Справа № 809/1266/14
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р.
Справа № 809/1266/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Микитюка Р.В.

за участю секретаря судового
засідання Котик Д.М.,

представника відповідача -
Сухарського С.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: Суб"єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_2 до відповідача Калуської
об`єднаної державної податкової
інспекції за участю прокуратури
Івано-Франківської області

про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень № /0,
№ /0 від 18.12.2009р.,-

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_2
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Калуської оДПІ в
Івано-Франківській області про
визнання протиправними та нечинними
податкових повідомлень-рішень №
/0, № /0 від 18.12.2009р.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
висновки викладені в акті перевірки
про порушення ст. 1 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва", п.19.1
ст. 19, п.22.10 ст. 22 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб", ст. 13
Декрету КМ України "Про прибутковий
податок з громадян", Інструкції про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, пп. 3.1.1 п.3.1 ст. 3, п.4.1 ст. 4, пп.
7.2.8 п.7.2, пп. 7.3.1 п.7.3 ст. 7, п.9.4 ст. 9 Закону
України "Про податок на додану
вартість" є неправомірними та
винесеними з порушенням вимог чинного
законодавства.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
08.06.2010 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17.10.2012 року,
у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, позивач
звернувся з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 24 березня 2014 року касаційну
скаргу суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_2
задоволено частково. Постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 08.06.2010 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17.10.2012 року
у даній справі скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвалою Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 25.04.2014 року
дану справу призначено до судового
розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився
повторно, однак на адресу суду направив
клопотання про розгляд справи без його
участі, позовні вимоги викладені в
позовній заяві пітримує повністю та
просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив, з
підстав викладених в письмових
запереченнях на адміністративний
позов (а.с. 55-57, 217-219). Вважає, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті
обґрунтовано, правомірно та в межах
передбачених податковим
законодавством.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши
пояснення представника відповідача,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_2,
зареєстрований 20 лютого 2004 року
виконавчим комітетом Калуської
міської ради та 01.01.2007 року від
Калуської оДПІ одержав свідоцтво на
сплату єдиного податку (а.с. 93-94).

Основним видом діяльності позивача є
роздрібна торгівля, надання послуг
вантажним транспортом по Україні.

На підставі статті 11-1 Закону України
від 04.12.1990 року № 509-XII "Про державну
податкову службу в Україні", відповідно
до направлення від 23.09.2009 року № 523 та
плану-графіка працівниками Калуської
оДПІ в Івано-Франківській області
проведено планову виїзну перевірку з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
приватним підприємцем ОСОБА_2 за
період з 01.07.2006 року по 30.06.2009 року, за
результатами якої складено акт
перевірки за № 5061/17-02/НОМЕР_1 від 11.12.2009
року (а.с. 11-32).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем ст. 1 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва", пп.
4.2.8 п.4.2 ст. 4, пп. 8.1.3 п.8.1 ст. 8, ст. 18, пп. 9.12.1
п. 9.12 ст. 9, п.19.1 ст. 19, п. 22.10 ст. 22 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб", ст. 13 Декрету КМ України "Про
прибутковий податок з громадян",
Інструкції про оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю,
затвердженої наказом ГДПІ України № 12
від 21.04.1993, внаслідок чого позивачу
донараховано податок з доходів
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності в
загальній сумі 53 911,07 грн.; пп. 3.1.1 п.3.1 ст.
3, п.4.1 ст. 4, пп. 7.2.8 п.7.2, пп. 7.3.1 п.7.3 ст. 7,
п.9.4 ст. 9 Закону України "Про податок на
додану вартість", внаслідок чого
позивачем занижено податкове
зобов'язання з ПДВ за 2008 рік на суму 153 563
грн.

