Справа № 826/4465/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Пісоцька
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

12 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23 вересня 2013 року
у справі за адміністративним позовом
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві до
ОСОБА_2 про стягнення податкової
заборгованості у розмірі 5208 грн. 44 коп.,
-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, в якому просив стягнути з
відповідача податковий борг по
земельному податку з фізичних осіб у
сумі 5208 грн. 44коп.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 вересня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Суд виходив з того, що податкове
повідомлення рішення та податкова
вимога, на підставі яких, згідно
позиції контролюючого органу, у
відповідача виникла податкова
заборгованість, були скасовані в
судовому порядку, рішення набрало
законної сили, відтак, правові підстави
для задоволення вимог ДПІ про
стягнення податкового боргу відсутні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просив його
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою в задоволенні позову відмовити
повністю.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, постанова
суду - без змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 25
листопада 2004 року між акціонерним
товариством закритого типу
«ХІМРЕЗЕРВ» і ОСОБА_3 та ОСОБА_2
укладено договір (р.н.№12152)
купівлі-продажу нежилих приміщень
ремонтно-механічної майстерні з
битовками - корпусу АДРЕСА_1, загальною
площею 545,9кв.м.

На підставі вказаного договору від 25
листопада 2004 року №12152 КП Київське МБТІ
видано реєстраційне посвідчення від 16
грудня 2004 року, яким зареєстровано за
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частках право
приватної власності на нежилі
приміщення ремонтно-механічної
майстерні з побутовим корпусом АДРЕСА_1
(в літ. «З»), загальною площею 545,9кв.м, за
зазначеною адресою.

14 грудня 2005 року між АТЗТ «ХІМРЕЗЕРВ» і
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір (р.н.
№13719) купівлі-продажу в рівних частках
нежилих приміщень ремонтно-механічної
майстерні з побутовим корпусом
АДРЕСА_1, загальною площею - 91,00 кв.м.

На підставі вказаного договору від 14
грудня 2005 року №13719 комунальним
підприємством «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» видано реєстраційне
посвідчення від 30 грудня 2005 року №017659,
яким зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2
в рівних частках право приватної
власності на нежилі приміщення
ремонтно-механічної майстерні з
побутовим корпусом АДРЕСА_1 (в літ. «З»),
загальною площею 91,00кв.м, за зазначеною
вище адресою.

Як вірно встановлено судом, АТЗТ
«ХІМРЕЗЕРВ» відмовилось від
користування земельними ділянками за
адресою АДРЕСА_1 - на яких розташовані
нежилі приміщення, відчужені за
договорами купівлі-продажу від 25
листопада 2004 року та 14 грудня 2005 року, і
прилеглих прибудинкових територій,
користувачем яких було АТЗТ
«ХІМРЕЗЕРВ», у загальному розмірі 1220
кв.м, на користь покупців ОСОБА_3 та
ОСОБА_2

Позивачем 28.04.2012 року було прийнято
податкове повідомлення-рішення
№, яким визначено відповідачу
податкове зобов'язання з земельного
податку у розмірі 5208грн. 44 коп. Дане ППР
отримано відповідачем 19 травня 2012 року.

В подальшому, внаслідок несплати
зазначеної суми, ДПІ винесено
податкову вимогу від 31 липня 2012 року
№24, яка отримана відповідачем 05 грудня
2012 року.

Посилаючись на наявність у платника
податків - фізичної особи ОСОБА_2 не
сплаченої заборгованості у розмірі
5208,44 грн., позивач звернувся до суду з
даним позовом про її стягнення.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з таким
висновком, виходячи з наступного.

На час виникнення спірних
правовідносин був чинним Закон України
«Про державну податкову службу в
Україні» від 04 грудня 1990 року №509-ХІІ,
який втратив чинність на підставі
Закону України 5 липня 2012 року N 5083-VI
«Про внесення змін до Податкового
кодексу України щодо державної
податкової служби та у зв'язку з
проведенням адміністративної реформи
в Україні».

Згідно ч. 1 ст. 1 вказаного Закону до
завдань органів державної податкової
служби належить здійснення контролю за
додержанням податкового
законодавства.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 10 Закону України №509
визначено, що державні податкові
інспекції в районах, містах без
районного поділу, районах у містах,
міжрайонні та об'єднані спеціалізовані
державні податкові інспекції подають
до судів позови до підприємств,
установ, організацій, громадян про
стягнення заборгованості перед
бюджетом і державними цільовими
фондами.

Підпунктом 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
визначено, що плата за землю -
загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Підпунктом 54.3.3. п. 54.3. ст. 54 ПК України
встановлено, що згідно з податковим та
іншим законодавством особою,
відповідальною за нарахування сум
податкових зобов'язань з окремого
податку або збору, застосування
штрафних (фінансових) санкцій та пені, у
тому числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, є
контролюючий орган.

Згідно з п. 58.1. ст. 58 Податкового кодексу
у разі коли сума грошового зобов'язання
платника податків, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, розраховується
контролюючим органом відповідно до ст.
54 цього Кодексу (крім декларування
товарів, передбаченого для громадян),
такий контролюючий орган надсилає
(вручає) платнику податків податкове
повідомлення-рішення.

Як встановлено судом першої інстанції,
податкове повідомлення рішення форми
«Ф» № від 28.04.2012 було надіслане на
адресу відповідача рекомендованим
листом з повідомленням, та вручено
поштою 19.05.2012р. особисто ОСОБА_2

У відповідності до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, грошове зобов'язання платника
податків - сума коштів, яку платник
податків повинен сплатити до
відповідного бюджету як податкове
зобов'язання та/або штрафну (фінансову)
санкцію, що справляється з платника
податків у зв'язку з порушенням ним
вимог податкового законодавства та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також санкції за
порушення законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

В силу пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
сума узгодженого грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), але не
сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання набуває статусу
податкового боргу.

