Справа № 2а-3031/10/1370
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
Справа №
3309/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання
Волошин М.М.,

представника позивача Левітана О.В.,

представника відповідача Гейвич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
в Галицькому районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2010
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Гриф
Фонд» до Державної податкової
інспекції в Галицькому районі м. Львова
про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень,

в с т а н
о в и в:

ТОВ «Гриф Фонд» 18.07.2006 року звернулося в
суд з адміністративним позовом до ДПІ в
Галицькому районі м. Львова в якому
просило скасувати податкові
повідомлення-рішення від 26 квітня 2006
року №/2, №/2, №/2.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2010
року позов задоволено. Скасовано
податкові повідомлення-рішення від 26
квітня 2006 року №/2, №/2,
№/2 винесені Державною податковою
інспекцією в Галицькому районі м.
Львова.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції ДПІ в Галицькому
районі м. Львова оскаржила його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить рішення суду першої
інстанції скасувати і прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити. Вимоги за апеляційною
скаргою обґрунтовує тим, що судом
першої інстанції були недостатньо
досліджені докази та обставини справи,
рішення постановлено з порушенням норм
матеріального права. Зазначає, що
позивачем отримано від ЗАТ «Кримський
торгово-промисловий дім» 150 000,00 грн.,
однак до валового доходу включено лише
суму 73 383,58 грн., в тому числі ПДВ, а
належало включити 101 968,80 грн. Крім цього
вказує на те, що виплачені позивачем
роялті, не підтверджені первинними
документами, які б дозволили піднести
ці витрати до валових, зокрема вказував
на відсутність документів, що
підтверджують право контрагентів
надавати позивачу в користування
об'єкти інтелектуальної власності.
Вказує на те, що аргументи позивача не
спростовують наявних порушень,
зафіксованих в Актах перевірки та
відповідно не можуть бути підставами
для скасування оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав та просить її задовольнити.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
заперечив та просить залишити її без
задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, дослідивши
наявні в справі матеріали та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності, на
основі наявних у справі доказів,
колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
правомірно включено до складу валових
витрат у 4 кварталі 2004 року - 278 200,00 грн.,
сума роялті нарахована ОСОБА_3 за
використання авторського твору
«малюнки (графіка) для оформлення
поліграфічної продукції упаковка для
коньяку «Чайка»,- «Ювілейний»
«Аркадія», а у 2 кварталі 2005 року - 270 000,00
грн., сума роялті нарахована ОСОБА_3 за
використання авторського твору
«малюнки (графіка) для оформлення
поліграфічної продукції етикеток для
вин «Масандра».

Крім цього, суми роялті отримані від
позивача включені ФОП ОСОБА_3 до звіту
суб'єкта малого підприємництва -
фізичної особи платника єдиного
податку за II квартал 2005 року, поданого
нею до ДПІ в Приморському районі м.
Одеси.

Також отримані в рахунок попередньої
оплати кошти в сумі 150 000,00 грн. за фольгу
поліграфічну були повернені ЗАТ
«Кримський торгово-промисловий дім» у
зв'язку з відсутністю в продажі фольги
поліграфічної, відповідно від цієї
операції позивач доходу не отримав.

Таким чином позивач не занизив
валового доходу, оскільки не
здійснював продажу товарів, а отримані
кошти повернув. Кредитове сальдо
зафіксоване актом перевірки, виникло
не у зв'язку із здійсненням
господарських операцій, а внаслідок
помилки в бухгалтерському обліку, що
виправлене під час перевірки.

Враховуючи відсутність операцій з
продажу товарів (робіт, послуг), що є
об'єктом оподаткування податком на
додану вартість відповідно до п.3.1 ст.3
Закону України «Про податок на додану
вартість» позивачем не допущено
заниження податкового зобов'язання з
цього податку.

Відповідно податкові
повідомлення-рішення №/2, №/2
від 26 квітня 2006 року прийняті
відповідачем неправомірно і
підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення
№/2 від 26 квітня 2006 року,
донарахування зроблене відповідачем
без жодного обґрунтування. З якого
розрахунку і на підставі яких даних
зроблено таке нарахування
відповідачем не представлено, а тому
воно також підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, вважаючи, що він відповідає
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи з огляду
на наступне.

Як видно з матеріалів справи
контролюючим органом було проведено
виїзну планову документальну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2004р. по
30.06.2005р., про що складено акт
№475/23-031/30052063 від 25.11.2005р.