На підставі акту перевірки податковим
органом прийняті податкові
повідомлення-рішення: №/0 від
18.12.2009р. (а.с. 9), якими позивачу визначено
додаткові зобов`язання по податку з
доходів фізичних осіб (за основним
платежем 53911,07 грн.) та №/0 від
18.12.2009р. (а.с.10) по податку на додану
вартість (за основним платежем 153 563 грн.
із застосуванням штрафної (фінансової)
санкції на суму 76 782 грн.).

Підставою для винесення вказаних
податкових повідомлень-рішень, якими
донараховано податок з доходів
фізичних осіб та податок на додану
вартість слугував висновок Калуської
ОДПІ про перевищення підприємцем
ОСОБА_2 граничного обсягу виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за перше півріччя 2007 року на 30 860
грн., у зв"язку з чим позивач з 01.01.2007
року зобов'язаний був перейти на
загальну систему оподаткування та
зареєструватися платником ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем дані податкові повідомлення
-рішення в адміністративному порядку
не оскаржувались.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Згідно ч.1 ст.67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Законом України "Про систему
оподаткування" визначено види податків
і зборів (обов'язкових платежів), що
справляються на території України.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.9 Закону України
"Про систему оподаткування" платник
податків повинен сплачувати належні
суми податків і зборів (обов'язкових
платежів) у встановлений законом
термін.

Статтею 11 Закону України "Про державну
підтримку малого підприємництва"N 2063-III
від 19.10.2000 року передбачено, що для
суб'єктів малого підприємництва в
порядку, встановленому законодавством
України, може застосовуватися спрощена
система оподаткування,
бухгалтерського обліку та звітності.
Спрощена система оподаткування,
бухгалтерського обліку та звітності
може застосовуватися поряд з діючою
загальною системою оподаткування,
бухгалтерського обліку та звітності,
передбаченою законодавством, на вибір
суб'єкта малого підприємництва.

Відповідно до ст.1 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва"№727/98
від 03.07.1998 року суб'єкти малого
підприємництва -фізичні особи мають
право самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів за єдиним
податком шляхом отримання свідоцтва
про сплату єдиного податку та
сплачувати єдиний податок щомісяця не
пізніше 20 числа наступного місяця на
окремий рахунок відділень Державного
казначейства України. Спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для таких суб'єктів
малого підприємництва-фізичних осіб,
які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної
особи і у трудових відносинах з якими,
включаючи членів їх сімей, протягом
року перебуває не більше 10 осіб та
обсяг виручки яких від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за
рік не перевищує 500 тис. гривень.

При цьому виручкою від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг)
вважається сума, фактично отримана
суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або (та) в касу
за здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Доходи, отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що
обкладається єдиним податком, не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника та осіб,
що перебувають з ним у трудових
відносинах, а сплачена сума єдиного
податку є остаточною і не включається
до перерахунку загальних податкових
зобов'язань як самого платника податку,
так і осіб, які перебувають з ним у
трудових відносинах, включаючи членів
його сім'ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності (ст.2 Указу).

Згідно із ст.4 даного Указу спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності для суб'єктів малого
підприємництва може застосовуватися
поряд з діючою системою оподаткування,
обліку та звітності, передбаченою
законодавством, на вибір суб'єкта
малого підприємництва.

Відповідно до ст.5 Указу у разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Суб'єкти малого підприємництва несуть
відповідальність за правильність
обчислення, своєчасність подання
розрахунків та сплати сум єдиного
податку згідно із законодавством
України.

Як встановлено судом, за період з 01.07.2006
року по 30.06.2009 року позивачем
сплачувався єдиний податок у розмірі 150
гривень щомісячно. В ході проведеної
Калуською оДПІ перевірки було отримано
інформацію від банківських установ про
рух коштів на розрахункових рахунках,
відкритих позивачем з метою проведення
розрахунків. Згідно даних
відображених позивачем у звітах за 2006
рік ним отримано 280 000 грн., за 2007 рік 480 000
грн., за 2008 р. 430 000 грн., за 1 півріччя 2009 - 0
грн. виручки, в той час коли податковим
органом встановлено отримання інших
фактичних коштів (згідно банківських
виписок по розрахункових рахунках
в Івано-Франківському ОД
"Райффайзен банк "Аваль", №7794 у ІФФ
КБ "Приватбанк", №576 у ПАТКБ
"Правекс-Банк") за 2006р. -280 000 грн., за 2007р.
662 237,5 грн., за 2008р. 1 959 795 грн. (а.с. 60,61).

