Справа № 757/5754/14-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
757/5754/14-а Головуючий у 1-й
інстанції: Волкова С.Я.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю
секретаря Рижкової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України на постанову
Печерського районного суду м. Києва від
11 квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Державної
судової адміністрації України до
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби України
Кушнір Л.В. про скасування постанов про
накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Державна судова адміністрація
України, звернувся до суду з
адміністративним позовом до старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби України
Кушнір Л.В., в якому просить суд визнати
дії державного виконавця щодо
накладення постановами у виконавчих
провадженнях штрафу протиправними,
скасувавши зазначені постанови.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 11 квітня 2014 року позов
задоволено. Визнати протиправними дії
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби України
Кушнір Л.В. щодо накладення на Державну
судову адміністрацію України у
виконавчих провадженнях ВП №11236847 та ВП
№36388674 штрафів та скасувати винесені
ним 11.02.2014 року та 18.02.2014 року у
виконавчому провадженні ВП №11236847 і
26.02.2014 року у виконавчому провадженні
ВП №36388674 постанови про накладення
штрафу.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду першої інстанції,
представник Державної виконавчої
служби України звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
постановити нову про відмову в
задоволенні позову. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
процесуального права, що є підставою
для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
звернулись в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції - скасуванню з ухваленням
нового рішення з таких підстав.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202
Кодексу адміністративного судочинства
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, в
провадження відділу примусового
виконання рішень державної виконавчої
служби України перебуває виконавче
провадження ВП №36388674 щодо виконання
виконавчого листа №2-869/7, виданого
09.10.2007 р. Печерським районним судом м.
Києва, про зобов'язання Державну судову
адміністрацію України перерахувати
НАСК «Оранта» 40979,45 грн. для виплати
страхової суми ОСОБА_3

Постановою старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень державної виконавчої
служби України Кушнір Л.В. від 18.02.2014 р. у
виконавчому провадженні за
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, на боржника накладено
штраф у розмірі 680,00 грн. Постанова
мотивована тим, що виконавче
провадження відкрито 05.02.2013 р., ухвалами
суду від 17.06.2013 р. та від 17.01.2014 р. заяви
державного виконавця про зміну способу
та порядку виконання рішення залишено
без задоволення, вимогою державного
виконавця від 10.02.2014 р. зобов'язано
боржника виконати рішення суду, про що
повідомити відділ з наданням
підтверджуючих документів, в строк до
14.02.2014 р. та станом на 18.02.2014 р. рішення
суду боржником не виконано.

Постановою державного виконавця від
26.02.2014 р. у цьому ж виконавчому
провадження за невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує божника виконати певні дії,
які можуть бути виконані лише
боржником, на боржника накладено штраф
у подвійному розмірі 1360,00 грн.
Постанова мотивована тим, що вимогою
державного виконавця від 18.02.2014 р.
зобов'язано боржника виконати рішення
суду, про що повідомити відділ з
наданням підтверджуючих документів, в
строк до 24.02.2014 р., станом на 26.02.2014 р.
рішення суду боржником не виконано.

Крім того, в провадження відділу
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби України
перебуває виконавче провадження ВП
№11236847 щодо виконання виконавчого
листа №2-1806, виданого 08.06.2006 р.
Печерським район ним судом м. Києва, про
зобов'язання Державну судову
адміністрацію України здійснити
перерахунок належного довічного
утримання судді у відставці ОСОБА_4 в
розмірі 986,40 грн., виходячи із розміру 90%
грошового забезпечення судді
військового суду Чернігівської
області.

Постановою старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень державної виконавчої
служби України Кушнір Л.В. від 11.02.2014 р. у
виконавчому провадженні за
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, на боржника накладено
штраф у подвійному розмірі 1360,00 грн.
Постанова мотивована тим, що виконавче
провадження відкрито 06.02.2009 р., у зв'язку
з прийняттям Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», який набрав чинності з
01.01.2013 р., та внесенням змін до постанови
КМ України №845 від 3.08.2011 р., якою
затверджено Порядок виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників (із
змінами, внесеними згідно постанови КМ
України №45 від 30.01.2013 р. та №267 від 15.04.2013
р.), державний виконавець звернувся до
суду, що видав даний виконавчий лист, та
ухвалою суду в задоволенні заяви
державного виконавця про встановлення
способу та порядку виконання рішення
суду відмовлено. Вимогою державного
виконавця від 12.11.2013 р. зобов'язано
боржника виконати рішення суду, про що
повідомити відділ з наданням
підтверджуючих документів, однак
станом на 11.02.2014 р. рішення суду
боржником не виконано.

