Справа № 802/870/14-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/870/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Н.В.
Суддя-доповідач: Курко О. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І.

при секретарі: Мартинюк В.В.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Козлачкової
Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 14 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міністерства
доходів і зборів у Вінницькій області
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень , -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4
(далі - Позивач) звернувся до
Вінницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області (далі - Відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 14 квітня 2014
року позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням,
Відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати та
ухвалити нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову. В
апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування всіх обставин справи що
призвело до неправильного її
вирішення.

Представник Відповідача в судовому
засіданні підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Представник Позивача в судовому
засіданні заперечив проти доводів
апеляційної скарги, у зв'язку з чим
просив залишити її без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

З обставин справи встановлено, що
посадовими особами Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_4, за період з 01.01.2011р. по
31.12.2012р., наслідки якої відображено в
акті № 402/1701/НОМЕР_1 від 24.02.2014р.

Перевіркою встановлено порушення
Позивачем вимог п.177.2, п. 177.4 ст. 177
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено валові
витрати та у відповідності до п. 177.2 ст.
177 Податкового кодексу України,
донараховано податок з доходів
фізичних осіб - від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся в сумі 20594,95 грн.. Також
перевіркою встановлено порушення п.2
ст. 7, ч.8 ст. 9 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", в результаті
чого донараховано єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 12123,53 грн.

За результатами розгляду заперечення
на акт перевірки, Вінницькою ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області прийнято рішення,
яким встановлено порушення п. 177.2 п. 177.4
ст. 177 Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено валові
витрати та у відповідності до п. 177.2 ст.
177 Податкового кодексу України,
донараховано податок з доходів
фізичних осіб - від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся в сумі 16475,96 грн.; п.2 ст. 7,
ч.8 ст. 9 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", в результаті
чого донараховано єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 12123,53 грн.

На підставі висновків, викладених в
акті перевірки, податковим органом
прийнято податкове
повідомлення-рішення форми "Р" №
від 13.03.2014р., відповідно до якого
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на доходи фізичних осіб в
розмірі 20594,95 грн., з них, за основним
платежем - 16475,96 грн., за штрафними
санкціями - 4118,99 грн. та рішення форми "Р"
№ про застосування штрафних
санкцій за своєчасно не нарахування
єдиного внеску , яким донараховано
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
12123,53 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
вирішення спору по суті та вважає
зазначені рішення податкового органу
протиправними, з огляду на наступні
обставини.

Відповідно до матеріалів справи, між
ФОП ОСОБА_4 та ЧП Філатовою Н.И. (м.
Караганда, Казахстан) підписано
договір №23/2012 від 03.08.2012 року на продаж
товару - ювелірних виробів на загальну
суму 700000 доларів. Відповідно до
вантажно - митної декларації
№012/0136634 від 07.08.2012 року
контрагенту було відвантажено
ювелірні вироби на загальну суму 914399,20
грн. В подальшому, Позивач на протязі
вересня-листопада 2012 року отримував за
реалізований товар грошові кошти, які
формували його доходи.

В той же час ФОП ОСОБА_4 подав до ТОВ
"Київський міжнародний контрактовий
ярмарок" заявку №34/1 на участь у
виставці.

Так, у акті перевірки зазначено, що
Позивач поніс валові витрати в зв'язку
із заходами, які спрямовані на
організацію та участь у виставці, яка
безпосередньо пов'язана із
господарською діяльністю Позивача. До
таких витрат податковий орган також
відніс витрати по забудові
виставкового стенда, по організації
рекламних заходів та участь у виставці,
поставки матеріалу для виготовлення та
оформлення рекламного стенду.

На думку податкового органу, Позивач,
понесені у грудні 2012 року витрати,
неправомірно включив до складу витрат
у цей період, так як вони не пов'язані із
отриманням доходу від операцій,
здійснених з вересня по листопад 2012
року.

Тобто, Відповідач вважає, що в силу
п.138.4. ст..138 ПК України вищезазначені
витрати Позивач повинен був віднести
до складу валових витрат у той період,
коли він отримав би прибуток від
здійсненої операції.

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 138.1 статті 138 ПК України
передбачено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємств, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Так, згідно п. 138.5 ст. 138 ПК України, інші
витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку.

Згідно пункту 138.2 статті 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Так, відповідно до підпункту "г"
підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 ПК
України передбачено, що до складу інших
витрат включаються витрати на збут, які
включають витрати, пов'язані з
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, зокрема, витрати на
рекламу та дослідження ринку
(маркетинг), на передпродажну
підготовку товарів.

На підставі вищезазначеного суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що участь Позивача у виставці
не є тією господарською операцією, яка
формує собівартість продукції.
Зазначені витрати є витратами на
рекламу, які свою чергу є іншими
витратами.

Таким чином, Відповідачем помилково
ототожнюються витрати, що формують
собівартість продукції з іншими
витратами.

Крім того, Відповідачем не
заперечується наявність всіх
первинних бухгалтерських документів,
необхідність складання яких
передбачена законом та зв'язок
зазначених витрат з господарською
діяльністю Позивача.

З урахуванням наведених правових
положень та встановлених обставин
даної справи колегія суддів вважає, що
доводи, викладені Відповідачем в
апеляційній скарзі, є
необґрунтованими, оскільки вони
спростовуються зібраними по справі
доказами і не відповідають вимогам
закону, що регулює спірні
правовідносини. За таких обставин
колегія суддів не знаходить законних
підстав для повного чи часткового
задоволення вимог апеляційної скарги.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції було
повно та всебічно з'ясовано обставини,
що входять до предмета доказування та
мають значення для справи, надано їм
належну правову оцінку та винесено
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
що дає всі підстави для залишення його
без змін.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 14
квітня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
20 червня 2014 року .

Головуючий
Курко О. П.

Судді
Білоус О.В.

Совгира Д. І.