Справа № 803/1755/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року
Справа №
876/11749/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
27.08.2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Пенсійного фонду
України у Волинській області про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В
:

ОСОБА_1 звернулася в суд з
адміністративним позовом до Головного
управління Пенсійного фонду України у
Волинській області про визнання
бездіяльності щодо розгляду скарги
протиправною, зобов'язати розглянути
скаргу по суті та за результатами її
розгляду прийняти рішення.

Позивач свої позовні вимоги
обґрунтовує тим, що в усному порядку
зверталась до управління Пенсійного
фонду України в Луцькому районі
Волинської області для узгодження
вимоги про стягнення недоїмки та у
встановлений законом термін оскаржила
дану вимогу до ГУПФ України у
Волинській області, однак відповідач
незважаючи на чіткі вимоги у скарзі не
вирішив її по суті, а залишив без
розгляду, що і стало підставою для
звернення до суду. Просить суд визнати
бездіяльність щодо розгляду скарги
протиправною, зобов'язати відповідача
розглянути скаргу по суті та за
результатами її розгляду прийняти
рішення.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 27.08.2013 року
відмовлено в задоволенні позову з тих
підстав, що вимога про сплату недоїмки
від 27.05.2013 року № Ф-528 була сформована та
надіслана ОСОБА_1, а скарга подана
ОСОБА_1. При цьому позивач не повідомила
УПФ України в Луцькому районі про зміну
свого прізвища.

Не погодившись з постановою суду її
оскаржив позивач - ОСОБА_1, вважає таку
незаконною, безпідставною та винесеною
з порушенням норм матеріального й
процесуального права, а тому просить
скасувати дану постанову та прийняти
нову про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС
України, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таке можливе на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що необхідно
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до абзацу 4 частини 4 статті
25 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», у
разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом Пенсійного фонду
в порядку, встановленому Пенсійним
фондом за погодженням з центральним
органом виконавчої влади у сфері праці
та соціальної політики.

Процедура подання та розгляду органами
Пенсійного фонду України заяв
платників єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування при узгодженні
ними вимог про сплату недоїмки зі
сплати єдиного внеску визначається
Порядком, затвердженим Постановою
правління Пенсійного фонду України від
08.10.2010 року №22-7, що зареєстрована в
Міністерстві юстиції України 12.11.2010
року за №1096/18391.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 22-7 у
разі коли платник єдиного внеску
вважає, що орган Пенсійного фонду в
районі, місті, районі у місті невірно
визначив суму недоїмки, такий платник
єдиного внеску має право звернутися до
територіального органу Пенсійного
фонду, вимога якого оскаржується, з
заявою про узгодження вимоги, яка
подається у письмовій формі та
супроводжується документами
(розрахунками, копіями платіжних
доручень тощо), що свідчать про
неправильність сум недоїмки,
зазначених у вимозі.

Пунктом 2.2. Порядку № 22-7 встановлено, що
заява повинна бути подана до
територіального органу Пенсійного
фонду протягом десяти робочих днів,
наступних за днем отримання платником
єдиного внеску вимоги. Строк,
встановлений для подання заяви, не
вважається пропущеним, якщо до його
закінчення заяву та інші документи до
неї здано на пошту.

Суд першої інстанції встановив і цього
не спростовує сторона апелянта, що
позивач відповідно до свідоцтва про
одруження від 26.07.1997 року змінила
прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1

Остання зареєстрована в УПФ України в
Луцькому районі Волинської області як
платник єдиного соціального внеску на
підставі статті 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№ 2464-ІV.

27.05.2013 року начальником УПФ України в
Луцькому районі Волинської області, на
підставі статті 25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» винесено
вимогу про сплату недоїмки № Ф-522 в
розмірі 8607,35 грн.

Позивач не погодившись з вимогою про
сплату недоїмки в червні 2013 року
оскаржила її шляхом подання скарги на
адресу Головного управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області.

11.07.2013 року рішенням Головного
управління Пенсійного фонду України у
Волинській області № 3729/09-43 скаргу
ОСОБА_1 залишено без розгляду на
підставі п. 1.6 та пункту 5.3 Порядку № 22-7.

У встановлений Законом України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» десятиденний
термін позивач заяву про узгодження
вимоги, до УПФ України в Луцькому
районі Волинської області не подавала,
чим порушила порядок узгодження
вимоги, встановлений пунктом 2.2.
Порядку № 22-7.

