Справа № 2а-5140/11/1370
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 р.
Справа № 9104/138151/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Кухтея Р. В., Яворського І. О.

з участю секретаря судового засідання
Сідельник Г. М.

представника особи, яка
подала

апеляційну скаргу
(відповідача) Павлюк Б. З.

представників позивача
Загуменного А. М., Загуменної Л.
Б.

Гуліна Ю. О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Львові
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Личаківському
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 19 липня 2012
року по справі №2а - 5140/11/1370 за
адміністративним позовом Приватної
фірми «Авіта» до Державної податкової
інспекції в Личаківському районі
м.Львова Львівської області Державної
податкової служби про визнання
нечинним та скасування податкового
повідомлення - рішення, -

УСТАНОВИВ:

Приватна фірма «Авіта» звернулася до
Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби і просила
визнати нечинним та скасувати
податкове повідомлення - рішення за
№/9498 від 21 квітня 2011 року.

Позивні вимоги мотивовані тим, що в
ході проведеної перевірки відповідач
прийшов до помилкових висновків про
порушення позивачем вимог відповідних
пунктів ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» і
відповідно про завищення суми витрат у
зв'язку із нецільовим використанням
кредитних коштів на суму 4 125 651 гривня
по кредитних договорах із ВАТ «Банк
«Надра» та ПАТ «Терра Банк» внаслідок
включення до складу валових витрат
відсотків за користування кредитними
коштами, а також завищення витрат у
рядку 05 Декларації «коригування
валових витрат» у сумі 725 000 гривень.

При цьому, позивачем було укладено
кредитний договір із ПАТ «Терра Банк» з
метою рефінансування кредитної
заборгованості за попереднім
кредитним договором, укладеним із ВАТ
«Банк «Надра». За отримані кошти
позивачем придбавалися вантажні
тягачі та напівпричепи, які в
подальшому реалізовувалися на умовах
розстрочення платежу. Так як
встановлення процентів за договором є
правом, а не обов'язком продавця,
операції з купівлі - продажу не можуть
вважатися діяльністю з надання
безпроцентних товарних кредитів.
Також, відповідач не приймав
декларації з податку на прибуток у
зв'язку з від'ємним значенням об'єкта
оподаткування. Тому у зв'язку з
помилковим з вини відповідача
зменшенням витрат на придбання
товарів на суму 725 000 гриваень в
кінцевій декларації за півріччя 2008
року було скориговано валові витрати
шляхом збільшення рядка 05.2 «самостійно
виявлені помилки за результатами
минулих податкових періодів на суму 725
000 гривень, що з наростаючим підсумком
становило 1 005 000 гривень.

Тому вважає і прийняте на підставі цих
висновків податкове повідомлення -
рішення, яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем «податок на
прибуток приватних підприємств» на
суму 1 130 476 гривень 25 коп. з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій
протиправним.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 19 липня 2012
року позовні вимоги задоволено
повністю: визнано протиправним та
скасовано прийняте Державною
податковою інспекцією у Личаківському
районі м. Львова податкове
повідомлення - рішення від 21 квітня 2011
року за №/9498.

З таким судовим рішенням суду першої
інстанції не погодився відповідач і
подав на вказане рішення до
Львівського апеляційного
адміністративного суду апеляційну
скаргу, у якій з посиланням на
порушенням норм матеріального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Окрім цього, обґрунтовуючи доводи
апеляційної скарги, посилається на ті
обставини, що позивачем укладалися
договори купівлі - продажу техніки з
відтермінуванням оплати за поставлену
техніку на строк від 12 до 18 місяців,
проте відсотки у договорах купівлі -
продажу не передбачено. Тобто, позивач
надавав безпроцентні товарні кредити,
що не є основним видом господарської
діяльності позивача. Всупереч вимогам
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» позивачем
завищено суму витрат у зв'язку з
нецільовим використанням кредитних
коштів в сумі 4 125 651 гривня. Крім цього, в
ході перевірки встановлено, що в
декларації за 9 місяців 2008 року в рядку
05.2 «Самостійно виявлені помилки за
результатами минулих податкових
періодів» підприємством задекларовано
1 005 000 гривень, а до декларації за перше
півріччя 2008 року позивачем
задекларовано 280 000 гривень, що
підтверджено актом попередньої
перевірки. Також в ході попередньої
перевірки не встановлено заниження
валових витрат і позивачем
підтверджено факт включення всіх
витрат за період, що охоплювався
перевіркою. Тобто, позивачем
безпідставно включено у третьому
кварталі 2008 року суми витрат минулих
податкових періодів у розмірів 725 000
гривень.

