Справа № 2а-1655/12/0370
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 р.
№
9104/124704/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Мікули О.І., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Житлобуд 2» на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2012
року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Луцьку Волинської області
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Житлобуд 2» про
стягнення заборгованості, -

встановив:

07.06.2012 УПФУ в м. Луцьку звернулося із
адміністративним позовом до ТзОВ
«Житлобуд 2» в якому просить стягнути з
відповідача 144685,02 грн заборгованості
по витратах на виплату та доставку
пільгових пенсій.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що згідно Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» підприємства повинні
відшкодовувати Пенсійному фонду
витрати на виплату і доставку
пільгових пенсій. Згідно з отриманими
відповідачем розрахунками, який на
його адресу надісланий 08.02.2012, до
відшкодування підлягають витрати на
виплату і доставку пільгових пенсій в
сумі 144685,02 гривень. Оскільки
товариством у встановлені законом
строки дані витрати не відшкодовані,
позивач просить стягнути їх у судовому
порядку.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 21.06.2012 позов
задоволено.

Із цією постановою суду першої
інстанції не погодився відповідач та
оскаржив її в апеляційному порядку.
Вважає, що така прийнята з неповним
з'ясуванням обставин справи та з
порушенням норм процесуального права,
а тому просить її змінити.

Сторони прибуття у судове засідання
своїх представників не забезпечили,
хоча належним чином повідомлені про
дату, час та місце судового розгляду, а
тому у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС
України це не перешкоджає апеляційному
розгляду справи.

У зв'язку з викладеним, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
можливість вирішення цієї справи у
порядку письмового провадження згідно
п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційної скарги, вважає, що
така задоволеною бути не може.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позов належить задовольнити,
оскільки витрати на виплату і доставку
пільгових пенсій, призначених особам
відповідно до п.п. «б»-«з» ч. 1 ст. 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» покриваються
підприємствами та організаціями, а
тому відповідач повинен
відшкодовувати такі витрати. Позивачем
18.02.2012 направлено відповідачу
уточнений розрахунок сум фактичних
витрат на виплату і доставку пільгових
пенсій на загальну суму 144685,02 грн, однак
відповідач ці витрати не відшкодував, а
тому суд першої інстанції дійшов
висновку, що відповідна сума
заборгованості підлягає стягненню на
підставі рішення суду.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і суд
апеляційної інстанції, з огляду на
таке.

Відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV
(далі - Закон - N 1058-IV) пенсійне
забезпечення застрахованих осіб, які
працювали або працюють на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці за списком N 1 та на інших роботах
із шкідливими і важкими умовами праці
за списком N 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, та за результатами атестації
робочих місць, на посадах, що дають
право на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та
корпоративні фонди: особам, зазначеним
в абзаці першому цього пункту, пенсії
призначаються за нормами цього Закону
в разі досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом України «Про
пенсійне забезпечення». При цьому
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку цих пенсій, що
діяв до набрання чинності цим Законом.

За правилами абзацу четвертого
підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих
положень Закону № 1058-IV підприємства та
організації з коштів, призначених на
оплату праці, вносять до Пенсійного
фонду плату, що покриває фактичні
витрати на виплату і доставку пенсій
особам, які були зайняті повний робочий
день на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком N 1 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, крім тих, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, починаючи
з дня набрання чинності цим Законом, у
розмірі 20 відсотків з наступним
збільшенням її щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

В абзаці п'ятому цього ж підпункту
зазначено, що виплата пенсій особам,
які були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників, за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, та особам, пенсії яким
призначені відповідно до пунктів «в»
-«е» та «ж» статті 13 Закону № 1788-XII,
здійснюється до 1 січня 2005 року за
рахунок коштів ПФУ, а з 1 січня 2005 року -
за рахунок коштів Державного бюджету
України до досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку про те, що витрати на
виплату та доставку пенсій особам, які
були зайняті на роботах за списками № 1
та № 2, покриваються підприємствами та
організаціями.

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 5 листопада 1991 року N
1788-XII (далі - Закон N 1788-XII) визначено
категорії працівників, які мають право
на пенсію за віком на пільгових умовах,
зокрема в п.п. «б»-«з» частини першої
цієї статті.

На момент набрання чинності Законом №
1058-IV питання щодо відшкодування витрат
на виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до пунктів
«б»-«з» статті 13 Закону № 1788-XII, було
врегульовано Законом України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування» від 26 червня 1997 року №
400/97-ВР, відповідно до пунктів 1 та 2
статті 1 якого відповідач є платником
збору на обов'язкове державне пенсійне
забезпечення.

Згідно ж з абзацом четвертим пункту 1
статті 2 Закону № 400/97-ВР для платників
збору, визначених пунктами 1 та 2 статті
1 цього Закону, крім тих, які є
платниками фіксованого
сільськогосподарського податку,
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів «б» - «з» статті 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого статтею 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Абзацом третім пункту 1 статті 4 Закону
№ 400/97-ВР встановлено ставку на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 100 відсотків від
об'єкта оподаткування, визначеного
абзацом четвертим пункту 1 статті 2
цього Закону.

Згідно пункту 6 Інструкції про порядок
обчислення та сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003 р. N 21-1 (далі - Інструкція № 21-1),
відшкодуванню підлягають витрати
Пенсійного фонду на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах відповідно до ч. 2
Розділу 15 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

За приписами пункту 6.4 вказаної
Інструкції № 21-1 розмір сум до
відшкодування на поточний рік
визначається відділами доходів
органів Пенсійного фонду України
щорічно у повідомленнях про розрахунок
сум фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, призначених
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», які надсилаються
підприємствами до 20-го січня поточного
року протягом десяти днів з
новопризначених пенсій.

Підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
в повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах (п. 6.8
Інструкції).

Таким чином, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність у відповідача
обов'язку відшкодувати управлінню ПФУ
витрати на виплату та доставку пенсій,
які згідно з розрахунком, складеним
останнім відповідно до Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою ПФУ від 19 грудня 2003 року №
21-1, призначені працівникам відповідача
відповідно до пунктів «б»-«з» частини
першої статті 13 Закону № 1788-XII.

Судом встановлено, що позивачем 08.02.2012
за вих. № 1108/03-21 скеровано відповідачу
уточнений розрахунок фактичних витрат
на виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до ч. 2
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» в частині
пенсій, призначених відповідно до
пунктів «б»-«з» ст. 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення».

Згідно з цим розрахунком загальна сума
витрат, яка підлягає відшкодуванню
становить 144685,02 грн та стосуються
виплати пенсій колишнім працівникам
відповідача, а саме: громадянам ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16 Частка сплати підприємства
становить 26,9-100 %. Місячна сума
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій, призначених на пільгових
умовах, яку відповідач щомісяця до 25
числа зобов'язаний сплачувати до
пенсійного фонду становить 10801,12 грн.

Факт наявності заборгованості
відповідача по відшкодуванню витрат на
виплату і доставку пільгових пенсій
перед Пенсійним фондом в сумі 144685,02 грн
підтверджується розрахунком суми
позову по ТзОВ «Житлобуд 2», довідками
про виплату пенсій, призначених на
пільгових умовах та витратами на її
доставку.

Оскільки відповідачем не надано суду
доказів добровільного відшкодування
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах в сумі
144685,02 грн, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції не приймає
до уваги посилання апелянта на те, що
він не був повідомлений про дату, час та
місце судового розгляду, оскільки
повістка про виклик в суд на 25.06.2012
відповідачу надіслана 18.06.2012 о 17:25 год.
факсимільним зв'язком, що
підтверджується наявним у матеріалах
справи звітом про відправку (а.с. 128).

Порядок виклику у судове засідання,
шляхом надіслання тексту повістки
факсом, передбачений ч. 1 ст. 38 КАС
України для суб'єктів владних
повноважень. Разом з тим, частиною 2
вказаної статті визначено, що порядок
частини першої цієї статті може бути
застосовано також щодо особи, яка бере
участь у справі, незалежно від того, чи
є вона суб'єктом владних повноважень, у
разі, якщо вона зазначила адресу своєї
електронної пошти (номер факсу,
телефаксу) і не висловила заперечень
проти її використання для одержання
текстів судових рішень та інших
документів.

Як вбачається із матеріалів справи,
представник відповідача Собковський
С.М. у своїй заяві від 18.06.2012 № 18/06-7 про
відкладення розгляду справи
призначеного на 18.06.2012, зазначив засіб
телефонного зв'язку (факс) і не висловив
заперечень проти використання такого
для одержання текстів судових
документів.

Отже, судом першої інстанції
правомірно, текст повістки про виклик в
суд на 14:00 год. 21.06.2012, надіслано факсом,
який був вказаний на цій заяві, а тому
відповідач вважається належним чином
повідомленим про дату, час та місце
судового розгляду.

Також, безпідставним є посилання
апелянта на те, що ним частково
погашена заборгованість в сумі 1000 грн
згідно платіжного доручення № 1778 від
15.06.2012, оскільки у відповідності до ч. 1
ст. 11 КАС України розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції може дослідити
докази, які не досліджувалися у суді
першої інстанції, з власної ініціативи
або за клопотанням осіб, які беруть
участь у справі, якщо визнає
обґрунтованим ненадання їх до суду
першої інстанції або необґрунтованим
відхилення їх судом першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції може
дослідити також докази, які
досліджувалися судом першої інстанції
з порушенням вимог цього Кодексу.

Як зазначалося вище, відповідач був
належним чином повідомлений про дату,
час та місце судового розгляду, а тому,
враховуючи те, що платіжне доручення №
1778 від 15.06.2012, знаходилось у його
розпорядженні, він не був позбавлений
можливості подати його суду першої
інстанції. Однак, відповідач цього не
зробив, внаслідок чого такий доказ не
міг бути врахований судом першої
інстанції під час вирішення справи.
Разом з тим, враховуючи відсутність
обґрунтованих підстав неподання
вказаного доказу до суду першої
інстанції, такий судом апеляційної
інстанції прийнятим бути не може.

Крім того, суд апеляційної інстанції
звертає увагу на те, що з призначення
платежу вказаного платіжного
доручення, не вбачається можливим
встановити, що воно стосується саме тих
витрат за якими виник цей спір,
оскільки відомості щодо періоду за
який здійснено відповідний платіж у
його призначені не вказано.

Оскільки доказів сплати
заборгованості в процесі судового
розгляду відповідачем не надано, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що така підлягає стягненню з
відповідача на підставі рішення суду.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги, правильно і повно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування оскарженої
постанови, суд апеляційної інстанції
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Житлобуд-2» - залишити без задоволення,
а постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2012
року у справі № 2а/0370/1655/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
О.І. Мікула

В.В. Ніколін