Справа № 295/973/14-а
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"12" травня 2014 р.
Справа № 295/973/14-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Франовської К.С.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області на постанову Богунського
районного суду м. Житомир від "06"
березня 2014 р. у справі за позовом
ОСОБА_3 до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області про визнання дій
неправомірними та скасування
постанови ,

ВСТАНОВИВ:

До Богунського районного суду міста
Житомира звернулась ОСОБА_3 з позовом
до Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області про визнання дій
неправомірними, скасування постанов :

- про закінчення виконавчого
провадження від 25 червня 2011 року з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-А-400/11, виданого Богунським
районним судом та зобов`язання
відновити виконавче провадження,
відповідно до виконавчого листа;

- про відмову у відкритті виконавчого
провадження від 15 січня 2014 року за
виконавчим листом № 2-А-400/11, виданого
23.03.2011 року Богунським районним судом
м.Житомира.

Постановою Богунського районного суду
від 06 березня 2014 року позов задоволено
частково. Скасовано постанову
державного виконавця УДВС ГУЮ у
Житомирській області від 25 червня 2011
року про закінчення виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа №2-А-400/11, виданого Богунським
районним судом м.Житомира. В решті
вимог відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати постанову та прийняти нову,
якою відмовити у позові. Апеляційна
скарга мотивована тим, що суд не дав
правильної правової оцінки
встановленим обставинам щодо
використання державним виконавцем
всіх передбачених законом заходів
впливу на боржника, а тому прийшов до
помилкового висновку про
неправомірність постанови про
закінчення виконавчого провадження.

Справа розглянута відповідно до вимог
п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
рішенням Богунського районного суду
міста Житомира від 15 лютого 2011 року
задоволено позов ОСОБА_3 і постановлено
зобов"язати Управління праці та
соціального захисту населення
Богунської районної ради м.Житомира
виплатити ОСОБА_3 допомогу на
оздоровлення за 2010 рік в розмірі 5
мінімальних заробітних плат, з
урахуванням проведених виплат.

Судове рішення звернуто до виконання, 23
березня 2011 року у справі видано
виконавчий лист №2-А-400/11.

Постановою державного виконавця УДВС
ГУЮ у Житомирській області від 28.03.2011
року державним виконавцем винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження та встановлено строк для
добровільного виконання рішення суду.

17.05.2011 року постановою державного
виконавця, за невиконання рішення суду,
накладено штраф у розмірі 680,00 грн.
(а.с.19).

24.05.2011 року постановою державного
виконавця, за невиконання рішення суду,
повторно накладено штраф у розмірі 1360,00
грн.

Крім того, державним виконавцем
складено повідомлення, яке направлено
в прокуратуру м. Житомира для
проведення перевірки та прийняття
рішення про притягнення службових осіб
боржника до відповідальності на
невиконання судового рішення

Оскільки, до боржника були застосовані
штрафні санкції та інші заходи
передбачені Законом, 25.06.2011 року
державним виконавцем винесена
постанова про закінчення виконавчого
провадження, згідно п.11 ч. 1 ст. 49 Закону
України "Про виконавче провадження".

Задовольняючи позов ОСОБА_3 в частині
вимог про скасування постанови
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження від 25.06.2011
року, суд першої інстанції виходив з
того, що державний виконавець дійшов
передчасного висновку, виносячи
постанову про повернення виконавчого
документа позивачу, оскільки він не
вчинив всіх передбачених Законом
України «Про виконавче провадження»
дій, для належного виконання рішення
суду.

Такий висновок суду першої інстанції є
обґрунтованим і з ним погоджується суд
апеляційної інстанції, приймаючи до
уваги наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України «Про
виконавче провадження».

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 49
Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 75 Закону
України «Про виконавче провадження» у
paзi, якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно iз законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
i повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

В силу положень частини 1 статті 89
Закону України «Про виконавче
провадження» (у редакцій чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) У разі невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії,
та рішення про поновлення на роботі
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника - фізичну особу від десяти до
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян; на посадових осіб -
від двадцяти до сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на боржника - юридичну особу -
від сорока до шістдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та встановлює новий строк
виконання.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно i в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Між тим, у матеріалах справи відсутні
докази щодо звернення державного
виконавця до суду з поданням про
відстрочку чи розстрочку виконання
судового рішення з огляду на
відсутність у боржника коштів для
виконання судових рішень на певний
бюджетний рік.

Колегія судів погоджується з висновком
суду першої інстанції, що наведена у
постанові державного виконавця
обставина не є підставою для
закінчення виконавчого провадження,
оскільки відповідач по справі є
державним органом, який не
ліквідовується, і якщо рішення
неможливо виконати на даний момент, то
це не виключає можливість його
виконання взагалі.

Таким чином, рішення суду, яке набрало
законної сили повинно бути виконане, а
обставини щодо його невиконання
суперечать основним принципам права.

Щодо тверджень Боржника про
відсутність коштів на виконання
рішення суду, колегія суддів звертає
увагу на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті
74 рішення у справі «Іммобільяре Саффі
проти Італії» зазначив, що орган
державної влади не має права
посилатися на брак коштів на
виправдання неспроможності виконати
судове рішення про виплату боргу.

В той же час, статтею 6 Конвенції
передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті
40 рішення у справі «Горнсбі проти
Греції» від 19 березня 1997 року зазначив,
що право на суд було б ілюзорним, якби
національна правова система
Договірної держави допускала
невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий)
орган відмовляється виконувати, не
виконує чи затягує виконання судового
рішення, то передбачені статтею 6
гарантії, які забезпечуються стороні
на етапі судового розгляду справи,
фактично втрачають свій сенс (рішення у
справі «Піалопулос та інші проти
Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Отже,УДВС ГУЮ у Житомирській області
передчасно, без вжиття всіх можливих
заходів, направлених на захист прав
позивача винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження
26.12.2011 року, на підставі п.11 ст. 49 Закону
України "Про виконавче провадження".

Таким чином, дії УДВС ГУЮ у
Житомирській області у справі ОСОБА_3 є
протиправними, оскільки ним не були
виконані усі дії, що передбачені
законом та передують винесенню
постанови про закінчення виконавчого
провадження.

Відтак, постанова про закінчення
виконавчого провадження винесена
відповідачем передчасно, без
врахування всіх обставин у справі, а
тому обгрунтовано скасована рішенням
суду першої інстанції, оскільки даною
постановою, фактично, відмовлено у
виконанні судового рішення.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги в
цілому суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи, тому
суд першої інстанції зробив правильні
висновки щодо відмови в задоволенні
позовних вимог.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області залишити без задоволення, а
постанову Богунського районного суду
м. Житомир від "06" березня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
К.С. Франовська

судді:
І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3
АДРЕСА_1,10030

3- відповідачу/відповідачам:
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області м-н
Соборний,1,м.Житомир,10014

4-третій особі: - ,