Проте, судом першої інстанції не
враховано зазначені доводи і не даному
їм належної правової оцінки, що
спричинило прийняття незаконного
судового рішення.

В судовому засіданні представник
особи, яка подала апеляційну скаргу
(відповідача) підтримала викладені в
апеляційній скарзі доводи і вважає, що
оскаржуване судове рішення з наведених
в апеляційній скарзі підстав підлягає
скасуванню.

Представники позивача не погодилися з
апеляційної скаргою відповідача і
вважають викладені у ній доводи
безпідставними і такими, що не
підтверджують порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вважають постанову суду першої
інстанції обґрунтованою і законною, а
також вважають, що підстави для її
скасування відсутні.

Вислухавши суддю - доповідача, доводи
представників сторін, дослідивши
наявні в справі матеріали та докази,
перевіривши доводи апеляційної скарги
у їх сукупності, правильність правової
оцінки судом першої інстанції обставин
справи та застосування норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове
рішення та умотивовуючи свої висновки,
суд першої інстанції виходив з того, що
згідно висновку судово - економічної
експертизи №4578 від 11 травня 2012 року
сума валових витрат позивача у розмірі
1 005 000 гривень, яка відображена у рядку 05
«коригування валових витрат»
Декларації з податку на прибуток за ІІІ
квартал 2008 року відповідає сумі
валових витрат відображених у
документах фінансової звітності та
первинних бухгалтерських документах
за період І - ІІ квартал 2008 року.
Висновок експерта спростовує
інформацію, викладену в акті
попередньої планової перевірки від 31
жовтня 2008 року №442/23 - 2/19161817 щодо не
встановлення заниження валових витрат
за І півріччя 2008 року, та підтверджує
правомірність включення позивачем у
ІІІ кварталі 2008 року суми витрат
минулих податкових періодів в розмірі
725 000 гривень.

Крім цього, суд першої інстанції
зазначив, що позивач при укладенні
договорів купівлі - продажу з фізичними
та юридичними особами мав на меті
отримання прибутку і здійснював свою
діяльність у відповідності з
визначеними цілями, однак його
діяльність не дала очікуваного
результату з незалежних від
підприємства причин, що, за висновком
суду першої інстанції, спростовує
висновки відповідача про здійснення
позивачем негосподарської діяльності,
тобто такої що не передбачає мети
отримання прибутку. Збитковість
господарської діяльності не може бути
підставою для визначення такої
діяльності, як негосподарської.
Неотримання підприємством доходу від
окремої господарської операції не
свідчить, що така операція не пов'язана
з господарською діяльністю позивача,
оскільки при здійсненні господарських
операцій існує звичайний комерційний
ризик не отримати дохід від конкретної
операції. Наведене підтверджує
обґрунтованість включення до складу
валових витрат суми відсотків за
користування кредитними коштами.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із такими висновками суд
першої інстанції з огляду на наступне.

Як було встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій і
підтверджується матеріалами справи 17
жовтня 2007 року позивачем, як
Позичальником, укладено кредитний
договір №374/2007 із ВАТ Банк «Надра»,
згідно якого банк на умовах договору
надає позичальнику кредитну лінію з
вільним режимом кредитування в сумі 8 000
000 гривень

28 вересня 2010 року позивачем укладено із
ПАТ «Терра Банк» кредитний договір №4 -
К/10/16, згідно якого банк на умовах цього
договору надає позичальнику (позивачу
по справі) кредит в сумі 7 000 000 гривень.
Цільове призначення кредиту є
рефінансування кредитної
заборгованості позичальника за
попереднім кредитним договором.

За період із 01 липня 2008 року по 31 грудня
2010 року нараховано та включено до
складу валових витрат відсотки за
договорами 4 125 651 гривня.

Позивач здійснював імпорт
непівпричепів, сідельних тягачів,
навантажувачів згідно укладених
контрактів, а також реалізовував
вантажні тягачі та напівпричепи на
підставі договорів купівлі - продажу з
відтермінуванням покупцям оплати на
строк від 12 до 18 місяців, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами та оспорюється
сторонами по справі.