Відповідно до п.п.14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податкова вимога - письмова
вимога органу державної податкової
служби до платника податків щодо
погашення суми податкового боргу.

Згідно з п.59.1 ст.59 ПК України, у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення».

Згідно п.59.3-59.5 ст.59 ПК України податкова
вимога надсилається не раніше першого
робочого дня після закінчення
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання».

Податкова вимога надсилається
(вручається) також платникам податків,
які самостійно подали податкові
декларації, але не погасили суми
податкових зобов'язань у встановлені
цим Кодексом строки, без попереднього
надсилання (вручення) податкового
повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому
надіслано (вручено) податкову вимогу,
сума податкового боргу збільшується
(зменшується), погашенню підлягає вся
сума податкового боргу такого платника
податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення
(вручення) податкової вимоги сума
податкового боргу змінилася, але
податковий борг не був погашений в
повному обсязі, податкова вимога
додатково не надсилається (не
вручається).

Відповідно до п.42.2 ст.42 ПК України,
документи вважаються належним чином
врученими, якщо вони надіслані за
адресою (місцезнаходженням, податковою
адресою) платника податків
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення або особисто вручені
платнику податків або його законному
чи уповноваженому представникові.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, податкова вимога від 31 липня
2012 року №24 надіслана на адресу
відповідача рекомендованим листом з
повідомленням, та вручена 05.12.2012 р., що
підтверджується відміткою поштового
відділення.

Органами, уповноваженими здійснювати
заходи щодо забезпечення погашення
податкового боргу в межах їх
повноважень, згідно з п. 41.5 ст. 41 ПКУ. є
виключно органи державної податкової
служби.

Підпунктом 20.1.28 п. 20.1 ст. 20 ПК України
передбачено, що органи державної
податкової служби мають право
стягувати до бюджетів та державних
цільових фондів суми грошових
зобов'язань та/або податкового боргу у
випадках, порядку та розмірі,
встановлених цим Кодексом.

Зокрема, підпунктом 20.1.18 п. 20.1 ст. 20 ПКУ
передбачено право органів державної
податкової служби звертатися до суду
щодо стягнення коштів платника
податків, який має податковий борг, з
рахунків у банках, обслуговуючих
такого платника, на суму податкового
боргу або його частини.

Джерелами погашення податкового боргу
платника податків є будь-яке майно
такого платника податків з урахуванням
обмежень, визначених цим Кодексом, а
також іншими законодавчими актами (п.
87.2 п. 87.1 ст. 87 ПК України).

Відповідно до п. 95.1 ст. 95 ПК України
Орган державної податкової служби
здійснює за платника податків і на
користь держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Згідно з п. 95.2 ст. 95 ПК України стягнення
коштів та продаж майна платника
податків провадяться не раніше ніж
через 60 календарних днів з дня
надіслання такому платнику податкової
вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання органам державної
податкової служби, у розмірі суми
податкового боргу або його частини (п.
95.3 ст.95 ПК України).

Разом з тим, як вірно встановлено судом
першої інстанції та вбачається з
матеріалів справи, постановою
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 11 червня 2013 року у справі
№826/7786/13-а, яку залишено без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 серпня 2013
року, позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі міста Києва Державної
податкової служби задоволено повністю,
зокрема скасовано податкове
повідомлення-рішення відповідача від
28.04.2012 року № та податкову вимогу
№ 24 від 31.07.2012 року. Постанова набрала
законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, під час розгляду справи №826/7786/13-а,
судами встановлено, що ОСОБА_2 2 є
фізичною особою - підприємцем, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом про державну реєстрацію та
з 01 січня 2012 року обрала другу групу
платників єдиного податку за ставкою 20%
від доходу, що також підтверджено
свідоцтвом платника єдиного податку.
серії НОМЕР_1 від 24 квітня 2012 року. У
пункті 6 зазначеного свідоцтва
платника єдиного податку вказано місце
провадження господарської діяльності -
АДРЕСА_2; види господарської діяльності
позивача: 70.20.0 - здавання в оренду
власного нерухомого майна. ОСОБА_2 є
власником земельної ділянки, яка
використовується нею у власній
господарській діяльності, тобто в силу
вимог пп. 4 п. 297.1 ст. 297 Податкового
кодексу України не має обов'язку
нарахування, сплати та подання
податкової звітності з земельного
податку.

За результатами розгляду справи
№826/7786/13-а Окружний адміністративний
суд міста Києва дійшов висновку, з яким
погодився Київський апеляційний
адміністративний суд, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення №
від 28 квітня 2012 року та, як наслідок,
податкова вимога №24 від 31 липня 2012 року
є безпідставними та підлягають
скасуванню.

Отже, враховуючи викладене вище,
зважаючи на те, що податкове
повідомлення рішення та податкова
вимога, на підставі яких, згідно
позиції контролюючого органу, у
відповідача виникла податкова
заборгованість, були скасовані в
судовому порядку, рішення набрало
законної сили, то апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність правових
підстав для задоволення вимог ДПІ про
стягнення податкового боргу з
відповідача.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не знайшли свого підтвердження,
оскаржувана постанова прийнята судом
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 23 вересня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві до
ОСОБА_2 про стягнення податкової
заборгованості у розмірі 5208 грн. 44 коп. -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 23 вересня 2013 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.