Не погоджуючись з вказаними
постановами позивач звернувся до суду
за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, прийшов до висновку, що дії
відповідача про накладення штрафів є
неправомірними, а постанови про
накладення штрафів незаконні, так як
державний виконавець формально виніс
оскаржувані постанови та не з'ясував
причини невиконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції та
зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
регулюється Законом України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 №
606-XIV.

Згідно ст. 2 та ст. 4 Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України. Інші
органи, установи, організації і
посадові особи здійснюють виконавчі
дії у випадках, передбачених законом на
вимогу чи за дорученням державного
виконавця.

Відповідно до статті 181 КАС України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
чи бездіяльністю державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби порушено їхні права,
свободи чи інтереси, а також якщо
законом не встановлено інший порядок
судового оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про
виконавче провадження" вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Державному виконавцю повинні бути
безоплатно надані у встановлений ним
строк інформація, документи або їх
копії, необхідні для здійснення його
повноважень. Невиконання законних
вимог державного виконавця тягне за
собою відповідальність згідно із
законом.

Ст. 7 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено, що державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права у
точній відповідності із законом і не
допускати в своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів громадян та
юридичних осіб.

Відповідно до частини 1 ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з
пунктом 1 частини 2 ст. 11 Закону
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
Законом. Відповідно до пунктів 1,2,13
частини 3 ст. 11 Закону державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право:
проводити перевірку виконання
боржниками рішень, що підлягають
виконанню відповідно до цього Закону;
здійснювати перевірку виконання
юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами,
фізичними особами - підприємцями
рішень стосовно працюючих у них
боржників; накладати стягнення у
вигляді штрафу на фізичних, юридичних
та посадових осіб у випадках,
передбачених законом.

Частиною 5, 7 ст. 12 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
сторони зобов'язані протягом трьох
робочих днів письмово повідомити
державного виконавця про повне чи
часткове самостійне виконання рішення
боржником, а також письмово
повідомляти державного виконавця про
виникнення обставин, що зумовлюють
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження, про встановлення
відстрочки або розстрочки виконання,
зміну способу і порядку виконання
рішення, зміну місця проживання чи
перебування (у тому числі про зміну їх
реєстрації) або місцезнаходження, а
боржник - фізична особа - про зміну
місця роботи. Особи, які беруть участь у
виконавчому провадженні, зобов'язані
сумлінно користуватися усіма наданими
їм правами з метою забезпечення
своєчасного та в повному обсязі
вчинення виконавчих дій.

Також необхідно зазначити, що
відповідно до вимог статті 12 Закону
України «Про виконавче провадження»
повідомлення державного виконавця про
повне чи часткове самостійне виконання
рішення боржником є його обов'язком, а
не правом.

Згідно статті 30 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний провести
виконавчі дії з виконання рішення
немайнового характеру - у двомісячний
строк, та майнового - у шестимісячний
строк. Строк здійснення виконавчого
провадження не включає час відкладення
провадження виконавчих дій або
зупинення виконавчого провадження на
період проведення експертизи чи оцінки
майна, виготовлення технічної
документації на майно, реалізації
майна боржника, час перебування
виконавчого документа на виконанні в
адміністрації підприємства, установи
чи організації, фізичної особи,
фізичної особи - підприємця, які
здійснюють відрахування із заробітної
плати (заробітку), пенсії та інших
доходів боржника.

Колегія суддів приймає до уваги доводи
апелянта, що боржником не надано
відомостей відповідачу щодо
добровільного (самостійного) виконання
рішення суду, або обставин, що
зумовлюють зупинення виконавчого
провадження, відкладення проваджень
виконавчих дій.

Крім того, позивач не звертався до суду
з заявами про зміну способу та порядку
виконання судового ршення, або ж з
заявою про визнання судового рішення
таким, що не підлягає до виконання.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
в ході виконання виконавчого листа №
2-869/07 від 09.10.2007 року державний
виконавець відділу звернувся до
Печерського районного суду м. Києва з
заявою про зміну способу та порядку
виконання рішення суду на підставі
якого видано виконавчий лист
Печерського районного суду м. Києва від
09.10.2007 № 2-869/07, з урахуванням вимог
Закону України "Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень" та
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників № 845 від 03.08.2011 року (із
змінами, внесеними згідно з Постановою
КМУ № 45 від 30.01.2013 року, та від 15.04.2013
року № 267).

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 17.06.2013 року заяву старшого
державного виконавця відділу про зміну
способу та порядку виконання рішення
залишено без задоволення.

Вимогами державного виконавця від
25.07.2013 року та від 02.08.2013 року
зобов'язано Державну судову
адміністрацію України виконати
рішення суду, про що повідомити відділ
з наданням підтверджуючих документів,
які отримані юоржником своєчасно та не
виконані.

За невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, які можуть бути
виконані лише боржником, постановою
державного виконавця відділу від 27.08.2013
накладено на Державну судову
адміністрацію України штраф у розмірі
680,00 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 05.11.2013 року по справі №
757/21567/13-ц, яка набрала законної сили
11.12.2013 року, скасовано постанову
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень Кушнір
Л.В. від 23.08.2013 року ВП № 36388667 про
накладення штрафу.

В ході подальшого виконання вказаного
виконавчого документу державний
виконавець відділу повторно звернувся
до Печерського районного суду м. Києва
з заявою про зміну способу та порядку
виконання рішення суду на підставі
якого видано виконавчий лист
Печерського районного суду м. Києва від
09.10.2007 року № 2-869/07, з урахуванням вимог
Закону України "Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень" та
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників № 845 від 03.08.2011 року (із
змінами).

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 17.01.2014 року № 757/25660/13-ц заяву
старшого державного виконавця відділу
про зміну способу та порядку виконання
рішення залишено без задоволення.

Вимогою державного виконавця від 10.02.2014
року зобов'язано Державну судову
адміністрацію України виконати
рішення суду, про що повідомити відділ
з наданням підтверджуючих документів в
строк до 14.02.2014 року.

За невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, які можуть бути
виконані лише боржником постановою
державного виконавця відділу від 18.02.2014
року ВП № 36388674 накладено на Державну
судову адміністрацію України штраф у
розмірі 680,00 грн. та встановлено
боржнику повторний п'ятиденний строк
на виконання рішення суду.

Вимогою державного виконавця від 18.02.2014
року зобов'язано Державну судову
адміністрацію України виконати
рішення суду, про що повідомити відділ
з наданням підтверджуючих документів в
строк до 24.02.2014 року.

Станом на 26.02.2014 року боржником не
вчинено жодних дій, спрямованих на
виконання рішення суду. Рішення суду
божником не виконано.

Крім того, державний виконавець, у
зв'язку з прийняттям Закону України «
Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень», який набрав чинності з
01.01.2013 та внесенням змін до Постанови
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №
845, якою затверджений порядок виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників (із
змінами, внесеними згідно з
постановами КМУ № 45 від 30.01.2013 та № 267
від 15.04.2013) (далі -Порядок), звернувся до
суду із заявою про встановлення
способу та порядку виконання рішення
суду, що видав виконавчий документ №
2-1806 виданого 08.06.2006 року та ухвалою суду
в задоволенні заяви - відмовлено,
оскільки вирішення питання щодо
здійснення перерахунку належного
довічного утримання судді у відставці
ОСОБА_4 в розмірі 986,40 грн. виходячи із
розміру 90% грошового забезпечення
судді військового суду Чернігівської
області відповідно до вимог чинного
законодавства є компетенцією саме
органів Державної судової
адміністрації України.

Разом з цим, в ході проведення
виконавчих дій державним виконавцем на
адресу Державної судової
адміністрації України неодноразово
направлялися вимоги, щодо виконання
позивачем рішення суду згідно
виконавчого листа № 2-1806 виданого 08.06.2006
Печерським районним судом м. Києва,
відповідно до яких державний
виконавець вимагав виконати в повному
обсязі рішення Печерського районного
суду м. Києва та повідомити факт
виконання рішення суду з наданням
підтверджуючих документів на адресу
відділу; у разі невиконання рішення
суду - надати пояснення відповідальної
особи про причини невиконання
вищевказаних виконавчих документів.
Одночасно боржника було попереджено
про відповідальність за невиконання
рішення суду та законних вимог
державного виконавця відповідно до
статті 382 Кримінального кодексу
України та статті 90 Закону України «Про
виконавче провадження».

Боржником, станом на 11.02.2014,
підтверджуючих документів щодо
виконання виконавчого листа № 2-1806
виданого 08.06.2006 Печерським районним
судом м. Києва на адресу відділу не
надано, тобто вимоги державного
виконавця було проігноровано. Колегія
суддів звертає увагу на ту обставину,
що рішення суду не виконується ще з 2006
року

У зв'язку з відсутністю в матеріалах
виконавчого провадження ВП № 11236847
документів, що б підтверджували факт
виконання рішення суду та відсутність
листа Державної судової адміністрації
України, щодо наявності поважних
причин невиконання рішення суду та
керуючись нормами статей 11, 89 Закону
України «Про виконавче провадження»
старшим державним виконавцем винесено
постанову про накладення штрафу від
11.02.2014 ВП№ 11236847.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Отже, стягнення у вигляді штрафу
накладається саме на боржника.

Боржником у виконавчих документах, які
надійшли на виконання до відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
визначено Державну судову
адміністрацію України.

Постанови про накладення штрафу
винесені державним виконавцем на
підставі вимог статті 89 Закону України
«Про виконавче провадження», оскільки
при виконанні рішень зобов'язального
характеру та при поновленні на роботі
стягнення накладається на боржника.

Відповідно до вимог статті 89
зазначеного Закону у разі повторного
невиконання рішення боржником без
поважних причин державний виконавець у
тому ж порядку накладає штраф на
боржника у подвійному розмірі.

При подальшому невиконанні рішення
боржником державний виконавець
звертається до правоохоронних органів
з поданням (повідомленням) про
притягнення боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

З аналізу норм Закону України «Про
виконавче провадження» вбачається, що
єдиними заходами примусового
виконання рішень зобов'язального
характеру є застосування штрафних
санкцій до боржника та внесення
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно з
вищезазначеним Законом. Інших заходів
для примусового виконання рішень
немайнового характеру Закон не
передбачає. Оскільки, в даному випадку,
у державного виконавця не було жодної
правової підстави для невжиття заходів
примусового виконання до боржника, дії
державного виконавця мали бути
спрямовані на повне та своєчасне
виконання рішення суду.

Підсумовуючи вищенаведене, необхідно
зазначити, що вчинення виконавчих дій
щодо зобов'язання вчинити певні дії
визначено спеціальним законом,
відповідно до якого державного
виконавця зобов'язано забезпечити
виконання рішення суду у певні строки,
не порушуючи права сторін з одночасним
застосуванням санкцій у разі
невиконання вимог Закону України «Про
виконавче провадження».

Доводи позивача, що він попередив
державного виконавця про неможливість
виконати рішення суду в термін
встановлений оскаржуваною постановою,
колегія суддів не приймає до уваги, так
як вказана обставина не є підставою для
невиконання рішення суду, крім того,
позивач не надав суду доказів, що він
звертався до державного виконавця з
заявою про встановлення відстрочки або
розстрочки виконання, у відповідності
до ст. 12 Закону.

Крім того, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що державний виконавець
формально віднісся до своїх обов'язків
та не з'ясував причини невиконання
рішення суду, так як Закон України «Про
виконавче провадження» не зобов'язує
державного виконавця з'ясовувати
причини неможливості виконати рішення
суду у встановлені строки.

Також, колегія суддів не приймає до
уваги доводи позивача, що вони не
можуть виконати судові рішення, про що
повідомляли державного виконавця
листом, так як чинним законодавством
передбачений інший порядок вирішення
питань неможливості виконання
судового рішення.

Разом з тим, стаття 6 Конвенції "Про
захист прав та свобод людини", яка
ратифікована Законом України "Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод" від
17.07.1997 року гарантує неухильність
виконання рішення суду громадянами,
юридичними особами та всіма органами
влади України.

Таким чином, рішення суду, яке набрало
законної сили повинно бути виконане, а
інші обставини щодо його невиконання
суперечать основним принципам права,
тому судом першої інстанції
неправомірно прийнято до уваги, що
позивач у встановлений головним
державним виконавцем термін виконати
Вимогу не взмозі, так як вказані
обставини не можуть бути підставою для
невиконання рішення суду, яке набрало
законної сили.

Виходячи з системного аналізу вказаних
норм права, колегія суддів прийшла до
висновку, що оскаржені постанови
державного виконавця про накладення
штрафів прийняті у межах прав та
обов'язків державного виконавця,
передбачених законом, а тому відсутні
підстави для її скасування .

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем надано докази на
підтвердження правомірності винесеної
ним постанови про накладення штрафу, в
той же час позивачем не надано
достатньо доказів та обґрунтувань
своїх позовних вимог.

Згідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень суд перевіряє чи вчинені
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, визначений Конституцією і
законами України.

Виходячи з наведеного, а також
системного аналізу вищевказаних норм
права, колегія суддів приходить до
висновку, що при винесенні
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення відповідач діяв
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачений Конституцією
та законами України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги не обґрунтовані та такі, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 159 КАС України
законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення у справі про
відмову в задоволенні позову.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції порушені норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, що є
підставою для скасування судового
рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду, якою відмовити в
задоволенні позову.

Таким чином вимоги апеляційної скарги
підлягають задоволенню, а рішення суду
першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України -
задовольнити.

Постанову Печерського районного суду
м. Києва від 11 квітня 2014 року -
скасувати.

В задоволенні позову Державної судової
адміністрації України до старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби України
Кушнір Л.В. про скасування постанов про
накладення штрафу відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів із
дня складання у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України у
порядку ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 17 червня 2014
року.

Головуючий суддя

Земляна Г.В.

Судді:

Горбань Н.І.

Межевич М.В.