Справа № 810/6428/13-а
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/6428/13-а Головуючий у
1-й інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря
- Костюченка М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 24
лютого 2014 року за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВАП-БУД» до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області, третя особа - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Фасдерм-сервіс» про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 24 лютого 2014
року позовні вимоги задоволено в
повному обсязі.

Відповідач, не погоджуючись із
зазначеною постановою, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить суд скасувати постанову
та прийняти нову, якою у задоволені
адміністративного позову відмовити
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи,
Броварською ОДПІ проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «ВАП-БУД» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ «Фасадрем-сервіс» за вересень та
жовтень місяці 2011 року, за результатами
чого складено акт від 06.06.2013 №485/22-4/30356126.

В даному акті відображено, допущені
позивачем порушення податкового
законодавства, а саме: порушення
позивачем пунктів 198.1, 198.3 статті 198,
пунктів 201.1, 201.4 статті 201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
позивачем завищено податковий кредит
на загальну суму 1933017,40 грн., у тому
числі за вересень 2011 року на суму 1117624,00
грн. та за жовтень 2011 року на суму 815393,40
грн., що у свою чергу призвело до
заниження податкових зобов'язань з
податку на додану вартість на загальну
суму 1933017,40 грн., у тому числі за
вересень 2011 року на суму 1117624,00 грн. та
за жовтень 2011 року на суму 815393,40 грн.;
нікчемність договорів, укладених між
ТОВ «ВАП-БУД» та ТОВ «Фасадрем-сервіс».

Керуючись висновками акту перевірки та
відповідно до підпункту 54.3.2 пункту 54.3
статті 54 Податкового кодексу України,
контролюючим органом прийнято
податкове повідомлення-рішення від
25.06.2013 № , згідно з яким позивачу
збільшено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість на суму 2899525
грн, у тому числі, за основним платежем -
1933017 грн та за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 966508 грн.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку
податкового органу та з метою їх
відновлення ТОВ «ВАП-БУД» звернулося
за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
матеріалами справи підтверджується
реальне виконання договорів та наявні
податкові накладні, які відповідають
вимогам законодавства, самі договори
невизнані судом недійсними та не
встановлено факт їх нікчемності, а
відтак, оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є протиправним та
підлягає скасуванню.

На думку колегії суддів позиція суду
першої інстанції є вірною з огляду на
наступне.

Згідно з ст. 180 ПК України платником
податку є: 1) будь-яка особа, що
провадить господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу; 2)
будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку; 3) будь-яка особа, що ввозить
товари на митну територію України в
обсягах, які підлягають оподаткуванню,
та на яку покладається
відповідальність за сплату податків у
разі переміщення товарів через митний
кордон України відповідно до Митного
кодексу України.

Згідно зі ст. 185 ПК України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); г) вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); ґ) з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, д)
з метою оподаткування цим податком до
імпорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг)
з-під митного режиму магазину
безмитної торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України, для їх подальшого
вільного обігу на території України; е)
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

В результаті дослідження матеріалів
справи та наданих позивачем доказів на
спростування висновків суду першої
інстанції, судова колегія вважає за
необхідне вказати на наступне.

Відповідно до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02 червня 2011 року з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясовувати,
зокрема, обставини щодо руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

На підтвердження здійснення
господарських операцій з
контрагентами, позивачем надано:
договір підряду, а саме: договори
підряду від 02.08.2011 №02/08-11 (том І а.с.60-62),
від 12.09.2011 №12/09-11 (том І а.с.95-97), від 13.09.2011
№13/09/11 (том І а.с.104-106), від 14.09.2011 №14/09-11
(том І а.с.125-127), від 15.09.2011 №15/09-11 (том І
а.с.131-133), від 16.09.2011 №16/09-11 (том І а.с.140-142),
від 23.09.2011 №23/09-11 (том І а.с.150-152), від
17.09.2011 №17/09-11 (том І а.с.175-177), від 28.05.2011
№28/05-11(том І а.с.180-182), від 29.05.2011 №29/05-11
(том І а.с.185-187), від 14.09.2011 №14/09-11 (том І
а.с.202-204), від 30.05.2011 №30/05-11 (том І а.с.229-231),
від 05.08.2011 №05/08-11(том ІІ а.с.18-21), від
10.10.2011 №10/10-11(том ІІ а.с.62-64), від 11.10.2011
№11/10-11 (том ІІ а.с.78-80); довідки про
вартість виконаних будівельних робіт
форми КБ-3; акти приймання виконаних
будівельних робіт форми КБ-2в; акти на
проектні (вишукувальні) роботи форми 2-П
за вересень та жовтень місяці 2011 року
(том І а.с.63-89, 98-102, 107-123, 128, 129, 134-138, 143-148,
153-171, 177, 183, 188-199, 205-225, 232-250, том ІІ а.с.1-12,
21-56, 65-75, 81-85); податкові накладні від
30.09.2011 №96, від 30.09.2011 №132, від 30.09.2011 №119,
№121, від 30.09.2011 №123, №136, №137, від 30.09.2011
№124, №125, №126, №127, №128, від 30.09.2011 №129, від
30.09.2011 №130, від 30.09.2011 №131, від 30.09.2011 №132,
від 30.09.2011 №133, від 30.09.2011 №135, №134, №120,
від 31.10.2011 №91, №92, №93, №94, №103, від
31.10.2011 №95, №96, №97, №98, №99, від 31.10.2011 №101,
№102, від 31.10.2011 №100 (том І а.с.90-94, 103, 124, 130,
139, 149, 172-174, 179, 184, 200, 201, 226-228, том ІІ а.с.13-17,
57-61, 76, 77, 86).

