Справа № 2а-1970/2440/10
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 р.
№
9104/129305/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Мікули О.І., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 27
червня 2012 року у справі за
адміністративним позовом
Регіонального управління Департаменту
контролю за виробництвом та обігом
спирту, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів Державної податкової служби
України в Тернопільській області до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про
стягнення фінансових санкцій, -

встановив:

05.07.2010 позивач звернувся в суд із
адміністративним позов в якому просить
стягнути з відповідача до Державного
бюджету 13212 грн фінансових санкцій.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що за наслідками
проведеної 23.04.2010 перевірки
господарської одиниці - кафе, що
належить фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1 та встановлено порушення вимог
ч. 4 ст. 11 та ст. 15 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» від 19.12.1995 N 481/95-BP
(далі - Закон N 481/95-BP). За вказані
порушення рішенням від 30.04.2010 № 190268 на
підставі абз. 11, 15 ст. 17 вказаного Закону
застосовано фінансові санкції в сумі
13212 грн. Оскільки, відповідач у
добровільному порядку ці санкції не
сплатив, податковий орган просить
стягнути їх в судовому порядку.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 27.06.2012 позов
задоволено.

Із цією постановою не погодився
відповідач та оскаржив її в
апеляційному порядку. Вважає, що така є
незаконною, оскільки винесена з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, а тому просить її
скасувати.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт посилається на те, що суд
першої інстанції, поновивши
провадження у справі, не повідомив
позивача про дату, час та місце
судового розгляду. Також, звертає
увагу, що судом першої інстанції не
прийнято до уваги його доводи про те, що
під час перевірки ним була надана
довідка про внесення місця зберігання
алкогольних напоїв до Єдиного
державного реєстру, а також видаткова
накладна про те, що горілка придбана по
ціні 9 грн за пляшку, а тому розмір
санкцій визначений не правильно.

Позивач скористався правом на подання
заперечення на апеляційну скаргу, у
якому просить рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

У запереченні також заявлено
клопотання про заміну позивача, який
вибув, його правонаступником ГУ
Міндоходів у Тернопільській області.
Вказане клопотання належить
задовольнити на підставі положень ст. 55
КАС України, оскільки згідно постанови
КМ України від 20.03.2013 № 229 у Регіональне
управління Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
ДПС в Тернопільській області
реорганізовано у Головне управління
Міндоходів у Тернопільській області,
яке є правонаступником першого.

Враховуючи те, що цю справу може бути
вирішено на підставі наявних в ній
доказів, а усі особи, які беруть участь
у справі в судове засідання не прибули,
у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України розгляд справи проведено в
порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позов належить задовольнити,
оскільки рішенням РУ Департаменту САТ
ДПА України в Тернопільській області
від 30.04.2010 № 190268 до ФОП ОСОБА_1
застосовано фінансові санкції в сумі
13212 грн, які ним у добровільному порядку
не сплачені. Разом з тим, суд першої
інстанції не прийняв до уваги доводи
відповідача, щодо неправомірності
застосування фінансових санкцій,
оскільки ним вказане рішення
оскаржувались у судовому порядку.
Проте постановою Тернопільського
окружного адміністративного суду від
22.07.2010, яка залишена без змін постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15.05.2012, у
задоволенні позову відмовлено.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і суд
апеляційної інстанції, з огляду на
таке.

Частиною 4 ст. 11 Закону N 481/95-BP визначено,
що алкогольні напої та тютюнові вироби,
які виробляються в Україні, а також
такі, що імпортуються в Україну,
позначаються марками акцизного збору в
порядку, визначеному законодавством.

