Справа № К-5864/10-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2014 р. м. Київ
К-5864/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
територіального управління Державної
судової адміністрації в Чернівецькій
області на постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 01 грудня 2009 року в справі за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до
Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України,
Державної судової адміністрації
України, територіального управління
Державної судової адміністрації в
Чернівецькій області про стягнення
недоотриманої заробітної плати та
грошового утримання,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2008 року позивачі звернулися в
суд з вказаним адміністративним
позовом й зазначали, що в порушення
вимог законодавства їм як суддям
районного суду не в повному обсязі
виплачувалась заробітна плата з червня
2005 року по червень 2008 року.

Просили стягнути з Міністерства
фінансів України за рахунок коштів
Державного бюджету України
заборгованість по заробітній платі.

Постановою Першотравневого районного
суду міста Чернівці від 16 грудня 2008
року позов задоволено: стягнуто з
Міністерства фінансів України за
рахунок коштів Державного бюджету
України, шляхом списання цих коштів з
розрахункового рахунку Державного
казначейства України суми
недоотриманої заробітної плати з
червня 2005 року по червень 2008 року на
користь ОСОБА_11 - 63 520,21 грн., ОСОБА_12 - 67
424,27 грн., ОСОБА_4 - 68 293,21 грн., ОСОБА_8 - 126
920,07 грн., ОСОБА_9 - 65 807,83 грн., ОСОБА_7 - 68
122,06 грн., ОСОБА_10 - 60 551,08 грн., ОСОБА_5 - 70
765,49 грн., ОСОБА_6 - 66 573,16 грн.; стягнуто з
Міністерства фінансів України за
рахунок коштів Державного бюджету
України шляхом списання цих коштів з
розрахункового рахунку Державного
казначейства України суми
недоотриманого грошового утримання з
червня 2005 року по червень 2008 року на
користь ОСОБА_8 - 114 228,06 грн. та ОСОБА_5 - 63
688,94 грн..

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01 грудня 2009
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким позов
задоволено частково: стягнуто з
територіального управління Державної
судової адміністрації в Чернівецькій
області суми недоотриманої заробітної
плати, з урахуванням податків, що
підлягають утриманню, за період з
червня 2005 року по червень 2008 року
включно на користь ОСОБА_11 - 63 320,21 грн.,
ОСОБА_12 - 67 424,27 грн., ОСОБА_4 - 68 293,21 грн.,
ОСОБА_8 - 126 920,07 грн., ОСОБА_9 - 65 807,83 грн.,
ОСОБА_7 - 68 122,06 грн., ОСОБА_10 - 60 551,08 грн.,
ОСОБА_5 - 70 765,49 грн., ОСОБА_6 - 66 573,16 грн.;
стягнуто з територіального управління
Державної судової адміністрації в
Чернівецькій області суми
недоотриманого щомісячного грошового
утримання суддів з червня 2005 року по
червень 2008 року на користь ОСОБА_8 - 114
228,06 грн. та ОСОБА_5 - 63 688,94 грн..

У касаційній скарзі територіальне
управління Державної судової
адміністрації в Чернівецькій області,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм матеріального та
процесуального права, просило
скасувати судове рішення та ухвалити
нове про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що позивачі отримували заробітну плату
з 01 липня 2005 року по день звернення до
суду в меншому розмірі, ніж це
передбачено законом, а тому їх позовні
вимоги є обґрунтованими.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 працюють суддями
Шевченківського районного суду міста
Чернівці, а ОСОБА_4 - суддею
Садгірського районного суду міста
Чернівці.

Частиною першою статті 44 Закону
України «Про статус суддів», чинною на
час виникнення спірних правовідносин,
було встановлено, що заробітна плата
суддів складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.

Підпунктом 2 пункту 2 постанови
Кабінету Міністрів України від 13
грудня 1999 року № 2288 «Про впорядкування
умов оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, місцевого
самоврядування та їх виконавчих
органів, органів прокуратури, судів та
інших органів» надано право керівникам
судів у межах установленого фонду
оплати праці здійснювати преміювання
працівників відповідно до їх
особистого вкладу в загальні
результати роботи в межах фонду
преміювання, утвореного у розмірі
тримісячного фонду оплати праці та
економії фонду оплати праці.

Тобто, для преміювання суддів на
підставі положень зазначеної
постанови необхідна наявність рішення
керівника суду про таке преміювання з
визначенням конкретного розміру
премії відповідно до особистого вкладу
в загальні результати роботи.

Указом Президента України від 10 липня
1995 року № 584 «Про додаткові заходи щодо
соціального захисту суддів» для суддів
передбачена надбавка за високі
досягнення у праці та виконання
особливо важливої роботи в розмірі до 75
відсотків посадового окладу з
урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас.

Її призначення та розмір, при
застосуванні зазначеного
нормативно-правового акту, також
повинно відбуватися індивідуально,
залежно від досягнень у праці та
виконання особливо важливої роботи.
При відсутності підстав для
призначення надбавки вона не
призначається.

Указом Президента України від 5 березня
2002 року № 220 «Про деякі заходи
матеріального забезпечення суддів у
зв'язку з додатковим навантаженням»
було передбачено збільшення
посадового окладу на 50 відсотків,
надбавку за напруженість та складність
роботи в розмірі до 80 відсотків та
надбавку за почесне звання «Заслужений
юрист України» в розмірі 30 відсотків.

Тобто, на підставі наведеного Указу
призначення та розмір надбавки за
напруженість та складність роботи в
розмірі до 80 відсотків також
встановлювалися індивідуально.

Суди попередніх інстанцій при розгляді
справи не з'ясували, чи призначались
позивачам зазначені надбавки та в яких
розмірах, не витребували та не
дослідили з цих питань відповідних
наказів чи інших документів, та без
належної оцінки погодилися з наданим
висновком експертного дослідження,
затвердженим 02 вересня 2008 року.

Крім цього, вимоги ОСОБА_8 та ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості в частині
виплати довічного грошового утримання
не є вимогами по виплаті заробітної
плати, а тому щодо цих позовних вимог
підлягають застосуванню строки
звернення до суду.

Відповідно до вимог статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства Укра
їни, суд вживає передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи (частина чет верта).
Суд повинен запропонувати особам, які
беруть участь у справі, подати докази
або з власної ініціативи витребувати
докази, яких, на думку суду, не вистачає
(частина п'ята).

Стягуючи з суб'єкта владних
повноважень довічне грошове утримання
судді суди по передніх інстанцій, в
порушення вимог процесуального
законодав ства, не з'ясували дотримання
строку звернення до адміністративного
суду та думку відповідача з приводу
можливого застосування положень про
цесуального закону, встановленого
чинною на той час редакцією статей 99, 100
Кодексу адміністративного судочинства
Укра їни.

Також суди попередніх інстанцій
помилково розглянули справу за позовом
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7,
ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в
одному провадженні, оскільки позовна
заява має подаватися до суду кожним із
позивачів окремо та має бути
розглянута індивідуально щодо кожного
з них.

Відповідно до положень статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про до-стовірність того чи
іншого доказу.

Наведені порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, відповідно до
частини другої статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій і направлення справи на
новий судовий розгляд.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу територіального
управління Державної судової
адміністрації в Чернівецькій області
задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01 грудня 2009
року та постанову Першотравневого
районного суду міста Чернівці від 16
грудня 2008 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/