Справа № 2а-9791/09/2170
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року м. Київ
К/9991/54109/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Нова Каховка
Херсонської області на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 21.07.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15.06.2011

у справі № 2а-9791/09/2170

за позовом Комунального підприємства
Виробничий комбінат «Тепло-водоканал»

до Державної податкової інспекції
у м. Нова Каховка Херсонської області

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Виробничий
комбінат «Тепло-водоканал» звернулось
до Херсонського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Нова Каховка Херсонської області про
визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 21.07.2010
позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15.06.2011
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 21.07.2010
залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями
суду першої та апеляційної інстанції,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку. В скарзі просить скасувати
оскаржувані рішення, ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем проведена перевірка
Комунального підприємства Виробничий
комбінат «Тепло-водоканал»; за
результатами якої складено акт
складено акт №88/152/32218122 від 11.02.2009.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України
від 21.12.2000 року №2181-III «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами».

На підставі вищезазначеного акту
відповідачем прийнято повідомлення -
рішення податкового
повідомлення-рішення № /0 від
24.07.2008 року, яким визначено суму
штрафних санкцій з податку на додану
вартість у розмірі 86 728,00 грн..

Задовольняючи позов, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Спірна сума податкового боргу
виникла у зв'язку з тим, що податковим
органом за даними облікової картки
здійснений перерозподіл сум ПДВ, що
самостійно сплачені позивачем за
платіжними дорученнями, без врахування
«Призначення платежу».

Згідно пункту 1.2 статті 1 Закону
№2181-III податкове зобов'язання -
зобов'язання платника податків
сплатити до бюджетів або державних
цільових фондів відповідну суму коштів
у порядку та у строки, визначені цим
Законом або іншими законами України.
Відповідно до пункту 1.3 статті 1 цього
Закону податковий борг (недоїмка) -
податкове зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності),
самостійно узгоджене платником
податків або узгоджене в
адміністративному чи судовому порядку,
але не сплачене у встановлений строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
податкового зобов'язання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 9 Закону
№2181-III платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання з податків. Джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань платника податків, згідно
пп. 7.1.1 п. 7.1 ст. 7 Закону №2181-III,
визнаються будь-які власні кошти та
інші активи. Обов'язок юридичної особи
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів) припиняється із
сплатою податку (ч. 3 ст. 9 Закону України
«Про систему оподаткування»). Податок,
збір (обов'язковий платіж) вважається
зарахованим в дохід державного бюджету
лише з моменту зарахування на єдиний
казначейський рахунок державного
бюджету (ч.5 ст.50 Бюджетного кодексу
України).

З врахуванням зазначеного, є
підстави для висновку, що з поданням
позивачем до установи банку платіжних
доручень на перерахування
вищевказаних сум ПДВ його обов'язок
щодо сплати податку в цих сумах
припинився.

Як на підставу здійснення
відповідачем самостійного
перерозподілу (зарахування) сплачених
позивачем сум у погашення податкового
боргу за інші податкові періоди ніж ті,
що визначив платник у платіжних
документах, податковий орган,
посилається на п.п.7.7 ст.7 Закону №2181-III.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів, що зазначена норма не
визначає коло осіб, на яких
розповсюджується її дія, чи то
контролюючі органи, чи платники
податків. У будь-якому випадку, ця норма
не встановлює право чи обов'язок саме
контролюючого органу якимось чином
змінювати податкові зобов'язання, в
рахунок сплати яких платник податків
самостійно у відповідності до
вищенаведених вимог Законів України
спрямував власні кошти. Не передбачено
таке право податкового органу і
будь-якими іншими нормами Закону
№2181-III, або іншими законами з питань
оподаткування.

З огляду на зазначене, суд
апеляційної інстанції правомірно
дійшов висновку, що у податкового
органу відсутні повноваження
змінювати призначення платежу, яке
було визначено самостійно платником
податків у платіжних дорученнях під
час виконання ним свого
конституційного обов'язку по
своєчасній сплаті сум податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, та направляти такі суми при
веденні оперативного обліку платежів
на погашення податкового боргу за
інший податковий період.

Рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновок суду
не спростовують, підстави для
призначення справи до розгляду в
судовому засіданні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Нова Каховка Херсонської області на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 21.07.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15.06.2011 у
справі № 2а-9791/09/2170 слід відхилити, а
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Нова Каховка
Херсонської області відхилити.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 21.07.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15.06.2011 у
справі № 2а-9791/09/2170 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко