Справа № 11/460/08-АП; СН/808/11/14
Суддя: Дуляницька Світлана Мефодіївна
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року 11год. 59хв. Справа №
11/460/08-АП Провадження №СН/808/11/14
м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд в складі головуючого судді
Дуляницької СМ., за участю секретаря
судового засідання Ширшова А.А. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

прокурор: Демиденко Д.А.

позивач: представник ОСОБА_1

відповідач: представник не прибув;

треті особи: представники не прибули;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом :

Прокуратури м.Запоріжжя в інтересах
держави в особі Державного
підприємства "Підприємства
Вільнянської виправної колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Запорізькій області
(№20)"

до Вільнянської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області,

треті особи: Вільнянський районний
відділ земельних ресурсів Запорізької
області, Вільнянський міський відділ
земельних ресурсів Запорізької
області

про визнання недійсними та скасування
податкових повідомлень - рішень,
рішення №960/10/15 від 20.03.2008 та акту
перевірки, -

ВСТАНОВИВ:

Запорізький прокурор з нагляду за
додержанням законів при виконанні
судових рішень у кримінальних справах
звернувся до суду в інтересах держави в
особі органу уповноваженого державою
здійснювати відповідні функції в
спірних відносинах: Державного
департаменту України з питань
виконання покарань в особі Державного
підприємства "Підприємство
Вільнянської виправної колонії УДДУ
ПВП у Запорізькій області № 20" (далі -
позивач) з позовом до Вільнянської
міжрайонної державної податкової
інспекції Запорізької області (далі -
відповідач) про визнання недійсними та
скасування: податкових
повідомлень-рішень № /0 від 22
лютого 2008 року, № /1 від 20 березня
2008 року, № /0 від 22 лютого 2008 року,
№ /1 від 20 березня 2008 року, №
/0 від 22 лютого 2008 року, № /1
від 20 березня 2008 року; акту перевірки №
67/15-08680069 від 18 лютого 2008 року; рішення
«Про результати розгляду первинної
скарги» № 960/10/15 від 20 березня 2008 року (в
редакції уточнення позовних вимог та
ухвали Господарського суду
Запорізької області від 14 січня 2009 року
про роз'єднання позовних вимог).

Судом в порядку ст. 55 КАС України
допущено заміну сторін їх
правонаступниками: Запорізького
прокурора з нагляду за додержанням
законів при виконанні судових рішень у
кримінальних справах - замінено на
Прокуратуру м.Запоріжжя; Державне
підприємство "Підприємство
Вільнянської виправної колонії УДДУ
ПВП у Запорізькій області № 20" замінено
на Державне підприємство "Підприємство
Вільнянської виправної колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Запорізькій області
(№20)" (далі по тексту постанови -
позивач); Вільнянську міжрайонну
державну податкову інспекцію
Запорізької області замінено на
Вільнянську об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області (далі по тексту постанови -
відповідач).

Провадження в даній адміністративній
справі відкрито ухвалою судді
Господарського суду Запорізької
області від 04.07.2008 року.

Постановою Господарського суду
Запорізької області від 08 квітня 2009
року позов задоволено частково.
Скасовано податкові
повідомлення-рішення № /0 від 22
лютого 2008 року, № /1 від 20 березня
2008 року, № /0 від 22 лютого 2008 року,
№ /1 від 20 березня 2008 року, №
/0 від 22 лютого 2008 року, № /1
від 20 березня 2008 року. В іншій частині
позову відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 13 травня 2010 року постанову
Господарського суду Запорізької
області від 08 квітня 2009 року залишено
без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
від 12.03.2014 року скасовано постанову
Господарського суду Запорізької
області від 08.04.2009 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 13.05.2010 року,
справу направлено на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Прокурор та представник позивача в
судовому засіданні зазначили, що у
зв'язку з відсутністю у позивача
правовстановлюючих документів, які б
встановлювали право власності або
постійного користування земельною
ділянкою, відсутній предмет
оподаткування. Вважають безпідставним
застосування податковим органом
п.п.17.1.7. ст.17 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" №2181-111 від 20.12.2000р. в
частині застосування штрафних санкцій
за порушення строків оплати суми
узгодженого податкового зобов'язання.
Вказали, що позивач не сплачував сум
земельного податку. Просять
адміністративний позов задовольнити у
повному обсязі.

Від відповідача надійшло клопотання
про розгляд справи за відсутності його
представника. Проти позовних вимог
заперечує (а.с.107 том 2).

Представники третіх осіб в судове
засідання не прибули, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлялися
належним чином.

Вислухавши пояснення прокурора та
представника позивача, з'ясувавши
обставини справи та перевіривши їх
доказами, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Працівники відповідача провели
невиїзну документальну перевірку
позивача з питання своєчасності
погашення узгоджених сум земельного
податку за період з 30 травня 2005 року по
30 серпня 2007 року та своєчасності сплати
узгодженого податкового зобов'язання
по комунальному податку за період з 20
листопада 2006 року по 28 січня 2008 року, за
результатами якої був складений акт №
67/15-08680069 від 18 лютого 2008 року (а.с.90 том 2).