Одночасно пунктами 3.1., 3.2., 3.3. Порядку №
22-7 встановлено, що у разі коли скаржник
вважає, що орган Пенсійного фонду
прийняв рішення про накладення штрафу
та нарахування пені або у межах
процедури узгодження вимоги, що
суперечить законодавству про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування або виходить за
межі його компетенції, встановленої
законом, такий скаржник має право
оскаржити таке рішення у органі
Пенсійного фонду вищого рівня. Скарга
на рішення територіальних органів
Пенсійного фонду подається відповідно
до головних управлінь Пенсійного фонду
в Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі у
письмовій формі разом з документами, що
підтверджують неправильність рішення.
Про подання скарги скаржник
зобов'язаний одночасно повідомити
територіальний орган Пенсійного фонду,
рішення якого оскаржується. Скарга
повинна бути подана до регіонального
органу Пенсійного фонду протягом
десяти робочих днів, наступних за днем
отримання скаржником рішення
територіального органу Пенсійного
фонду, що оскаржується.

Пунктом 5.3. вказаного Порядку № 22-7
визначено, що скарга (заява), подана з
порушенням порядку і строків,
визначених пунктом 2.2 розділу II,
пунктами 3.2, 3.3 розділу III та пунктом 4.1
розділу IV цього Порядку, а також у разі
її відкликання відповідно до цього
Порядку не підлягає розгляду органами
Пенсійного фонду, про що виноситься
рішення про залишення скарги (заяви)
без розгляду та робиться відмітка в
журналі реєстрації скарг.

При цьому, позивач не зверталась до
територіального органу Пенсійного
фонду, вимога якого оскаржується, з
письмовою заявою про узгодження
вимоги, тобто, не дотрималась порядку
узгодження вимоги, тому відповідачем
правомірно винесено рішення про
залишення скарги без розгляду.

Повноваженнями щодо надання оцінки
правомірності нарахування недоїмки
наділені територіальні органи
Пенсійного фонду, а не органи
Пенсійного фонду вищого рівня.

Одночасно необхідно зазначити, що п. 1.5.
Порядку № 22-7 встановлені вимоги до
скарги, зокрема, має бути зазначене
прізвище, ім'я та по батькові скаржника
- фізичної особи. Скарга (заява)
підписується скаржником - фізичною
особою або уповноваженою нею на те
особою. Якщо скарга (заява) в інтересах
скаржника подається його
представником, то до скарги (заяви)
додається копія довіреності (договору),
оформленої відповідно до вимог чинного
законодавства.

Зважаючи на те, що вимога про сплату
недоїмки від 27.05.2013 року № Ф-528 була
сформована та надіслана ОСОБА_1, а
скарга подана ОСОБА_1., яка не
повідомила УПФ України в Луцькому
районі про зміну свого прізвища, то
відповідач правомірно на виконання
вимог п.1.6 Порядку № 22-7 залишив скаргу
без розгляду.

Так п. 1.6. Порядку № 22-7 передбачено, що
скарга (заява), оформлена без
дотримання вимог, зазначених у пункті
1.5 цього розділу, що не дає можливості
розглянути скаргу (заяву) по суті,
залишається без розгляду, про що
виноситься рішення про залишення
скарги (заяви) без розгляду.

Спростовуючи твердження апелянта,
необхідно зазначити, що позивач не
зверталась до територіального органу
Пенсійного фонду, вимога якого
оскаржується, з письмовою заявою про
узгодження вимоги, тобто, не
дотрималась порядку узгодження вимоги,
тому відповідачем правомірно винесено
рішення про залишення скарги без
розгляду.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
задоволенні позовних вимог, оскільки
відповідач як суб'єкт владних
повноважень надав суду достатні та
беззаперечні докази в обгрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, та довів правомірність
вчинених дій.

В зв'язку з цим, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції при вирішенні даної справи
всебічно, повно та об'єктивно встановив
обставини справи, дослідив та оцінив
всі докази, які містяться в матеріалах
справи та прийшов до вірного висновку.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду -без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. 160, ст.197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст. 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити
без задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 27.08.2013 року
у справі №803/1755/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п»ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
20-ти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст.160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
Н.Г. Левицька

Р.Б. Хобор