Згідно частин 29, 30 ст. 15 вказаного
Закону, зберігання алкогольних напоїв
та тютюнових виробів здійснюється в
місцях зберігання алкогольних напоїв
та тютюнових виробів, внесених до
Єдиного реєстру, незалежно від того,
кому належить таке місце зберігання,
або того, за заявою якого суб'єкта
господарювання таке місце зберігання
було внесено до Єдиного реєстру.
Внесення даних до Єдиного реєстру
проводиться на підставі заяви суб'єкта
господарювання з обов'язковим
зазначенням місцезнаходження місця
зберігання алкогольних напоїв та
тютюнових виробів, а також: для
юридичних осіб - найменування,
місцезнаходження, коду Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців; для
фізичних осіб - підприємців - прізвища,
імені, по батькові, місця проживання,
номера свідоцтва про державну
реєстрацію суб'єкта господарювання.

Відповідно до абз. 8, 12 ч. 2 ст. 17 Закону N
481/95-BP до суб'єктів підприємницької
діяльності застосовуються фінансові
санкції у вигляді штрафів у разі:
зберігання спирту, або алкогольних
напоїв, або тютюнових виробів у місцях
зберігання, не внесених до Єдиного
реєстру, - 100 % вартості товару, який
знаходиться в такому місці зберігання,
але не менше 1700 грн; у разі зберігання,
транспортування, реалізації
фальсифікованих алкогольних напоїв та
тютюнових виробів, алкогольних напоїв
та тютюнових виробів без марок
акцизного збору встановленого зразка
або з підробленими марками акцизного
збору - 100 відсотків вартості товару,
але не менше 1700 грн.

Частинами 4-5 ст. 17 Закону N 481/95-BP
визначено, що рішення про стягнення
штрафів, передбачених частиною другою
цієї статті, приймаються органом, який
видав ліцензію на право виробництва і
торгівлі спиртом етиловим, коньячним і
плодовим, спиртом етиловим
ректифікованим виноградним, спиртом
етиловим ректифікованим плодовим,
спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями і тютюновими виробами, та
іншими органами виконавчої влади у
межах їх компетенції, визначеної
законами України.

У разі невиконання суб'єктом
господарювання рішення органів,
зазначених у частині третій цієї
статті, сума штрафу стягується на
підставі рішення суду.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, на підставі акта перевірки
від 23.04.2010 № 63/32-2-2/19103284, виявлено
порушення позивачем ч. 4 ст. 11 та ст. 15
Закону N 481/95-BP. Відповідачем винесено
рішення від 30.04.2010 № 190268 про
застосування до ФОП ОСОБА_1 фінансових
санкцій в розмірі 6516 грн на підставі
абз. 8 ч. 2 ст. 17 Закону N 481/95-BP (зберігання
алкогольних напоїв не в місці
зберігання внесеному до Єдиного
державного реєстру) та 6696 грн на
підставі абз. 12 ч. 2 ст. 17 Закону N 481/95-BP
(зберігання алкогольних напоїв з
підробленими акцизними марками).

Вказане рішення ФОП ОСОБА_1 оскаржила в
судовому порядку, постановою
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 22.07.2010 по
справі № 2а-1852/10/1970, яка залишена без
змін ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15.05.2012, у
задоволенні позову відмовлено.

Отже, вказаною постановою, яка згідно
ст. 254 КАС України набрала законної
сили, встановлено правомірність
рішення про застосування фінансових
санкцій, а тому безпідставним є
посилання апелянта на його
неправомірність.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи те, що відповідачем не
надано доказів сплати вказаних вище
фінансових санкцій, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про їх стягнення на підставі судового
рішення.

Не заслуговує на увагу і посилання
апелянта на те, що він не був належним
чином повідомлений про судове
засідання призначене на 27.06.2012,
оскільки це спростовується
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а.с. 56), згідно якого
ухвалу про поновлення провадження у
справі та призначення її до судового
розгляду на 27.06.2012, позивач отримав
21.06.2012.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги, правильно і повно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування оскарженої
постанови, суд апеляційної інстанції
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 27 червня 2012
року у справі № 2а-2440/10/1970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
О.І. Мікула

В.В. Ніколін