Справа № 2а-363/09
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
№ 876/3329/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Мікули О.І., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Стрийському районі
Львівської області на постанову
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області від 30 грудня 2009 року
у справі за адміністративними позовами
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, -

встановив:

30.03.2009 ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, 31.03.2009 -
ОСОБА_22, 09.04.2009 - ОСОБА_17, ОСОБА_19, ОСОБА_11,
ОСОБА_21, ОСОБА_20, ОСОБА_5, ОСОБА_23, 10.04.2009 -
ОСОБА_15, ОСОБА_16, 14.04.2009 - ОСОБА_10, 12.05.2009 -
ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_8, 13.05.2009 -
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 (далі - позивачі)
звернулися в суд із адміністративним
позовом до відповідача в якому просили
зобов'язати провести нарахування
щомісячної державної допомоги як
«дітям війни» за 2006-2008 року по 4655,9 грн
кожному. Також позивачі просили
поновити строк звернення до суду за
період з 01.01.2006 по 31.12.2007.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивачі посилалися на те, що згідно
статті 1 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» вони є особами,
яким відповідно до цього Закону надано
статус дітей війни. Згідно зі статтею 6
вказаного Закону їм має виплачуватись
підвищення до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком, однак у
вказаний період виплачувалось не в
повному обсязі.

Постановою Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 30.12.2009
позовні вимоги задоволено частково.
Зобов'язано відповідача нарахувати
позивачам надбавки до пенсії згідно ст.
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за періоди з 09.07.2007 по
31.12.2007 та з 22.05.2008 по 31.12.2008 з урахуванням
раніше виплачених сум за відповідні
періоди. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Із цією постановою не погодився
відповідач та оскаржив її в
апеляційному порядку. Вважає, що така
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому просить її скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги,
апелянт посилається на те, що оскільки
відповідач не є розпорядником
бюджетних коштів, то відповідно
нарахування та виплата позивачу
підвищення до пенсії як дитині війни,
здійснювалось в межах виділених на це
коштів та згідно чинного на момент
проведення виплати бюджетного
законодавства. Апелянт також вказує, що
судом першої інстанції не обґрунтовано
застосовано до даних правовідносин
положення ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Крім того, звертає увагу
на те, що судом першої інстанції не
надіслано копій позовних заяв, а також
не повідомлено про дату, час та місце
судового розгляду, що позбавило
відповідача викласти свої заперечення
на позовні заяви. Вважає, що позивачам
строк звернення до адміністративного
суду поновлено безпідставно.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
апеляційний розгляд справи проведено у
порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи, обговорив підстави і
межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити частково.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивачі в
розумінні статті 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» є
дітьми війни.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), дітям війни
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, яка виплачується замість
пенсії, підвищується на 30 % мінімальної
пенсії за віком.

Пунктом 17 ст. 77 Закону України «Про
державний бюджет на 2006 рік» зупинено
дію ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни». Законом України
«Про внесення змін до Закону України
«Про державний бюджет на 2006 рік» від
19.01.2006 року, який набрав чинності 02.04.2006
року, п. 17 ст. 77 виключено. Однак ст. 110
даного Закону встановлено, що пільги
дітям війни, передбачені ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» запроваджуються поетапно, за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету. Враховуючи, що Кабінет
Міністрів України за погодженням з
Комітетом Верховної Ради України з
питань бюджету не приймав жодних
нормативно-правових актів за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі 2006 року, не був
визначений порядок проведення таких
виплат, а також те, що зазначена норма
не була визнана у встановленому
порядку неконституційною, а тому
позовні вимоги позивача за 2006 рік
задоволенню не підлягають.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» встановлено, що
прожитковий мінімум осіб, які втратили
працездатність, встановлюється на
рівні: з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня -
406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. Разом
з тим, п. 12 статті 71 і ст. 111 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» дія норм закону, які
передбачали вищевказані виплати, була
зупинена.

09 липня 2007 року рішенням
Конституційного Суду України за № 6-рп
у справі за конституційним поданням 46
народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень статей 29, 36,
частини другої статті 56, частини другої
статті 62, частини першої статті 66,
пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46
статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» (справа про соціальні
гарантії громадян) визнано такими, що
не відповідають Конституції (є
неконституційними) положення п. 12
статті 71, ст. 111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік». З
цього резюмується висновок, що
зупинення законом про Державний бюджет
України дії інших законів України щодо
надання пільг, компенсацій і гарантій,
внесення змін до інших законів України,
встановлення іншого (додаткового)
правового регулювання відносин, ніж
передбачено законами України, не
відповідає статтям 1,3, частині другій
статті 6, частині другій статті 8,
частині другій статті 19, статтям 21, 22,
пункту 1 частини другої статті 92,
частинам першій, другій, третій статті
95 Конституції України.

Змінами внесеними підпунктом 2 пункту 41
розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28.12.2007
р. N 107-VI, дія статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» була
обмежена. Однак, Рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
р. N 10-рп/2008, положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яким
обмежувалась дія ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
визнані неконституційними та втратили
чинність з моменту визнання їх такими.

Враховуючи викладені правові
положення, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про наявність у
позивачів права на отримання
підвищення до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком протягом
періодів з 09.07.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по
31.12.2008.

Однак, суд першої інстанції з
порушенням положень ст.ст. 99, 100 КАС
України вирішив питання про поновлення
строку звернення до адміністративного
суду.

Згідно частин 1, 2 статті 99 КАС України (у
редакції чинній на час звернення
позивачів до суду) адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 КАС України (у
редакції на час вирішення справи судом
першої інстанції) пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Якщо суд визнає причину пропущення
строку звернення до суду поважною,
адміністративна справа розглядається
і вирішується в порядку, встановленому
цим Кодексом. Позовні заяви
приймаються до розгляду
адміністративним судом незалежно від
закінчення строку звернення до
адміністративного суду.

Із матеріалів справи суд апеляційної
інстанції вбачає, що позивачі до суду з
позовами звернулися: 30.03.2009 - ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, 31.03.2009- ОСОБА_22, 09.04.2009 -
ОСОБА_17, ОСОБА_19, ОСОБА_11, ОСОБА_21,
ОСОБА_20, ОСОБА_5, ОСОБА_23, 10.04.2009 - ОСОБА_15,
ОСОБА_16, 14.04.2009 - ОСОБА_10, 12.05.2009 - ОСОБА_14,
ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_8, 13.05.2009 - ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_4 у яких просили
зобов'язати відповідача провести
нарахування щомісячної державної
допомоги як «дітям війни» за 2006-2008 року
по 4655,9 грн кожному.

При цьому, у позовних заявах позивачі
просили поновити їм строк звернення до
адміністративного суду посилаючись на
те, що про порушення прав їм не було
відомо.

Однак, суд апеляційної інстанції такі
посилання вважає безпідставними,
оскільки спірне підвищення до пенсії є
періодичною виплатою та виплачується
щомісячно разом із пенсією, а тому
позивачі про порушення своїх прав
повинні були дізнаватися кожного
місяця під час отримання пенсії.

Таким чином, позовні вимоги позивачів
частково подані з пропуском без
поважних причин строку звернення до
адміністративного суду, а саме: ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 за період з 01.01.2006 по
29.03.2008 включно; ОСОБА_22 за період з 01.01.2006
по 30.03.2008 включно; ОСОБА_17, ОСОБА_19,
ОСОБА_11, ОСОБА_21, ОСОБА_20, ОСОБА_5, ОСОБА_23
за період з 01.01.2006 по 08.04.2008 включно;
ОСОБА_15, ОСОБА_16 за період з 01.01.2006 по
09.04.2008 включно; ОСОБА_10 з 01.01.2006 по 13.04.2008
включно; ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_8
за період з 01.01.2006 по 11.05.2008 включно,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 за період з 01.01.2006
по 12.05.2008 включно.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
враховує те, що на час вирішення цієї
справи судом першої інстанції,
застосування судом наслідків пропуску
строку звернення до адміністративного
суду могло мати місце тільки у тому
випадку, коли на цьому наполягала одна
із сторін. Однак, матеріали справи не
містять доказів надіслання
відповідачу копій позовних заяв та
повідомлення про дату, час та місце
судового розгляду, внаслідок чого він
був позбавлений можливості на
викладення своїх заперечень, зокрема, і
щодо пропуску позивачами строку
звернення до адміністративного суду,
на що він звертає увагу у апеляційній
скарзі.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції вважає обґрунтованим
посилання відповідача на пропуск
позивачами строку звернення до
адміністративного суду та
застосування відповідних наслідків.

