення норм процесуального права,
просить рішення суду апеляційної
інстанції скасувати та задовольнити
позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і відмовляючи в задоволенні
частини позову та закриваючи
провадження в іншій частині
апеляційний суд, на підставі наявних у
справі даних встановив і правильно
виходив з того, що дії відповідачів з
розгляду звернень позивача
відповідають вимогам Конституції
України, Закону №393/96-ВР, Інструкції про
порядок розгляду і вирішення звернень
та особистого прийому в органах
прокуратури України та Указу
Президента України «Про додаткові
заходи щодо забезпечення реалізації
громадянами конституційного права на
звернення», а позовні вимоги щодо
притягнення до кримінальної
відповідальності держаних службовців
Міністерства транспорту та зв'язку
України не підлягають розгляду в
порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

За правилами статті 40 Конституції
України усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
статтею 40 Конституції України права,
регламентовано Законом № 393/96-ВР.

Преамбулою до Закону № 393/96-ВР
передбачено, що цей Закон регулює
питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
Конституцією України права вносити в
органи державної влади, об'єднання
громадян відповідно до їх статуту
пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів.

Відповідно до статті 1 вказаного
Закону, громадяни України мають право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Статтями 4, 5 Закону №393/96-ВР
передбачено, що до рішень, дій
(бездіяльності), які можуть бути
оскаржені, належать такі у сфері
управлінської діяльності, внаслідок
яких: порушено права і законні інтереси
чи свободи громадянина (групи
громадян); створено перешкоди для
здійснення громадянином його прав і
законних інтересів чи свобод;
незаконно покладено на громадянина
які-небудь обов'язки або його незаконно
притягнуто до відповідальності.

Звернення адресуються органам
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємствам,
установам, організаціям незалежно від
форм власності, об'єднанням громадян
або посадовим особам, до повноважень
яких належить вирішення порушених у
зверненнях питань.

Разом з тим, у відповідності до частини
3 статті 7 Закону № 393/96-ВР, якщо питання,
порушені в одержаному органом
державної влади, місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, об'єднаннями
громадян або посадовими особами
зверненні, не входять до їх
повноважень, воно в термін не більше
п'яти днів пересилається ними за
належністю відповідному органу чи
посадовій особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення. У
разі якщо звернення не містить даних,
необхідних для прийняття
обґрунтованого рішення органом чи
посадовою особою, воно в той же термін
повертається громадянину з
відповідними роз'ясненнями.

Згідно статті 14 Закону №393/96-ВР, органи
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
посадові особи зобов'язані розглянути
пропозиції (зауваження) та повідомити
громадянина про результати розгляду.

За змістом частини 1 статті 15 Закону №
393/96-ВР, органи державної влади,
місцевого самоврядування та їх
посадові особи, керівники та посадові
особи підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, до
повноважень яких належить розгляд заяв
(клопотань), зобов'язані об'єктивно і
вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і
забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки
розгляду заяв (клопотань).

Згідно статті 19 цього Закону, органи
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень, зокрема,
зобов'язані: об'єктивно, всебічно і
вчасно перевіряти заяви чи скарги;
письмово повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; вживати
заходів щодо відшкодування у
встановленому законом порядку
матеріальних збитків, якщо їх було
завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина; особисто
організовувати та перевіряти стан
розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

Відповідно до статті 20 Закону №393/96-ВР
звернення розглядаються і вирішуються
у термін не більше одного місяця від
дня їх надходження, а ті, які не
потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або його
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що
повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів.

Питання щодо діяльності органів
прокуратури щодо розгляду та вирішення
заяв, скарг і пропозицій також
регулюється нормами Закону України №
1789-XII від 5 листопада 1991 року «Про
прокуратуру» (далі Закон № 1789-XII), за
приписами пункту 7 частини 1 статті 15
якого, Генеральний прокурор України
відповідно до законів України видає
обов'язкові для всіх органів
прокуратури накази, розпорядження,
затверджує положення та інструкції

Наказом Генерального прокурора
України від 28 грудня 2005 року № 9гн, з
метою забезпечення виконання вимог
Конституції України, Законів України
"Про звернення громадян", "Про статус
народного депутата України", "Про
статус депутатів місцевих рад", Указу
Президента України "Про додаткові
заходи щодо забезпечення реалізації
громадянами конституційного права на
звернення", вдосконалення діяльності
органів прокуратури щодо розгляду та
вирішенні заяв, скарг і пропозицій,
затверджено Інструкцію про порядок
розгляду і вирішення звернень та
особистого прийому в органах
прокуратури України (далі Інструкція),
якою встановлюється порядок розгляду і
вирішення звернень громадян, службових
та інших осіб, запитів і звернень
народних депутатів України, депутатів
місцевих рад, а також прийому громадян,
службових та інших осіб у Генеральній
прокуратурі України, прокуратурах
Автономної Республіки Крим, областей,
міст Києва і Севастополя, військових
прокуратурах регіонів та
Військово-Морських Сил України,
міських, районних, міжрайонних і
прирівняних до них прокуратурах.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 29 квітня та 2 червня 2008
року ОСОБА_4 звертався із зверненнями
до Генерального прокурора України, на
які останній 27 травня 2008 року за №
08/1-15952-07 і 17 червня 2008 року за №
08/1-15952-07 надав відповіді, зі змісту яких
вбачається, що відповідно до вимог
частини 3 статті 7 Закону № 393/96-ВР та
пункту 3.3 Інструкції, вказані звернення
направлено за належністю до
Міністерства транспорту та зв'язку
України, про що позивач був
повідомлений у строк, встановлений
статтею 20 Закону №393/96-ВР.

Таким чином відповідачі, при розгляді
вищезазначених звернень позивача
діяли в межах повноважень та у спосіб,
що передбачені Конституцією та
законами України, а тому суди дійшли
правильних висновків про відсутність
підстав для задоволення позову в цій
частині.

Правильними є також висновки судів і в
частині закриття провадження у справі
щодо позовних вимог про притягнення до
кримінальної відповідальності
держаних службовців Міністерства
транспорту та зв'язку України.

Стаття 2 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає завдання
адміністративного судочинства, якими є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Правосуддя в адміністративних справах
здійснюється, зокрема, з урахуванням
положень статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у відповідності до частини 2
якої, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на всі
публічно-правові спори, крім спорів,
для яких законом встановлений інший
порядок судового вирішення.

Крім того, у пункті 2 частини 3 статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що юрисдикція
адміністративних судів не поширюється
на публічно-правові справи, що належить
вирішувати в порядку кримінального
судочинства.

З огляду на викладене, вимоги позивача
про притягнення посадових осіб до
відповідальності, встановленої
статтями Кримінального кодексу
України не підлягають розгляду в
порядку адміністративного
судочинства.

Таким чином, рішення суду апеляційної
інстанції відповідає дійсним
обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для скасування судового рішення
колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 24 лютого 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало