Справа № 816/5213/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року
м.Київ
К/800/694/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Стрелець
Т.Г.,

Цуркан М.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 01 жовтня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 10 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області,
Приватного підприємства Полтавське
бюро технічної інвентаризації
«Інвентаризатор», треті особи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Аквітенс Компані»,
Приватне підприємство «Люг», ОСОБА_3,
ОСОБА_4, про скасування рішення,
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з адміністративним позовом про
скасування рішень про державну
реєстрацію прав, з урахуванням
доповнення до позовної заяви від 19
вересня 2013 року, просила:

- скасувати рішення державного
реєстратора Реєстраційної служби
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області Пінчук І.Ю.
про державну реєстрації прав та їх
обтяжень, індексний номер 163767 від 29
січня 2013 року 16:33:46 в частині щодо
державної реєстрації права власності
за ТОВ «Аквітенс Компані» на гараж Г,
сарай Г1 та прибудову літ.А-3 розміром 5,59
х 3,52, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, яке було винесено на підставі
договору дарування від 17 грудня 2012
року, завіреного приватним нотаріусом
ОСОБА_5;

- скасувати рішення Приватного
підприємства Полтавське бюро
технічної інвентаризації
«Інвентаризатор» від 14 листопада 2011
року в книзі: 9 номер запису: 1302,
реєстраційний номер: 5217487 (реєстратор
ОСОБА_6) в частині щодо державної
реєстрації права власності за ПП «Люг»
на гараж Г, сарай Г1 та прибудову літ.А-3
розміром 5,59 х 3,52, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, яке було прийняте на
підставі договору дарування від 08
жовтня 2011 року, завіреного приватним
нотаріусом ОСОБА_7;

- скасувати рішення Приватного
підприємства Полтавське бюро
технічної інвентаризації
«Інвентаризатор» в частині щодо
державної реєстрації права власності
за ОСОБА_3 на гараж Г, сарай Г1 та
прибудову літ.А-3 розміром 5,58 х 3,86, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, яке
було винесено на підставі договору
дарування від 24 січня 2010 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, зареєстрованого в
Електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно Приватним
підприємством Полтавське бюро
технічної інвентаризації
«Інвентаризатор» 23 червня 2011 року,
номер запису 470, в книзі номер 13,
реєстраційний номер 5217487;

- зобов'язати Реєстраційну службу
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області внести до
Державного реєстру прав на нерухоме
майно гараж Г та сарай Г1, а також
прибудову, що складається з тамбуру
площею 3,8 м2, кімнати площею 8,6 м2,
вбудованої шафи площею 1,0 м2, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 -
самочинними спорудами.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила про нікчемність договорів
дарування від 24 січня 2010 року, від 08
жовтня 2011 року та від 17 грудня 2012 року,
згідно яких у власність переходили
самочинно побудовані та віднесені під
знесення гараж Г, сарай Г1 та самочинно
побудована прибудова літ.а-3, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які не
можуть бути предметом права власності
в частині набуття права власності на
гараж Г, сарай Г1 та прибудову літ.а-3.
Вважає, що реєстрація права власності
на самочинні об'єкти нерухомості на
підставі рішення державного
реєстратора Реєстраційної служби
Полтавського МУЮ Полтавської області
від 29 січня 2013 року, рішень ПП ПБТІ
«Інвентаризатор» від 14 листопада 2011
року та від 23 червня 2011 року здійснена
всупереч вимогам законодавства.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 02 вересня
2013 року залучено до участі у справі в
якості другого відповідача - Приватне
підприємство Полтавське бюро
технічної інвентаризації
«Інвентаризатор» та в якості третіх
осіб без самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідачів - ТОВ
«Аквітенс Компані», ПП «Люг», ОСОБА_3,
ОСОБА_4 Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2013 року допущено заміну первинного
відповідача Головного управління
юстиції в Полтавській області на
належного відповідача - Реєстраційну
службу Полтавського міського
управління юстиції Полтавської
області.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 01 жовтня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року, у задоволенні позову відмовлено.

При винесенні рішень суди першої та
апеляційної виходили із правомірності
дій відповідача-1 щодо державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно на підставі нотаріально
посвідчених договорів, відсутності
порушень чинного законодавства та прав
позивача.

Не погоджуючись з ухваленими у справі
рішеннями, представник позивача ОСОБА_1
- ОСОБА_2 звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, справу направити на
новий розгляд до Полтавського
окружного адміністративного суду.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником
житлового будинку в розмірі 6/20, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

23 червня 2011 року ПП ПБТІ
«Інвентаризатор» зареєстровано право
власності за ОСОБА_3 на 5/20 житлового
будинку з часткою господарських
будівель, що знаходиться у АДРЕСА_1, на
підставі договору дарування від 24
січня 2010 року, укладеного з ОСОБА_4

14 листопада 2011 року відповідачем
проведено державну реєстрацію права
власності ПП «Люг» на це ж майно, на
підставі договору дарування від 08
жовтня 2011 року, укладеного між ОСОБА_3
та ПП «Люг».

29 січня 2013 року державним реєстратором
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області зареєстровано
право власності за ТОВ «Аквітенс
Компані» на це ж майно на підставі
договору дарування від 17 грудня 2012
року, укладеного між ПП «Люг» та ТОВ
«Аквітенс Компані».

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (далі
також Закон № 1952-IV) державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно;
нерухоме майно - земельні ділянки, а
також об'єкти, розташовані на земельній
ділянці, переміщення яких неможливе
без їх знецінення та зміни призначення.

Згідно п.1 ч.2 ст.9 Закону № 1952-IV
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно, зокрема:
відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);
відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну
реєстрацію, та сторін (сторони)
правочину, згідно з яким відбувається
державна реєстрація виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав;
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах;
відповідність даних про наявність (або
відсутність) інформації та/або
відповідних документів, що свідчать
про накладення (зняття) заборони
(арешту) або інших обтяжень, що
перешкоджають державній реєстрації
прав, у тому числі відсутність
встановлених законом заборон на
відчуження нерухомого майна; наявність
факту виконання умов правочину, з якими
закон та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

Однією із підстав державної реєстрації
прав, згідно п.1 ч.1 ст.19 Закону № 1952-IV, є
договори, укладені у порядку,
встановленому законом.

Статтею 24 Закону № 1952-IV визначені
підстави відмови в державній
реєстрації прав та обтяжень. Відмова в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень з підстав, не передбачених цим
Законом, заборонена (ч.4 ст.24 Закону).

Судами попередніх інстанцій
обґрунтовано відзначено про чинність
договорів дарування від 24 січня 2010
року, від 08 жовтня 2011 року та від 17
грудня 2012 року.

Відповідно до закріпленого ст.204
Цивільного кодексу України принципу
презумпції правомірності правочину
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Рішенням Октябрьського районного суду
м.Полтави від 22 листопада 2012 року, яке
набрало чинності після його перегляду
в апеляційному порядку 24 січня 2013 року,
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про визнання вказаних договорів
недійсними відмовлено.

Надані на реєстрацію договори
дарування були нотаріально посвідчені,
недійсними не визнавалися, підстав для
відмови у проведенні реєстрації права
власності за цими договорами були
відсутні.

Також судами обґрунтовано відхилені
доводи позивача щодо неправомірності
проведення державної реєстрації за
наявності заборони щодо відчуження
спірної частини будинку по АДРЕСА_1,
встановленої ухвалою Октябрьського
районного суду м.Полтави від 04 жовтня
2012 року, оскільки державному
реєстратору копія даної ухвали не
надавалася, відомості щодо такої
заборони у Реєстр не вносилися, а на
момент проведення державної
реєстрації 29 січня 2013 року вже було
чинним рішення Октябрьського
районного суду м.Полтави від 22
листопада 2012 року, яким заходи
забезпечення позову були скасовані.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає правильним висновки судів
попередніх інстанцій про відмову у
задоволенні позовних вимог з підстав
їх необґрунтованості, оскільки
відповідач при здійсненні спірних
реєстрацій права власності діяв на
підставі, в порядку та межах
повноважень, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Доводи касаційної скарги встановлених
обставин справи та висновків судів
першої та апеляційної інстанції не
спростовують та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 01 жовтня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 10 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
ухвалення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та в порядку, передбачених
статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді