Справа № 822/1757/14
Суддя: Ніколайчук М.Є.
Дата ухвалення: 2014-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1757/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2014 року 12 год. 05 хв.м.
Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіНіколайчука
М.Є. при секретаріГук В.В. за
участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Кам'янець-Подільської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, вимоги
і рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до
Кам'янець-Подільської ОДПІ про
визнання протиправними та скасування:
податкового повідомлення-рішення
форми «Р» від 28.04.2014 №, яким
збільшено грошове зобов'язання по
податку з доходів найманих працівників
на загальну суму 4027,04 грн.; податкового
повідомлення-рішення форми «Р» від
28.04.2014 №, яким збільшено грошове
зобов'язання по податку на додану
вартість на загальну суму 11400,00 грн.;
вимоги про сплату боргу від 28.04.2014
№Ф-, якою визначено
заборгованість зі сплати єдиного
соціального внеску на суму 14838,87 грн.;
рішення № від 28.04.2014 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, яким застосовано штрафну
санкцію у розмірі 1881,94 грн.

Вважає винесені податкові
повідомлення-рішення, вимогу про
сплату боргу та рішення про
застосування штрафних санкцій
незаконними, необгрунтованими та
такими, що підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги та просив суд їх задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечив, зазначивши, що
Кам'янець-Подільською ОДПІ податкові
повідомлення-рішення, вимога про
сплату боргу та рішення про
застосування штрафних санкцій
прийняті правомірно та з урахуванням
вимог закону. Просив суд в задоволенні
адміністративного позову відмовити в
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, суд дійшов висновку, що
адміністративний позов слід
задовольнити частково з таких підстав.

Суд встановив, що згідно направлення на
проведення перевірки №256 від 24.03.2013 та
наказу №209 від 27.02.2014
Кам'янець-Подільською ОДПІ з 24.03.2014 по
04.04.2014 проведено документальну планову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2011 по 31.12.2013. за
результатами якої складено Акт №
385/22-09-17-03/НОМЕР_1 від 11.04.2014 (далі - Акт).

За наслідками проведеної перевірки
відповідачем винесено:

- податкове повідомлення-рішення форми
«Р» від 28.04.2014 №, яким позивачу
збільшено грошове зобов'язання по
податку з доходів найманих працівників
на загальну суму 4027,04 грн. у тому числі
1763,35 грн. - за основним платежем та 2263,69
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами);

- податкове повідомлення-рішення форми
«Р» від 28.04.2014 №, яким позивачу
збільшено грошове зобов'язання по
податку на додану вартість на загальну
суму 11400,00 грн., утому числі 8440,00 грн. - за
основним платежем та 2960,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від
28.04.2014 №Ф-, якою визначено
заборгованість зі сплати єдиного
соціального внеску на суму 14838,87 грн.;

- рішення № від 28.04.2014 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нараховано єдиного
внеску, яким застосовано штрафну
санкцію у розмірі 1881,94 грн.

Щодо оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення форми «Р» від
28.04.2014 №, суд дійшов висновку про
правомірність його винесення
Кам'янець-Подільською ОДПІ з огляду на
наступне.

Перевіркою встановлених строків
сплати (перерахування) до бюджету
податку на доходи фізичних осіб
встановлено несвоєчасне перерахування
до бюджету утриманих сум податку на
доходи фізичних осіб в розмірі 4974,74
грн., чим порушено вимоги пп. 168.1.2, пп.
168.1.5 п.168.1 ст.168 та пп. «а» п.176.2 ст.176
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№2755-VI (далі - ПК України).

Так, згідно пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 ПК України
якщо оподатковуваний дохід
нараховується податковим агентом, але
не виплачується платнику податку
особою, то податок, який підлягає
утриманню з такого нарахованого
доходу, підлягає перерахуванню до
бюджету податковим агентом у строки,
встановлені для місячного податкового
періоду.

Визначення суми податкових та/або
грошових зобов'язань платника
податків, порядок їх сплати та
оскарження рішень контролюючих
органів регулюється главою 4 ПК України

Так, згідно з п. 54.2 ст. 54 зазначеного
Кодексу грошове зобов'язання щодо суми
податкових зобов'язань з податку, що
підлягає утриманню та сплаті
(перерахуванню) до бюджету в разі
нарахування/виплати доходу на користь
платника податку - фізичної особи,
вважається узгодженим податковим
агентом в момент виникнення
податкового зобов'язання, який
визначається за календарною датою,
встановленою розділом IV Кодексу для
граничного строку сплати податку до
відповідного бюджету.

Відповідно до п 176.2 ст. 176 ПК України
податкові агенти зобов'язані : -
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок;
- подавати до органу державної
податкової служби у строки,
встановлені Податковим кодексом
України податковий розрахунок суми
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, а також суми
утриманого з них податку. При цьому,
запровадження інших форм звітності з
зазначених питань не допускається; -
нести відповідальність у випадках,
визначених Податковим кодексом
України.

Згідно з п.127.1. ст.127 ПК України
ненарахування, неутримання та /або
несплата (неперерахування) податків
платником податків, у тому числі
податковим агентом, до або під час
виплати доходу на користь іншого
платника податків, - тягнуть за собою
накладення штрафу в розмірі 25
відсотків суми податку, що підлягає
нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

За прострочення встановлених строків
сплати податку на доходи фізичних осіб,
що призвело до виникнення
заборгованості, згідно із вимогами
ст.ст.129-131 ПК України на суму
податкового боргу нараховується пеня в
розмірі 120% річних облікової ставки НБУ,
діючої на день виникнення такого
податкового боргу або на день його
(частини) погашення, залежно від того,
яка з величин таких ставок є більшою за
кожен календарний день прострочення у
його сплаті.

Наявність у позивача заборгованості зі
сплати податку з доходів фізичних осіб
підтверджується доданими до
матеріалів справи Розрахунком
нарахування пені за несвоєчасне
перерахування податку з доходів
фізичних осіб за період з 01.11.2011 по
27.12.2013, розрахунком податкового
зобов'язання та штрафних (фінансових)
санкцій за порушення податкового та
іншого законодавства.

Стосовно винесеного
Кам'янець-Подільською ОДПІ податкового
повідомлення-рішення форми «Р» від
28.04.2014 №, яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання по податку на
додану вартість, суд зазначає наступне.

В розділі 2.4. Акту перевірки
зазначається, що позивачем за період з
11.09.2012 по 01.02.2013 надано послуг з
вантажних перевезень всього на суму -
454740,37 грн., з них послуги міжнародних
перевезень - 412540,37 грн. та 42200,00 грн. -
послуги з внутрішніх перевезень.

Платником ПДВ суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_3 зареєстрований у
Кам'янець-Подільській ОДПІ 11.02.2013.

Положеннями п.185.1 ст.185 ПК України
визначено, що об'єктом оподаткування є
операції платників податку з: а)
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; б) постачання послуг, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до розділу XX, підрозділу 2,
статті 10 перехідних положень ПК
України встановлено, що за податковими
зобов'язаннями з податку на додану
вартість, що виникли з 01 січня 2014 року
до 31 грудня 2013 року включно ставка
податку становить 20 відсотків.

У судовому засіданні та в поданих
письмових запереченнях представник
відповідача зазначив, що оскільки
частина перевезень, які здійснював ФОП
ОСОБА_3 є внутрішніми перевезеннями, то
сума податкового зобов'язання з ПДВ,
яку позивачеві слід було відобразити в
податкових деклараціях з податку на
додану вартість за період з 11.09.2012 по
01.02.2013 становить: 42200,00 грн. * 20% = 8440,00 грн.,
чого останнім зроблено не було.

Суд не погоджується з вказаними
твердженнями представника
відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 195.1.3. п. 195.1 ст. 195 ПК
України за нульовою ставкою
оподатковуються операції з постачання
таких послуг, як міжнародні
перевезення пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999р. №996-XIV
(далі - Закон №996-XIV) господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Підставою для формування
бухгалтерського обліку та, відповідно,
податкового обліку, є наявність у
суб'єкта господарювання первинних
документів, що засвідчують факт
здійснення господарської операції.

