Справа № 802/1624/14-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 червня 2014 р. справа №
802/1624/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання:
Медвідь І.О.,

представника позивача:
Данилюка В.М.,

представника відповідача:
Андрієнко І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Вінницького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Комунального
підприємства "Барське районне бюро
технічної інвентаризації" (далі - КП
«Барське РБТІ») про стягнення
адміністративно-господарських санкцій

в с т а н о в и в :

В травні 2014 року до Вінницького
окружного адміністративного суду
звернулось Вінницьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів з позовом до КП «Барське
РБТІ» про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що в порушення статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
відповідач не виконав встановленого
нормативу робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів у 2013
році, в зв'язку з чим зобов'язаний
сплатити адміністративно-господарські
санкції у сумі 18125,00 грн. та пені в
розмірі 163,20 грн.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі, посилаючись на
обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти задоволення
позовних вимог. В обґрунтування своєї
позиції зазначив, що при поданні КП
«Барське РБТІ» звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
від 26.02.2014 року, вказано, що
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
становить 8 осіб (з урахуванням
округлень до цілого значення), в той
час, як у вищевказаному підприємстві,
на момент подання звітності, фактично
працювало лише 7 осіб, що
підтверджується довідкою відповідача
від 26.02.2014 року про надання інформації
позивачу про те, що в січні 2013 року в
штаті КП «Барське РБТІ» працювало 15
чоловік, в тому числі одна особа, яка
має інвалідність, однак в зв'язку із
змінами в законодавстві та скороченням
чисельності працівників, з 31.01.2013 року
було звільнено 8 чоловік, в тому числі і
одну особу, яка має інвалідність.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані у справу
докази, надавши їм юридичну оцінку, суд
прийшов до висновку про те, що в
задоволенні позовних вимог слід
відмовити з огляду на наступне.

КП «Барське РБТІ», як роботодавець, що
використовує найману працю,
зобов'язане виконувати соціальні
програми щодо охорони прав
малозахищених верств населення, в тому
числі інвалідів, зокрема шляхом
створення чи виділення робочих місць
для працевлаштування інвалідів згідно
законодавства України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в України" (надалі - Закон №
875), для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до звіту КП «Барське
районне бюро технічної
інвентаризації» про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
(а.с. 4), середньомісячна кількість
штатних працівників облікового складу
за рік становить 8 осіб,
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 0 особи, кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог ст. 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" - 0
осіб; фонд оплати праці штатних
працівників становить 290,0 тис. грн.,
середньорічна заробітна плата
штатного працівника становила 36250 грн.

На думку позивача, відповідач не
виконав норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів у
кількості 1 робочого місця і, як
наслідок, не розрахував в 06 рядку Звіту
суму адміністративно-господарських
санкцій в розмірі однієї
середньорічної заробітної плати - 18125
грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно зі ст. 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліде не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

На підставі вищезазначеного можна
зробити висновок про те, що
підприємство повинне виділити і
створити робочі місця для інвалідів
якщо на ньому працює від 8 до 15 осіб.

Суд бере до уваги, що згідно довідки про
надання інформації Вінницькому
обласному відділенню фонду
соціального захисту інвалідів (а.с.5) в
січні 2013 р. в штаті КП «Барське РБТІ»
працювало 15 чоловік, в тому числі 1
інвалід - ОСОБА_3 У зв'язку із змінами в
законодавстві та скороченням
чисельності працівників підприємства
з 31.01.2013 р. було звільнено 8 чоловік у
тому числі ОСОБА_3 за угодою сторін. З
01.02.2013 р. по даний час у штаті
підприємства БТІ рахується 7 чоловік.

З матеріалів справи видно, що станом на
01.02.2013 р. у відповідача кількість
персоналу становить 7 чоловік (а. с. 7).

Крім того, відповідно до наказів (а. с.
25-29) видно, що відповідачем було
звільнено 8 працівників.

Згідно листа центра зайнятості
адресованого Вінницькому обласному
відділенню Фонду соціального захисту
інвалідів від 28.04.2014 р. за №04-18/1071 (а. с. 31)
випливає, що в січні 2013 року
відповідачем проведено вивільнення
працівників по причині скорочення
чисельності працівників. Даний факт
підтверджується Звітами про
заплановане та фактичне вивільнення
працівників за формою №3-ПН, які подано
відповідачем до Барського районного
центру зайнятості.

22 січня 2014 року головним державним
інспектором праці територіальної
державної інспекції з питань праці у
Вінницькій області було проведено
планову перевірку дотримання
законодавства і у складено ним приписі
№02-07-351/65-52 (а. с. 32) не значиться
порушення законодавства про працю
інвалідів.

Згідно акту перевірки додержання
суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування №02-07-35/65 від
20.01.2014 р. (а. с. 33-34) не значиться про
порушення законодавства про основи
соціальної захищеності інвалідів,
також зазначено, що загальна кількість
оформлених працівників станом на день
перевірки становить 7 осіб.

Таким чином, з підстав зазначених вище,
суд приходить до висновку про достатню
кількість доказів у матеріалах справи,
які підтверджують, що у КП «Барське
РБТІ» у 2013 році працювало 7 чоловік, а
тому відповідач не зобов'язаний
виділяти та створювати робочі місця
для працевлаштування інвалідів.

Отже, судом встановлено, що
відповідачем були виконані вимоги
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні".

Відповідно до статей 11, 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, згідно
статті 86 цього ж Кодексу, оцінює докази,
які є у справі, за свої внутрішнім
переконання, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Згідно із частини 4 статті 94 КАС
України, У справах, в яких позивачем є
суб'єкт владних повноважень, а
відповідачем - фізична чи юридична
особа, судові витрати, здійснені
позивачем, з відповідача не стягуються.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновку, про відсутність правових
підстав для задоволення позову, а тому
в позові, з підстав у ньому зазначених,
слід відмовити.

Керуючись статтями 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

п о с т а н о в и в:

В задоволені адміністративного позову
відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Дончик Віталій Володимирович