На підставі направлення від 14 березня
2010 року за №176 відповідачем із 14 по 25
березня 2011 року проведено планову
виїзну перевірку з питань дотримання
позивачем вимог податкового, валютного
та іншого законодавства за період із 01
липня 2008 року по 31 грудня 2010 року, за
наслідками якої 01 квітня 2011 року
складено Акт «Про результати планової
виїзної перевірки приватної фірми
«Авіта» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період із
01 липня 2008 року по 31 грудня 2010 року,
валютного та іншого законодавства за
період із 01 липня 2008 року по 31 грудня 2010
року» за №218/23 - 2/19161817.

Відповідно до викладених у
вищевказаному акті висновків,
податковий орган в ході перевірки,
окрім іншого, встановив порушення: п. 1.32
ст. 1, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3, пп. 5.5.1
п. 5.5 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого занижено податок на
прибуток в періоді, що перевірявся, на
загальну суму 890 781 гривня, в тому числі:
за 2008 рік - в сумі 367 801 гривня, 2009 рік - в
сумі 326 187 гривень, 2010 рік - в сумі 196 793
гривні та завищення від'ємного
значення об'єкту оподаткування за 2009
рік в сумі 349 156 гривень і за 2010 рік в
сумі 938 371 гривня.

Також, в акті перевірки зазначено, що
позивачем безпідставно включено у ІІІ
кварталі 2008 року суму витрат минулих
податкових періодів в розмірі 725 000
гривень, так як в акті попередньої
планової перевірки від 31 жовтня 2008 року
за №442/23 - 2/19161817 не встановлено
заниження валових витрат за перше
півріччя 2008 року.

На підставі висновків перевірки
відповідачем 21 квітня 2011 року прийнято
податкове повідомлення - рішення за
№/9498, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток підприємств в розмірі 1 130 476
гривень 25 коп., в тому числі: на 890 781
гривню - за основним платежем та на 222 695
гривень 25 коп. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Згідно наявної у матеріалах справи
декларації з податку на прибуток
підприємств за ІІІ квартали 2008 року, в
рядку 05.2 «самостійно виявлені помилки
за результатами минулих податкових
періодів» визначено суму 1 005 000 гривень.
Позивачем 10 липня 2008 року була подана
декларація з податку на прибуток
підприємств за півріччя 2008 року, яка
відправлена поштою, що підтверджується
квитанцією поштового відділення. Ця
декларація не була прийнята
відповідачем, у зв'язку з тим, що об'єкт
оподаткування в рядку 08 при розрахунку
одержав від'ємне значення. У зв'язку з
цим позивачем було подано за цей самий
період декларацію, у якій сума в рядку
04.1 «витрати на придбання товарів
(робіт, послуг)» була зменшена на 725 000
гривень, як наслідок рядок 08 одержав
плюсове значення.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам особи, яка
подала апеляційну скаргу, колегія
суддів апеляційного суду виходить із
наступного.

У відповідності до п. 5.1, пп. пп. 5.2.1, 5.2.7 п.
5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
валові витрати виробництва та обігу -
це сума будь - яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності. До
складу валових витрат включаються, в
тому числі, суми будь - яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті. До складу
валових витрат включаються і суми
витрат, не враховані у минулих
податкових періодах у зв'язку з
допущенням помилок та виявлених у
звітному податковому періоді у
розрахунку податкового зобов'язання.

Підпунктом 5.5.1 пункту 5.5 статті 5 цього ж
Закону передбачено, що до складу
валових витрат відносяться будь-які
витрати, пов'язані з виплатою або
нарахуванням процентів за борговими
зобов'язаннями (у тому числі за будь -
якими кредитами, депозитами) протягом
звітного періоду, якщо такі виплати або
нарахування здійснюються у зв'язку з
веденням господарської діяльності
платника податку.

Згідно з п. 5.11 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
не дозволяється установлення
додаткових обмежень щодо віднесення
витрат до складу валових витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі.

У відповідності до висновку судово -
економічної експертизи №4578 від 11
травня 2012 року по даній
адміністративній справі сума валових
витрат приватної фірми «Авіта» у
розмірі 1 005 000 гривень, яка відображена
у рядку 05 «коригування валових витрат»
Декларації з податку на прибуток за ІІІ
квартал 2008 року відповідає сумі
валових витрат відображених у
документах фінансової звітності та
первинних бухгалтерських документах
за період І - ІІ квартал 2008 року .