Судом на підставі ухвали Вищого
адміністративного суду України від 24
березня 2014 року додатково досліджено, з
якого звітного періоду (кварталу)
позивач був зобов'язаним перейти на
загальну систему оподаткування, а саме
встановлено, що перевищення граничного
обсягу виручки від реалізації товарів
(робіт, послуг) позивачем було допущено
у 1 півріччі 2007 року, то з 01.01.2007 року
позивач зобов'язаний був перейти на
загальну систему оподаткування, подати
декларацію про отримані доходи від
підприємницької діяльності в сумі 30 860
грн. та сплатити податок з доходів
фізичних осіб.

Необхідно також зазначити, що дані
факти зафіксовані актом перевірки
№5061/17-02/НОМЕР_1 від 11.12.2009 року де
перевіркою встановлено, що позивач в
порушення вимог, установлених ст.1
Указу Президента №727, отримавши
виручку на розрахунковий рахунок за 1
півріччя 2007 року в сумі 530860 грн. та
перевищивши граничний обсяг виручки
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) на суму 30860 грн., а з 01.07.2007
року не перейшов на загальну систему
оподаткування, не сплачував податок з
доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності, не подав
до Калуської оДПІ податкову декларацію
про одержані доходи на суму
перевищення обсягу виручки за 1
півріччя 2007 року 30860 грн. (530860 грн. мінус
500000грн.). Відповідно до вимог ст.2 Указу
Президента України №727 передбачено, що
до складу сукупного оподаткованого
доходу за підсумками звітного року
такого платника не включаються доходи,
що обкладаються єдиним податком.
Позивач сплачував єдиний податок за
ставкою 150,00 грн. в місяць встановленою
Калуською міською радою виключно з
врахуванням меж дозволеного Указом
обсягу виручки - 500000 грн. Враховуючи
зазначене сума перевищення в розмірі
30860 грн. повинна оподатковуватися
окремо згідно з нормами чинного
законодавства.

Відповідно до п.п.9.12.2 п.9.12 ст.9 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб"N 889-IV від 22.05.2003 року якщо фізична
особа-суб"єкт підприємницької
діяльності отримує інші доходи, ніж
визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту
(одержаними не за правилами,
встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, тобто не з
згідно з нормами Указу №727 або Декрету
Кабміну "Про прибутковий податок з
громадян"), то такі доходи
оподатковуються за загальними
правилами, встановленими цим Законом.

Згідно п.п.4.2.8 п.4.2 ст.4 даного Закону до
складу загального місячного
оподаткованого доходу, який входить до
складу загального річного
оподатковуваного доходу платника
податку, включається оподатковуваний
дохід (прибуток), не включений до
розрахунку загальних оподатковуваних
доходів попередніх податкових
періодів та самостійно виявлений у
звітному періоді.

Відповідно до п.22.10 цього Закону
розділ IV Декрету Кабінету Міністрів
України від 26 грудня 1992 року N 13-92 "Про
прибутковий податок з громадян" чинний
у частині оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю, який
застосовується з урахуванням положень
пункту 9.12 статті 9 цього Закону та діє
до набрання чинності спеціальним
законом з питань оподаткування
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Так, відповідно до ст.13 вище вказаного
Декрету Кабінету Міністрів України
згідно з цим розділом Декрету
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом при цьому
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) і документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами,
визначеними Головною державною
податковою інспекцією України за
погодженням з Міністерством економіки
України та Державним комітетом України
по сприянню малим підприємствам та
підприємництву.