Висновками зазначеного акта перевірки,
зокрема, встановлено порушення п.п.7.3.1
п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», в результаті чого
занижено ПДВ за жовтень 2004р. на суму 4
764,20 грн.; в результаті порушення п.1.30
ст.30, пп.5.2.1, пп.5.3.1 п.5.3, 5.4.2 п.5.4 ст.5, пп.11.3.1
п.11.3 ст.11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
встановлено заниження податку на
прибуток за IV квартал 2004р. на 75 505,00 грн.,
за ІІ квартал 2005р. на 59 250,00 грн.

В ході проведення перевірки
контролюючим органом встановлено, що
за даними картки рахунку 68.4 по
контрагенту СПД ОСОБА_3 за перевірений
період позивачем проведено виплату
платежів роялті в сумі 278 200,00 грн. та в
сумі 270 000,00 грн. за виконання
авторського твору «малюнки (графіка)
для оформлення поліграфічної
продукції», а також 41 200,00 грн.
нараховано та виплачено автору п. Бойко
М.К. роялті за використання авторського
твору «пакет сувенірний».

Крім того, встановлено, що в жовтні 2004р.
позивачем отримано від контрагента ЗАТ
«Кримський торгово-промисловий дім» 150
000,00 грн. за фольгу поліграфічну, однак в
порушення п.п.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до валового доходу
включено лише суму 73 383,58 грн. в т.ч. ПДВ,
а належало включити 101 968,80 грн..

На підставі зазначених висновків були
прийняті наступні податкові
повідомлення-рішення від 18.02.2006р.:
№/1/3963 про визначення зобов'язання
з податку на прибуток в сумі 134 775,00 грн.
та застосування штрафної (фінансової)
санкції в сумі 42 052,00 грн.; №/1/3962
про визначення зобов'язання з ПДВ в
сумі 4 764,20 грн. за застосування штрафної
(фінансової) санкції в сумі 2 382,10 грн.

В порядку процедури апеляційного
узгодження зазначених вище податкових
зобов'язань, на підставі рішення ДПІ у
м. Львові №6976/25-0 від 26.04.2006р., були
прийняті оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 26.04.2006р.
№/2, №/2 у яких суми
зобов'язань залишились незмінними, а
крім того прийнято податкове
повідомлення-рішення від 26.04.2006р.
№/2 яким донараховано суму
податку на прибуток в розмірі 8 250,00 грн.
та штрафну (фінансову) санкцію в
розмірі 1 650,00 грн.

Статтею 445 Цивільного кодексу України
передбачено, що автор має право на
плату за використання його твору, якщо
інше не встановлено Кодексом чи
законом.

Закон України «Про авторське право та
суміжні права» у п.2 ст.33 встановлює, що
виплата винагороди авторові є важливою
умовою будь-якого авторського
договору, без визначення якої договір є
нечинним.

Зазначені платежі підпадають під
визначення терміну «роялті»,
наведеному у абзаці 1 ст.1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств». Згідно із пп.4.1.4 ст.4 цього
Закону платежі у вигляді роялті
включається до складу валового доходу
платника податку, який їх одержує та
відповідно до пп.5.4.2 ст.5 Закону - до
складу валових витрат платника
податку, який їх сплачує.

Згідно із п.1.30 цього Закону, роялті -
платежі будь-якого виду, одержані як
винагорода за користування або за
надання права на користування
будь-яким авторським правом на
літературні твори, твори мистецтва або
науки, включаючи комп'ютерні програми,
інші записи на носіях інформації,
відео- або аудіокасети,
кінематографічні фільми або плівки для
радіо чи телевізійного мовлення; за
придбання будь-якого патенту,
зареєстрованого знака на товари і
послуги чи торгової марки, дизайну,
секретного креслення, моделі, формули,
процесу, права на інформацію щодо
промислового, комерційного або
наукового досвіду.

Судом першої інстанції зазначено, з чим
погоджується і колегія суддів, що
виникнення і здійснення авторського
права не вимагає обов'язкової
державної реєстрації; за бажанням
власника авторського права, він може
здійснювати таку реєстрацію у
будь-який час протягом дії охорони
авторських прав, і незалежно від того,
оприлюднено чи не оприлюднено твір;
винагорода автору твору є роялті, якщо
платник здійснює платіж за
використання не виключних майнових
авторських прав: реєстрація договору
не є обов'язковою для чинності
договору, але здійснення його
реєстрації відповідно до Порядку
державної реєстрації авторського
права і договорів, що стосуються права
автора на твір, одночасно вимагає
відповідність такого договору чинному
законодавству, і визначає автора твору,
оскільки його зазначення є
обов'язковою умовою такого договору;
здійснення державної реєстрації
договору, який стосується прав автора
на твір, підтверджує його
відповідність вимогам ст.203 і ст.628
Цивільного кодексу України та
встановлює автора твору.