Статтею 9 Закону №996-XIV встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Зокрема, підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо-безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для надання первинним
документам юридичної сили і
доказовості, вони повинні бути
складені відповідно до вимог чинного
законодавства.

Представник позивача у судовому
засіданні зазначив, що ФОП ОСОБА_3 за
період з 11.09.2012 по 01.02.2013 надавались
послуги виключно з міжнародних
перевезень (на загальну суму 454740,37 грн.)
контрагентам TOO «PNEUMATIC GROUP» (Казахстан)
та «TECHTRANS KZ GmbH» (Казахстан).

Надання позивачем міжнародних
транспортних послуг (на загальну суму
454740,37 грн.) підтверджується доданими до
матеріалів справи договорами про
надання послуг з перевезень вантажів,
міжнародними автомобільними
накладними, актами виконаних робіт та
заявками на перевезення вантажів в
міжнародному сполученні.

При цьому, представником відповідача
не надано суду будь-яких первинних
документів, які свідчили б про надання
позивачем послуг з вантажних
перевезень на суму 42200,00 грн. саме на
митній території України і які
підлягали б 20% ставці оподаткування за
податковими зобов'язаннями з податку
на додану вартість.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про неправомірність
винесення відповідачем податкового
повідомлення-рішення форми «Р» від
28.04.2014 №.

Щодо винесеної відповідачем
податкової вимоги, якою визначено
заборгованість зі сплати єдиного
внеску та рішення про застосування
штрафних санкцій за своєчасно не
нарахований єдиний внесок, то
перевіркою достовірності відображення
у звітності сум доходу, отриманого від
здійснення діяльності, що підлягає
обкладенню податком на доходи фізичних
осіб, та на який нараховується єдиний
внесок встановлено його заниження
всього на суму 42763,32 грн., у тому числі за
2012 рік на 22942,31 грн. та в 2013 році на
19821,01 грн., чим, відповідно, занижено
суму єдиного внеску, нарахованого з
чистого оподаткованого доходу у
розмірі 34,7%, що підлягає сплаті до
бюджету, всього на суму 14838,87 грн., у т.ч.
за 2012 рік на 7960,98 грн., за 2013 рік - 6877,89
грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010
(далі - Закон №2464-VI), платником єдиного
внеску є фізичні особи - підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI платник
єдиного внеску зобов'язаний своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Положення ч.11 ст.8 Закону №2464-VI
передбачають, що єдиний внесок для
платників, зазначених у п.п. 4 та 5 ч.1 ст.
4 цього Закону, встановлюється у
розмірі 34,7% визначеної п.п. 2 та 3 ч.1 ст.7
цього Закону бази нарахування єдиного
внеску.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 зазначеного
Закону єдиний внесок для платників,
зазначених у п.4 (крім фізичних осіб -
підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) та п.5 ч.1 ст. 4
цього Закону, нараховується на суму
доходу (прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб. При
цьому сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу за
місяць, у якому отримано дохід
(прибуток).

Відповідно до ч.3 ст. 7 цього ж Закону
нарахування єдиного внеску
здійснюється в межах максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску, встановленої цим Законом.

Пунктом 4 частини 1 ст.1 Закону №2464-VI
передбачено, що максимальна величина
бази нарахування єдиного внеску -
максимальна сума доходу застрахованої
особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам
прожиткового мінімуму для
працездатних осіб, встановленого
законом, на яку нараховується єдиний
внесок;

Суд зазначає, що з метою розрахунку
податкових зобов'язань по податку з
доходів фізичних осіб, фізичні
особи-підприємців зобов'язані подавати
до податкового органу податкову
декларацію про майновий стан і доходи,
в якій і декларується сума доходу
(прибутку), отриманого від діяльності
фізичної особи-підприємця, що підлягає
обкладенню податком на доходи фізичних
осіб і яка є основною величиною для
визначення бази нарахування єдиного
соціального внеску в розумінні ст. 7
Закону № 2464.