Відтак зменшена сума 725 000 гривень рядка
04.1 була відображена шляхом збільшення
суми рядка 05.2 «самостійно виявлені
помилки за результатами минулих
податкових періодів», що наростаючим
підсумком становило 1 005 000 гривень за
три квартали 2008 року.

Тобто, з урахуванням вищенаведеного
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку у тій частині, що викладена в
акті попередньої планової перевірки
від 31 жовтня 2008 року №442/23 - 2/19161817
інформація щодо не встановлення
заниження валових витрат за І півріччя
2008 року спростовується зазначеними
доказами, і відповідно правильним є
висновок суду про підтвердження
правомірності включення позивачем у
ІІІ кварталі 2008 року суми витрат
минулих податкових періодів в сумі 725
000 гривень.

Крім цього позивач, як самостійний
господарюючий суб'єкт, при укладенні
договорів купівлі - продажу здійснював
свою діяльність у відповідності з
визначеними цілями, а збитковість
господарської діяльності не може бути
підставою для визначення такої
діяльності, як негосподарської.
Неотримання підприємством доходу від
окремої господарської операції не
свідчить про те, що така операція не
пов'язана з господарською діяльністю
позивача.

У відповідності до ст.ст. 692, 694
Цивільного кодексу України договором
купівлі - продажу може бути передбачено
придбання покупцем товару на умовах
розстрочення або розстрочення платежу.
Також, договором купівлі - продажу може
бути передбачений обов'язок покупця
сплачувати проценти. Оскільки
встановлення договором процентів
ґрунтується на згоді сторін і не є
обов'язковим, колегія суддів
апеляційного суду вважає
безпідставним висновок відповідача
про здійснення позивачем
господарської діяльності по наданню
безпроцентних товарних кредитів і
відповідно про неправомірне включення
до складу валових витрат суму
відсотків за користування кредитними
коштами. Крім цього такі дії позивача
узгоджуються з положеннями пп. 5.5.1 п. 5.5
ст. 5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

На підставі доказів, які містяться в
матеріалах справи, що були досліджені
судами та оцінка яким надана з
дотриманням положень статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає правильним висновок суду
першої інстанції про правомірність дій
позивача по включенню до валових
витрат сплачених процентів за
кредитним договором, відображенні у
податкових деклараціях об'єктів
оподаткування і коригуванні валових
витрат.

З урахуванням встановлених судом
фактичних обставин справи та доказів,
представлених сторонами на
підтвердження обставин, якими вони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення проти позову, виходячи з
положень вищезазначених нормативно -
правових актів, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що
відповідач прийшов до помилкових
висновків, а відтак і висновок суду
щодо позовних вимог позивача є
законним та обґрунтованим.

При цьому, доводи апеляційної скарги з
посиланням на відповідні обставини не
враховуються колегією суддів
апеляційного суду у своїх висновках,
так як на ці обставини відповідач
посилався при обґрунтуванні своїх
заперечень на позов і цим обставинам
доводам було дано правильну правову
оцінку судом першої інстанції. Крім
цього такі доводи відповідача не
узгоджуються із відповідними
положеннями податкового
законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду
акцентує увагу також і на тому, що
відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В свою чергу відповідач не надав суду
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували правомірність
прийнятого ним рішення, а також які
підтверджують доводи апеляційної
скарги.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням процесуальних норм, та на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин справи,
невідповідність висновків суду першої
інстанції фактичним обставинам справи,
а також про порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Тому підстав для скасування постанови
суду першої інстанції і відповідно - до
задоволення апеляційної скарги
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 159, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Личаківському
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 19 липня 2012
року по справі №2а - 5140/11/1370 за
адміністративним позовом Приватної
фірми «Авіта» до Державної податкової
інспекції в Личаківському районі м.
Львова Львівської області Державної
податкової служби про визнання
нечинним та скасування податкового
повідомлення -рішення - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили, а у
випадку складення ухвали в повному
обсязі відповідно до ст. 160 ч. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
- у цей же строк з дня складення ухвали
суду в повному обсязі безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
Р. В. Кухтей

І. О. Яворський

Ухвалу у повному обсязі складено
10 червня 2014 року