Між позивачем і авторами, які здійснили
реєстрацію авторських прав укладені
договори, що відповідали вимогам
ст.ст.32 і 33 Закону України «Про
авторське право та суміжні права», отже
позивач був зобов'язаний виплатити
авторам винагороду, згідно укладених
договорів.

У відповідності до вимог Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» платежі у вигляді роялті
включаються до складу валових витрат
платника податку, який їх сплачує.

Крім цього, як зазначено вище, судом
першої інстанції встановлено, що суми
роялті отримані від позивача включені
ФОП ОСОБА_3 до звіту суб'єкта малого
підприємництва - фізичної особи
платника єдиного податку за II квартал
2005 року, поданого нею до ДПІ в
Приморському районі м. Одеси, а тому
колегія суддів погоджується з
висновком про протиправність
винесення податкового
повідомлення-рішення №/2 від
26.04.2006 року.

З огляду на викладене, посилання
апелянта на те, що податковим органом
не здійснено зустрічної перевірки
контрагента- ФОП ОСОБА_3, як на підставу
не реальності вказаної господарської
операції не заслуговують на увагу.

Також як видно з матеріалів справи
позивач 20 жовтня 2004 року по платіжному
дорученню №137 отримав від ЗАТ
«Кримський торгово-промисловий дім»
платіж в сумі 150 000,00 грн. в рахунок
попередньої оплати за фольгу
поліграфічну. Однак отримані кошти в
сумі 150 000,00 грн. наступного дня, а саме 21
жовтня 2004 року платіжним дорученням
№878 були повернені ЗАТ «Кримський
торгово-промисловий дім» у зв'язку з
відсутністю в продажі фольги
поліграфічної, таким чином від цієї
операції позивач доходу не отримав.

Актом перевірки зафіксовано кредитове
сальдо за покупцем ЗАТ «Кримський
торгово-промисловий дім» станом на 01
січня 2005 року в сумі 28 585,22 грн. в тому
числі ПДВ.

З представлених позивачем документів
видно, що кредитове сальдо в сумі 28 585,22
грн. за ЗАТ «Кримський
торгово-промисловий дім» рахувалося
помилково в зв'язку з неправильним
бухгалтерським проведенням.
Виправлення помилки по рахунках
бухгалтерського обліку
підтверджується довідкою про
виправлення помилки по
бухгалтерському обліку від 27 жовтня 2005
року, картками рахунків №361 та №631
контрагентів ЗАТ «Кримський
торгово-промисловий дім» за жовтень 2004
року та 4 квартал 2004 року.

З наведеного вище випливає, що позивач
не занизив валового доходу, оскільки не
здійснював продажу товарів, а отримані
кошти повернув. Кредитове сальдо
зафіксоване актом перевірки, виникло
не у зв'язку із здійсненням
господарських операцій, а внаслідок
помилки в бухгалтерському обліку, що
виправлене під час перевірки.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що враховуючи відсутність
операцій з продажу товарів (робіт,
послуг), що є об'єктом оподаткування
податком на додану вартість відповідно
до п.3.1 ст.3 Закону України «Про податок
на додану вартість» позивачем не
допущено заниження податкового
зобов'язання з цього податку, а відтак
податкове повідомлення-рішення
№/2 від 26 квітня 2006 року прийнято
відповідачем неправомірно і підлягає
до скасування.

Щодо податкового повідомлення-рішення
№/2 від 26 квітня 2006 року колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції про безпідставність
такого, оскільки донарахування
зроблене відповідачем без жодного
обґрунтування в акті перевірки,
зокрема, з якого розрахунку і на
підставі яких даних зроблено таке
нарахування , а тому скасовано судом
першої інстанції обгрунтовано.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують і така задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и
в:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Галицькому
районі м. Львова залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 22
грудня 2010 року у справі №2а-3031/10 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складання
ухвали в повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України - з дня складання
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у
повному обсязі складена 03.06.2014 року.