Відповідно до наказу Головної
державної податкової інспекції
України "Про затвердження Інструкції
про прибутковий податок з громадян"N 12
від 21.04.1993 року якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами у
відсотках до валового доходу,
наведеними в додатку N 6 до цієї
Інструкції, згідно якого норми витрат
при здійсненні будівельних робіт
встановлені у розмірі 50% до суми
валового доходу.

Оскільки позивач не надав податковому
органу первинні документи на
підтвердження понесених ним у 2007 році
та 2008 році витрат від здійснення
підприємницької діяльності, то на
підставі поданої ним заяви такі
витрати обраховувалися відповідно до
додатку №6 вищезазначеної Інструкції в
розмірі 55% від надання послуг вантажним
автотранспортом.

Таким чином, Калуська оДПІ
донарахувала позивачу податок з
доходів фізичних осіб в сумі 53911,07 грн.,
в тому числі: за перше півріччя 2007 року
в розмірі 2083,05 грн. за друге півріччя 2007
року -21674,42 грн., за 2008 рік - 30059,10 грн., за 1
півріччя 2009 року - 94,5 грн.

На підставі вище наведеного, суд
приходить до висновку про
правомірність дій податкового органу
при донарахуванні позивачу податку з
доходів фізичних осіб, отриманого від
підприємницької діяльності за 2007р.,
2008р. та 1 півріччя 2009 року, і винесенні
податкового повідомлення рішення
№/0 від 18.12.2009р.

Щодо донарахування податкових
зобов'язань по податку на додану
вартість суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону
України "Про податок на додану
вартість"особа підлягає обов'язковій
реєстрації як платник податку у разі
коли загальна сума від здійснення
операцій з поставки товарів (послуг), у
тому числі з використанням локальної
або глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300000 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

Згідно із п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3 цього Закону
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з поставки товарів
та послуг, місце надання яких
знаходиться на митній території
України, в тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору) для
погашення заборгованості
заставодавця, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу у
користування лізингоотримувачу
(орендарю). Обєкти оподаткування,
зазначені у ст.3 цього Закону,
оподатковуються за ставкою 20%.

База оподаткування операції з поставки
товарів (послуг) визначається виходячи
з їх договірної (контрактної) вартості,
визначеної за вільними цінами, але не
нижче за звичайні ціни, з урахуванням
акцизного збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг) (п.4.1 ст.4 даного
Закону).

Відповідно до п.п.7.2.8 п.7.2 ст.7 даного
Закону платники податку зобов'язані
вести окремий облік операцій з
поставки та придбання товарів (послуг),
які підлягають оподаткуванню цим
податком, а також які не є об'єктами
оподаткування згідно із статтею 3 та
звільнених від оподаткування згідно із
статтею 5 цього Закону. Зведені
результати такого обліку
відображаються у податкових
деклараціях, форма і порядок
заповнення яких визначаються
відповідно до закону.

Згідно із п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 вказанорго
Закону датою виникнення податкових
зобов'язань з поставки товарів (робіт,
послуг) вважається дата, яка припадає
на податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а в разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування
в касі платника податку, а при
відсутності такої - дата інкасації
готівкових коштів у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт виконання робіт (послуг) платником
податку.

Відповідно до п.9.4. ст.9 Закону України
"Про податок на додану вартість"якщо
обсяг оподатковуваних операцій особи
протягом звітного податкового періоду
перевищує суму, визначену підпунктом
2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не
більше ніж у два рази, така особа
зобов'язана надіслати податковому
органу заяву про реєстрацію протягом
двадцяти календарних днів, наступних
за таким звітним податковим періодом.
Особа, що не надсилає таку заяву у таких
випадках та у такі строки, несе
відповідальність за ненарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Згідно із п.п. "а"п.9.6 ст.9 даного Закону
заява про реєстрацію має бути подана
(надіслана) податковому органу особами,
що підлягають реєстрації згідно з
підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього
Закону, не пізніше двадцятого
календарного дня з моменту досягнення
суми оподатковуваних операцій,
визначеної зазначеним пунктом.

Відповідно до п.п.17.1.2 п.17.1 ст.17 закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами"N 2181-III від 21.12.2000року у разі
коли контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового зобов'язання
платника податків за підставами,
викладеними у підпункті "а" підпункту
4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону,
додатково до штрафу, встановленого
підпунктом 17.1.1 цього пункту, платник
податків сплачує штраф у розмірі
десяти відсотків суми податкового
зобов'язання за кожний повний або
неповний місяць затримки податкової
декларації, але не більше п'ятдесяти
відсотків від суми нарахованого
податкового зобов'язання та не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Оскільки позивач перевищивши у
періоді, що перевірявся, граничний
обсяг виручки від реалізації товарів
(робіт, послуг), з 01.01.2007 року не перейшов
на загальну систему оподаткування, не
зареєструвався платником податку на
додану вартість, у зв'язку з чим не
подавав декларації по даному податку
та не сплачував протягом 2007-2008 та 2009
років ПДВ, то суд приходить до висновку
про правомірність дій Калуської оДПІ
по донарахуванню йому податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість в розмірі 153 563 грн. та штрафних
санкцій в розмірі 76 782 грн. на підставі
податкового повідомлення-рішення
№/0.

Судом також встановлено, що дана виїзна
планова перевірка позивача
проводилася відповідно до плану
проведення комплексних документальних
перевірок СПД на 4 квартал 2009 року на
підставі направлення від 04.12.2009 року
№563 на проведення планової перевірки
даного підприємця. При цьому про
проведення перевірки позивач
повідомлявся, про що свідчить його
розписка від 04.12.2009 року.

На підставі п.1 ч.1 ст.11 Закону України
"Про державну податкову службу в
Україні"N 509-XII від 04.12.1990 року органи
державної податкової служби у
випадках, в межах компетенції та у
порядку, встановлених законами
України, мають право здійснювати
планові та позапланові виїзні
перевірки своєчасності, достовірності,
повноти нарахування і сплати податків
та зборів (обов'язкових платежів),
додержання валютного законодавства
юридичними особами, їх філіями,
відділеннями, іншими відокремленими
підрозділами, що не мають статусу
юридичної особи, а також фізичними
особами, які мають статус суб'єктів
підприємницької діяльності чи не мають
такого статусу, на яких згідно із
законами України покладено обов'язок
утримувати та/або сплачувати податки і
збори (обов'язкові платежі), крім
Національного банку України та його
установ (далі - платники податків);

Плановою виїзною перевіркою
відповідно до ст.11-1 даного Закону
вважається перевірка платника
податків щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати ним податків та зборів
(обов'язкових платежів), яка
передбачена у плані роботи органу
державної податкової служби і
проводиться за місцезнаходженням
такого платника податків чи за місцем
розташування об'єкта права власності,
стосовно якого проводиться така
планова виїзна перевірка. Така
перевірка проводиться за сукупними
показниками фінансово-господарської
діяльності платника податків за
письмовим рішенням керівника
відповідного органу державної
податкової служби не частіше одного
разу на календарний рік.

Право на проведення планової виїзної
перевірки платника податків надається
лише у тому випадку, коли йому не
пізніше ніж за десять днів до дня
проведення зазначеної перевірки
надіслано письмове повідомлення із
зазначенням дати початку та закінчення
її проведення.

З урахуванням наведеного судом не
встановлено порушення щодо порядку та
підстав проведення планової переврки
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

За змістом ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином на підставі вище
наведеного суд приходить до
переконливого висновку про те, що
відповідач діяв в межах повноважень та
у спосіб, що передбачений Конституцією
та Законами України, а отже й прийняті
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення є обґрунтованими та
підтверджується обставинами у справі,
а позовні вимоги є безпідставними та
такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
Микитюк Р.В.

Постанова складена в повному
обсязі 23.06.2014 року.