Справа № 805/17163/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/800/14113/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сніжне Донецької області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 14 січня 2014
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 лютого 2014
року

у справі № 805/17163/13-а

за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Сніжне Донецької області

про скасування вимоги

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_2 звернувся до
Донецького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сніжне Донецької області про
визнання протиправною та скасування
вимоги від 12.08.2013 № Ф-673.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 14.01.2014,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 25.02.2014, позов задоволено. Скасовано
вимогу Управління Пенсійного фонду
України в м. Сніжне Донецької області
від 12.08.2013 № Ф-673 про сплату фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 недоїмки з
єдиного внеску у загальному розмірі 5
633,87 грн. (у тому числі: єдиний внесок в
сумі 5 463,87 грн., штраф в сумі 170,00 грн.).

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, Управління
Пенсійного фонду України в м. Сніжне
Донецької області оскаржило їх у
касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення названими судами
норм матеріального та процесуального
права, прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга обґрунтована
переважно тим, що, на думку Управління
Пенсійного фонду України в м. Сніжне
Донецької області, для того щоб
застосувати до ОСОБА_2 дію частини
четвертої статті 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску за
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (звільнення
пенсіонерів від сплати єдиного внеску)
позивач повинен досягти пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом
першим частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_2 є фізичною
особою-підприємцем та з 2012 року
перебуває на спрощеній системі
оподаткування.

Відповідно до пенсійного посвідчення
серії НОМЕР_1 виданого 28.05.2008 - ОСОБА_2
призначено пенсію за віком, а саме на
підставі пункту «а» частини першої
статті 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

12.08.2013 Управлінням Пенсійного фонду
України в м. Сніжне Донецької області
прийнято вимогу про сплату недоїмки №
Ф-673 про нарахування недоїмки з єдиного
внеску у загальному розмірі 5 633,87 грн. (у
тому числі: єдиний внесок в сумі 5 463,87
грн., штраф в сумі 170,00 грн.).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що оскаржувана вимога про сплату
недоїмки від 12.08.2013 № Ф-673 є
необґрунтованою та такою, що прийнята з
порушенням вимог чинного
законодавства.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з обґрунтованим
висновком судів попередніх інстанцій з
огляду на таке.

Відповідно до пункту «а» частини
першої статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» на пільгових
умовах мають право на пенсію за віком,
незалежно від місця останньої роботи
працівники, зайняті повний робочий
день на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці, - за списком № 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць: чоловіки -
після досягнення 50 років і при стажі
роботи не менше 20 років, з них не менше 10
років на зазначених роботах; жінки -
після досягнення 45 років і при стажі
роботи не менше 15 років, з них не менше 7
років 6 місяців на зазначених роботах.

Закон України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VІ)
визначає правові та організаційні
засади забезпечення збору та обліку
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, умови
та порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Положення пункту 2 частини першої
статті 1 Закону № 2464-VІ зазначають, що
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі
по тексту - єдиний внесок) -
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

У відповідності до пункту 4 частини
першої статті 4 Закону № 2464-VІ
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 4
Закону № 2464-VI особи, зазначені у пункті
4 частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Таким чином, призначення пенсії на
пільгових умовах відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення», а
саме у віці 50 років, жодним чином не
позбавляє позивача права бути
звільненим від сплати єдиного внеску.

За таких обставин, посилання
відповідача на те, що до ОСОБА_2 не може
бути застосовано положення частини
четвертої статті 4 Закону № 2464-VI є
необґрунтованими, оскільки зазначена
норма права не пов'язує звільнення від
сплати єдиного внеску із досягненням
особою певного віку, а передбачає
звільнення від сплати цього платежу
всіх пенсіонерів за віком, яким є
позивач.

Аналогічну правову позицію під час
вирішення питання про усунення
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах висловив
Верховний Суд України у постанові від
15.04.2013 № 21-70а14.

Відповідно до частини першої статті 244-2
КАС України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги спростовуються вище
переліченими нормами права та
установленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування рішень судів
попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Сніжне
Донецької області залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 14 січня 2014
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 лютого 2014
року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.