На вимогу суду апеляційної інстанції
представником позивача надано
первинні документи, що додатково
відображають реальність здійснення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом ТОВ
«Фасадрем-сервіс» (т.7-17).

Так, дослідивши матеріали справи та
підсумовуючи вище викладене судова
колегія дійшла висновку, що податкові
накладні, які містяться в матеріалах
справи мають усі реквізити згідно
Наказу Міністерства фінансів України
№ 1379 від 01.11.2011 «Про затвердження форми
Податкової накладної та Порядку її
заповнення», також належним чином
оформленні інші первинні документи.

Окрему увагу слід звернути на те, що для
встановлення факту вчинення правочину
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства,
зокрема, з метою ухилення від сплати
податків, необхідно встановити
необґрунтованість отриманої платником
податків податкової вигоди, наприклад,
внаслідок її виникнення не у зв'язку із
здійсненням реальної підприємницької
або іншої економічної діяльності.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач має належним чином оформлені
податкові накладні, які повністю
відповідають вимогам Податкового
кодексу України, та відображають зміст
господарських операцій, в результаті
яких вони складені, та правомірно
включив до складу податкового кредиту
суму податку на додану вартість по
вищевказаним податковим накладним.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

На момент здійснення правовідносин
товариство-контрагент позивача було
зареєстроване як юридична особа та
платник податку на додану вартість.

Рішеннями Європейського суду з прав
людини у справах Інтерсплав проти
України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес»
АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03)
і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії
(2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до
ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
підлягають застосуванню судами як
джерела права, визначено, що платника
податку не може бути позбавлено права
на бюджетне відшкодування ПДВ за
відсутності доказів того, що його було
залучено до протиправної діяльності,
пов'язаної з незаконним отриманням
бюджетного відшкодування; при цьому
платник ПДВ не повинен нести
відповідальність за зловживання,
вчинені його постачальниками, якщо
платник ПДВ не знав про такі
зловживання і не міг про них знати.

При цьому, з огляду на принцип
персональної відповідальності
платника податку право на податковий
кредит не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Тобто якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи, а тому сама по собі несплата
податку (у тому числі внаслідок
ухилення від сплати) не може бути
підставою для відмови у праві платника
податку на податковий кредит за
наявності факту здійснення
господарської операції. Аналогічна
правова позиція викладена в постанові
Верховного суду України від 31.01.2011 у
справі за позовом ЗАТ «Мукачівський
лісокомбінат» до Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Закарпатській області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення.

Окрім того, слід зазначити, що поняття
«добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у суб'єкта господарювання
додаткового обов'язку з контролю за
дотриманням його контрагентами правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
зобов'язань (аналогічна правова
позиція викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
26.09.2012 у справі № К/9991/5398/12).

Водночас, суд апеляційної інстанції не
погоджується з твердженнями
відповідача про нікчемність
правочинів між позивачем та його
контрагентом і вважає такі доводи
відповідача необґрунтованими і
безпідставними, з огляду на
відсутність належного документального
підтвердження завідомо умисної мети і
факту спрямованості правочинів на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, АР Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним, з чим частина перша ст.
228 ЦК пов'язує визначення порушення
публічного порядку.

Наведене дає змогу колегії суддів
стверджувати, що позиція перевірка
автентичності підписів на кожному
документі, представленому
контрагентом, виходить за межі
розумної обачливості позивача. Адже
платник не може проводити
почеркознавчу експертизу під час
здійснення підприємницької
діяльності, на нього не може бути
покладено надмірний тягар доказування
своєї добросовісності. Водночас,
належних та переконливих доказів того,
що особа, яка підписала податкові
накладні та інші документи від імені
контрагента позивача, не мала
відповідних повноважень, а також того,
що про ці обставини було відомо або
мало бути відомо позивачеві,
податковим органом не надано.

Натомість, як вбачається з наданих до
суду апеляційної інстанції матеріалів,
а саме заяви ОСОБА_2 адресованої ДПІ у
Деснянському районі міста Києва та
нотаріально посвідченої заяви даної
особи, останній вказує на те, що під
психологічним тиском в нього були
відібрано пояснення, проти яких на
даний час заперечує.

Разом з тим, як вірно констатовано
судом першої інстанції, в протоколі
допиту свідка від 16.02.2013 громадянин
ОСОБА_2 зазначив, що будь-яких
фінансово-господарських документів
(договорів, актів виконаних робіт,
податкових накладних, довіреностей
тощо) від імені ТОВ «Фасадрем-Сервіс»
не підписував. Поряд з цим, як зазначено
в Акті перевірки, відповідно до
пояснень громадянина ОСОБА_2,
відібраних старшим оперуповноваженим
спецпідрозділу БКОЗ УСБУ у м. Києві
старшим лейтенантом ОСОБА_3 14.06.2012,
громадянин ОСОБА_2 вказав, що за
вказівкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5, він
неодноразово відвідував офісне
приміщення за адресою вул. Жилянська
87/3, м. Київ де підписував від імені ТОВ
«Фасадрем-сервіс»
фінансово-господарські документи, а
саме договори, акти виконаних робіт,
накладні, податкові накладні,
фінансові відомості, разові
довіреності, векселя тощо.

Наведені обставини, позбавляють суд
апеляційної інстанції прийняти до
уваги даний доказ, як належний та
допустимий.

Жодних доказів того, що заперечуванні
правочини були спрямовані саме на
порушення конституційних прав та
свобод людини і громадянина,
пошкодження чи незаконне заволодіння
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади відповідач не
надав.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

Згідно до частини першої ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права, при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суд апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 24 лютого 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя
Троян Н.М.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.