За висновками акта перевірки позивачем
були порушені вимоги статті 17 Закону
України "Про плату за землю", підпункту
5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами", що мало
вираз у несвоєчасній сплаті податкових
зобов'язань із земельного податку,
узгоджених згідно розрахунків
земельного податку за 2005 рік (№ 684 від 31
січня 2005 року), за 2006 рік (№1106 від 31
січня 2006 року), за 2007 рік (№1316 від 31
січня 2007 року) та згідно податкового
повідомлення-рішення № від 13
жовтня 2006 року (форма "Р").

22 лютого 2008 року Вільнянська ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області на підставі
вказаного акта перевірки прийняла
податкове повідомлення - рішення №
3/0, яким на підставі підпункту 17.1.7
пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" за
затримку на 29 календарних днів
граничного строку сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання із
земельного податку в розмірі 1108,78 грн.
застосувала до позивача штраф у
розмірі 10 % в сумі 110,88 грн.

22 лютого 2008 року Вільнянська ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області на підставі
вказаного акта перевірки прийняла
податкове повідомлення - рішення №
3/0, яким на підставі підпункту 17.1.7
пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" за
затримку на 72 календарних дні
граничного строку сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання із
земельного податку в розмірі 30584,35 грн.
застосувала до позивача штраф у
розмірі 20 % в сумі 6116,89 грн.

22 лютого 2008 року Вільнянська ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області на підставі
вказаного акта перевірки прийняла
податкове повідомлення - рішення №
3/0, яким на підставі підпункту 17.1.7
пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" за
затримку на 800 календарних днів
граничного строку сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання із
земельного податку в розмірі 105407,50 грн.
застосувала до позивача штраф у
розмірі 50 % в сумі 52703,75 грн.

Вказані податкові
повідомлення-рішення оскаржувались
позивачем в адміністративному порядку,
за наслідками якого Вільнянська ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області прийняла рішення
№ 960/10/15 від 20 березня 2008 року "Про
результати розгляду первинної скарги",
яким скаргу позивача залишила без
задоволення, а оспорювані податкові
повідомлення-рішення - без змін.

Даючи оцінку оскаржуваним рішенням та
акту, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту "в" ч.1 ст.96
Земельного кодексу України (в редакції,
що діяла на дату виникнення спірних
правовідносин), землекористувачі
зобов'язані своєчасно сплачувати
земельний податок або орендну плату.

Статтею 125 Земельного кодексу України
(в редакції, що діяла на дату виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору
оренди і його державної реєстрації. А
згідно ч.1 ст.126 цього Кодексу, право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами. Форми державних актів
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про плату
за землю" (що діяв на дату виникнення
спірних правовідносин), використання
землі в Україні є платним. Плата за
землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель. А частиною 2 цієї статті
Закону передбачено, що власники
земельних ділянок, земельних часток
(паїв) та землекористувачі, крім
орендарів та інвесторів - учасників
угоди про розподіл продукції,
сплачують земельний податок.

Статтею 5 цього Закону визначено, що
об'єктом плати за землю є земельна
ділянка, а також земельна частка (пай),
яка перебуває у власності або
користуванні, у тому числі на умовах
оренди; а суб'єктом плати за землю
платником) є власник земельної ділянки,
земельної частки (паю) і
землекористувач, у тому числі орендар.

Земельна ділянка площею 41,3393га, на якій
розташовані як підприємство позивача,
так і Вільнянська виправна колонія №20,
знаходиться у користуванні
Вільнянської виправної колонії №20
згідно Державного акта на право
постійного користування землею ІІ-ЗП
№002996, виданого 10.09.2004 на підставі
рішення Вільнянської міської Ради
народних депутатів від 08.07.04 №10 (а.с.69-73
том 1).

Позивач по справі не є користувачем
землі, йому не встановлювались межі
земельної ділянки в натурі, не
складався проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки і не
затверджувався цей проект місцевими
органами влади (ст. 123 Земельного
кодексу України). Крім цього позивачу
не здійснювалась грошова оцінка
земельної ділянки. З огляду на
викладене позивач не є платником
земельного податку.

Поряд з обумовленим, суд зазначає таке.

Як вбачається акту перевірки,
документами, на підставі яких
здійснено сплату податкового
зобов'язання із земельного податку,
Вільнянська ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області
визначила уточнюючі розрахунки № 7111
від 01 червня 2007 року, № 10533 від 08 серпня
2007 року, № 10546 від 08 серпня 2007 року та №
10848 від 10 серпня 2007 року.