При цьому, слід урахувати, що
відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Згідно чинної редакції статті 100 КАС
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала. Позовна
заява може бути залишена без розгляду
як на стадії вирішення питання про
відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

З огляду на викладене позовні вимоги
позивачів у частині пропуску строку
звернення до адміністративного суду
слід залишити без розгляду.

Таким чином, позовні вимоги позивачів
підлягають до задоволення за період з
22.05.2008 по 31.12.2008 включно.

Крім того, суд першої інстанції
безпідставно зобов'язав відповідача
нарахувати і виплатити підвищення до
пенсії ОСОБА_24, коли нею
адміністративний позов не подавався та
у матеріалах справи відсутній, а згідно
ст. 11 КАС України розгляд справи
здійснюється на підставі позовної
заяви.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити, що
нарахування та виплату позивачам
підвищення до пенсії як дітям війни,
слід проводи з урахуванням положень ч. 1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки чинним
законодавством України розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачами конституційної гарантії та
права на підвищення пенсії виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як
це встановлено статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни».

Таким чином, посилання апелянта на те,
що до даних правовідносин не підлягає
застосуванню положення ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», є
необґрунтованими та безпідставними.

Також, суд не може взяти до уваги
посилання апелянта на те, що відповідач
не є розпорядником бюджетних коштів, а
фінансування виплат, пов'язаних із
застосуванням Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
проводиться із державного бюджету,
оскільки відсутність фінансування з
державного бюджету коштів на витрати
пов'язані із виплатою дітям війни
підвищення до пенсії згідно із Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни» не може бути підставою для
невиконання положень ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Дана правова позиція суду,
узгоджується із практикою
Європейського суду з прав людини, який
у своєму рішенні від 08 листопада 2005
року в справі «Кечко проти України»
зазначив, що держава самостійно
визначає, які надбавки виплачувати
своїм працівникам з бюджету. Держава
може вводити, припиняти або
закінчувати виплату цих надбавок.
Проте, якщо правове положення, що діє,
передбачає виплату певних надбавок, і
дотримані всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть
свідомо відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди при розгляді справ,
практику Європейського Суду з прав
людини, застосовують як джерело права.

З огляду на те, що судом першої
інстанції рішення прийняте з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що оскаржувану постанову слід
скасувати та прийняти нову постанову,
якою адміністративний позов
задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Стрийському
районі Львівської області -
задовольнити частково.

Постанову Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 30 грудня 2009
року у справі № 2а-363/09 - скасувати та
прийняти нову постанову, якою
адміністративні позови задовольнити
частково.

Адміністративні позови ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 за період з 01.01.2006 по 29.03.2008
включно; ОСОБА_22 за період з 01.01.2006 по
30.03.2008 включно; ОСОБА_17, ОСОБА_19, ОСОБА_11,
ОСОБА_21, ОСОБА_20, ОСОБА_5, ОСОБА_23 за
період з 01.01.2006 по 08.04.2008 включно;
ОСОБА_15, ОСОБА_16 за період з 01.01.2006 по
09.04.2008 включно; ОСОБА_10 з 01.01.2006 по 13.04.2008
включно; ОСОБА_14, ОСОБА_25, ОСОБА_9, ОСОБА_8
за період з 01.01.2006 по 11.05.2008 включно,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 за період з 01.01.2006
по 12.05.2008 включно - залишити без
розгляду.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в Стрийському
районі Львівської області щодо не
нарахування та невиплати ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3; ОСОБА_22; ОСОБА_17, ОСОБА_19,
ОСОБА_11, ОСОБА_21, ОСОБА_20, ОСОБА_5,
ОСОБА_23, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_10,
ОСОБА_14, ОСОБА_25, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_4 підвищення до пенсії у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,
передбаченого статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» за
період з 22.05.2008 по 31.12.2008 включно, із
урахуванням частини 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Стрийському районі
Львівської області здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3; ОСОБА_22; ОСОБА_17, ОСОБА_19,
ОСОБА_11, ОСОБА_21, ОСОБА_20, ОСОБА_5,
ОСОБА_23, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_10,
ОСОБА_14, ОСОБА_25, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_4 підвищення до пенсії у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 22.05.2008 по 31.12.2008 включно, із
урахуванням частини 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
виплачених за цей період сум.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

На постанову протягом двадцяти днів
після набрання нею законної сили може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
О.І. Мікула

В.В. Ніколін