Оглядом доданих позивачем до
матеріалів справи Податкових
декларацій про майновий стан і доходи
та Розрахунків податкових зобов'язань
з податку на доходи фізичних осіб,
отриманих фізичною особою-підприємцем
від провадження господарської
діяльності, розбіжностей у сумах
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб та сумах податку,
що підлягали сплаті до бюджету, не
встановлено.

Стосовно тверджень представника
відповідача, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 в 2012-2013 роках
отримував доходи в розрізі місяців, а в
таблиці 1 додатку 5 відобразив в одному
місяці суму чистого доходу, з
урахуванням максимальної величини, чим
занизив суму єдиного внеску, суд
зазначає наступне.

Закон №2464 не регулює питання
розподілення річного доходу по
місяцям, так як цього вимагає річний
Звіт про суми нарахованого доходу
застрахованих осіб і суми нарахованого
єдиного внеску, а отже і не містить
обов'язку платника ЄСВ відображати
суми доходу у Звіті у відповідності до
книги обліку доходів і витрат з
помісячною розбивкою.

Крім цього, листом Пенсійного Фонду
України від 21.03.2012 № 6511/05-10 роз'яснено,
що у графі 2 таблиці 1 додатка 5 до
Порядку формування та подання
страхувальниками звіту щодо сум
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 08.10.2010 № 22-2 та
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України від 01.11.2010 за № 1014/18309
«Сума чистого доходу (прибутку),
заявлена в податковій декларації
фізичної особи - підприємця» платник
самостійно відображає фактичну суму
чистого доходу за себе в розрізі
місяців. При цьому, сума чистого доходу
за рік повинна відповідати сумі
чистого оподатковуваного доходу,
заявленій у податковій декларації.

Отже, з аналізу вищевказаних
нормативно-правових актів можна
зробити висновок, що фізична
особа-підприємець на загальній системі
- платник єдиного соціального внеску
має право відображати суму чистого
річного оподатковуваного доходу при
заповнені Звіту про суми нарахованого
доходу застрахованих осіб і суми
нарахованого єдиного внеску і в одному
місяці і розбивати порівну чи
відображати у кількох місяцях, тобто на
власний розсуд.

Таким чином, позивач скористався своїм
правом на відображення усієї суми
чистого оподатковуваного доходу в
одному місяці при заповненні Звіту про
суми нарахованого доходу
застрахованих осіб і суми нарахованого
єдиного внеску та, відповідно,
задекларував та сплатив єдиний
соціальний внесок з максимально
можливої суми, встановленої Законом.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про неправомірність
прийнятих відповідачем вимоги про
сплату боргу (недоїмки) від 28.04.2014 №
Ф- та рішення № від 28.04.2014 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу. У
відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Згідно ч.2 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI за
подання до суду адміністративного
позову майнового характеру ставка
судового збору складає 2 відсотки
розміру майнових вимог, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати. За подання до суду
адміністративного позову немайнового
характеру - 0,06 розміру мінімальної
заробітної плати.

При цьому, частина 3 цієї ж статті
встановлює, що під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Позивачем сплачено судовий збір у
розмірі 255,08 грн., що підтверджується
доданими до матеріалів справи
квитанціями №2919.316.1 та №2919.316.3 від
08.05.2014.

З огляду на викладені норми суд дійшов
висновку, що позивачу слід повернути
документально підтверджені судові
витрати у розмірі 72 грн. 38 коп.

Керуючись ст.ст. 71,72, 158-163, 254 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» від 28.04.2014 № , яким збільшено
грошове зобов'язання по податку на
додану вартість на загальну суму 11400,00
грн..

Визнати протиправною та скасувати
вимогу про сплату боргу від 28.04.2014 №
Ф-, якою визначено заборгованість
зі сплати єдиного соціального внеску
на суму 14838,87 грн..

Визнати протиправними та скасувати
рішення № від 28.04.2014 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, яким застосовано штрафну
санкцію у розмірі 1881,94 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 сплачений судовий збір в
розмірі 72,38 грн. шляхом безспірного
списання коштів з рахунків
Кам'янець-Подільської ОДПІ.

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 03
червня 2014 року о 11 год. 25 хв.

Суддя М.Є. Ніколайчук"Згідно з
оригіналом" Суддя М.Є. Ніколайчук