Згідно із пунктом 3 частини 1, частини 3
статті 9 Закону України "Про систему
оподаткування" (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) платники податків і
зборів (обов'язкових платежів)
зобов'язані сплачувати належні суми
податків і зборів (обов'язкових)
платежів у встановлені законами
терміни. Обов'язок юридичної особи щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів) припиняється із сплатою
податку, збору (обов'язкового платежу)
або його скасуванням або списанням
податкової заборгованості відповідно
до Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Виходячи із змісту підпункту 4.1.1 пункту
4.1 статті 4, підпункту 5.3.1 пункту 5.3
статті 5 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), платник податків
самостійно обчислює суму податкового
зобов'язання, яку зазначає у податковій
декларації, та зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 5.1
статті 5 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) податкове зобов'язання,
самостійно визначене платником
податків у податковій декларації,
вважається узгодженим з дня подання
такої податкової декларації. Зазначене
податкове зобов'язання не може бути
оскаржене платником податків в
адміністративному або судовому
порядку. Якщо у майбутніх податкових
періодах (з урахуванням строків
давності, визначених статтею 15 цього
Закону) платник податків самостійно
виявляє помилки у показниках раніше
поданої податкової декларації, такий
платник податків має право надати
уточнюючий розрахунок.

У разі, коли платник податків не
сплачує узгоджену суму податкового
зобов'язання протягом граничних
строків, визначених цим Законом, такому
платнику податку загрожує
прогресуючий штраф (підпункт 17.1.7
пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин)), який залежить
від кількості днів, наступних за
останнім днем граничного строку сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання.

Таким чином, при поданні уточнюючого
розрахунку відсутній об'єкт
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, передбачених підпунктом 17.1.7
пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами",
оскільки подання уточнюючого
розрахунку не є сплатою узгодженої
суми податкового зобов'язання, у той
час як нарахування штрафних санкцій на
підставі вищезазначеного пункту
залежить від суми погашеного
податкового боргу та кількості днів
затримки сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання.

Отже, для застосування штрафу,
передбаченого підпунктом 17.1.7 пункту 17.1
статті 17 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами", необхідна
наявність двох підстав: 1) наявність
узгодженої суми податкового
зобов'язання; 2) несплата цієї
узгодженої суми податкового
зобов'язання при затримці на
відповідну кількість календарних днів,
наступних за останнім днем граничного
строку сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання.

Прокурор та представник позивача в
судовому засідання пояснили, що
позивач не сплачував сум зобов'язань,
зазначених у поданих розрахунках за
землю. А відтак, у відповідача були
відсутні підстави для нарахування
штрафних санкцій.

Щодо покликання відповідача на п. 3.11.2
Інструкції про порядок нарахування та
погашення пені за платежами, що
контролюються органами державної
податкової служби, затв. Наказом
Державної податкової інспекції
України № 290 від 11.06.2003, зареєстр. в
Міністерстві юстиції України 27 червня
2003 р. за № 522/7843, суд зазначає, що
вказаною Інструкцією встановлюється
порядок ведення органами державної
податкової служби обліку нарахування
та погашення пені, що справляється з
платника податків у зв'язку з
несвоєчасним погашенням узгодженого
податкового зобов'язання.
Оскаржуваними в даній справі
податковими повідомленнями-рішеннями
позивачу визначено суми штрафу в
порядку пп. 17.1.7 п. 17 ст. 17 Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами", а не
нараховано пеню.

За таких обставин, податкові
повідомлення-рішення № /0 від 22
лютого 2008 року, № /1 від 20 березня
2008 року, № /0 від 22 лютого 2008 року,
№ /1 від 20 березня 2008 року, №
/0 від 22 лютого 2008 року, № /1
від 20 березня 2008 року є протиправними
та підлягають скасуванню.

Позовні вимоги в частині визнання
недійсними та скасування акту
перевірки № 67/15-08680069 від 18 лютого 2008
року та рішення "Про результати
розгляду первинної скарги" № 960/10/15 від
20 березня 2008 року не підлягають
задоволенню з огляду на таке.

Наслідком розв'язання
публічно-правового спору по суті має
бути захист порушеного суб'єктивного
права позивача.

Обов'язковою ознакою
нормативно-правового акту чи правового
акту індивідуальної дії є створення
юридичних наслідків у формі прав,
обов'язків, їх зміни чи припинення.

Акт перевірки не несе ніяких правових
наслідків для позивача, оскільки за
своєю суттю є інформаційною довідкою
та може бути доказом у
адміністративній справі відповідно до
норм ст.69 КАС України. Рішення про
результати розгляду скарги є частиною
процесу реалізації податковим органом
повноважень, наданих йому чинним
законодавством.

Виключно результат реалізації
повноваження податкового органу
(податкове повідомлення-рішення), а не
процес реалізації його повноважень
може бути об'єктом судового оскарження.

За наведених обставин, позовні вимоги
слід задовольнити частково.

Судові витрати на користь позивача не
присуджуються, оскільки з
адміністративним позовом звернувся
прокурор в інтересах держави в особі
позивача і при зверненні до суду
судовий збір не сплачувався.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення №
/0 від 22.02.2008, № /1 від 20.03.2008, №
/0 від 22.02.2008, № /1 від 20.03.2008, №
/0 від 22.02.2008, № /1 від 20.03.2008.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
С.М.Дуляницька