Справа № 2а-2582/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року
Справа № 9104/99881/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 11 лютого 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі про зобов'язання здійснити
нарахування та виплату державної та
додаткової пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 26.01.2011 року звернулася в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі в якому просила
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок призначеної державної
пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсії
за віком та додаткової пенсії у розмірі
50% мінімальної пенсії за віком з 22.05.2008
року виходячи із розмірів мінімальної
пенсії за віком, з урахуванням вимог ст.
50, ч. 4 ст. 54 та ч. 3 ст. 67 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» відповідно
до збільшення розміру мінімальної
пенсії за віком встановленого законом,
зобов'язати відповідача згідно ч. 3 ст. 67
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» здійснювати перерахунок
та виплату державної та додаткової
пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю,
відповідно до збільшення розміру
мінімальної пенсії за віком та
прожиткового мінімуму, з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 28 січня 2011 року
адміністративний позов за період по
22.05.2008 року по 25.07.2010 року - залишено без
розгляду.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 11 лютого 2011 року (прийнятою
в порядку скороченого провадження),
позов задоволено, визнано протиправною
відмову управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі, зобов'язано
відповідача починаючи з 26.07.2010 року
повести перерахунок та проводити
виплату пенсії позивачу відповідно до
ст. ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», обчисленої з розміру
основної пенсії не менше шести
мінімальних пенсій за віком та
додаткову пенсію в розмірі 50% від
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленого Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
постанову допущено до негайного
виконання.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
оскаржило його в апеляційному порядку,
вважає, що постанова прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що в ч. 3
ст. 58 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» зазначено, що Пенсійний
фонд не може провадити будь-яку іншу
діяльність, крім зазначеної у ч. 1 ст. 58,
і використовувати кошти
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування на цілі, не
пов'язані із зазначеною діяльністю.
Відповідно до ст. 63 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» фінансування витрат,
пов'язаних із його реалізацією,
здійснюється за рахунок державного
бюджету. Відповідно до п. 3 ст. 72
наведено закону одним із джерел
формування коштів Пенсійного фонду є
кошти державного бюджету та цільових
фондів, що перераховуються до
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених цим законом. Жодних змін у
законодавстві не відбулося, а також
фінансування із Державного бюджету до
Пенсійного фонду на виплату пенсій
громадянам, потерпілим від
Чорнобильської катастрофи після
рішення Конституційного суду.

Також апелянт вказує, що пенсія за
віком призначається виключно за
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Іншими законами такий
вид пенсії взагалі не передбачено.
Розмір мінімальної пенсії за віком,
встановлений ст. 28 Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» не може застосовуватись
як розрахункова величина для
розрахунку розмірів будь-яких
пенсійних виплат. Мінімальний розмір
пенсії за віком ст. 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не
встановлюється, цією статтею визначено
мінімальний розмір пенсії по
інвалідності, що сталася через
каліцтво чи захворювання внаслідок
Чорнобильської катастрофи та пенсії в
разі втрати годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Під час призначення мінімальних пенсій
та додаткової пенсії, зокрема
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, керується
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян».

Виходячи із вище наведенего просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та винести постанову, якою
відмовити у задоволені позовних вимог.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріли справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, інвалідом ІІІ групи по
захворюванню пов'язаного з роботою по
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

Розглядаючи спір судом першої
інстанції вірно зазначено, що ст. 49
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» пенсії особам, віднесеним
до категорій 1, встановлюються у
вигляді державної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію. Відповідно до ст. 50
цього закону в редакції, що діяла до
01.01.2008 року передбачено, що особам,
віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
інвалідам ІІІ групи - 50% мінімальної
пенсії за віком. Згідно ст. 53 даного
закону виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу. Ч. 4
ст. 54 вище зазначеного закону в
редакції, що діяла до 01.01.2008 року
передбачено , що у всіх випадках пенсії
інвалідам ІІІ групи, в яких
встановлений зв'язок з роботами по
ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС не повинна бути менше - 6
мінімальних пенсій за віком. Законом
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 27.12.2007
року були внесені зміни до чинної
редакції Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яким керується відповідач
при нарахуванні позивачу основної та
додаткової пенсії. З 01.01.2008 року
позивачу виплачувалась державна та
додаткова пенсія у розмірі,
визначеному Законом України «Про
державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 27.12.2007
року. Рішенням Конституційного Суду
України за №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року
визнано таким, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними) положення пункту 28
розділу ІІ Закону України «Про
державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
внесено зміни до ст. ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судом першої інстанції вірно
враховано, що згідно з ч. 2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. Отже,
відповідач з 22.05.2008 року мав діяти у
відповідності з приписами діючої норми
ч. 4 ст. 54, ст. 50 ст. Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

В даній спірній ситуації суд першої
інстанції правильно виходив із
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначені
розміру пенсій позивачеві, а відтак
вірно вважав, що застосуванню
підлягають ст.ст.50, 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
постанови Кабінету Міністрів України
на які посилається відповідач у своїх
поясненнях та які істотно звужують
обсяг встановлених законом прав.

Враховуючи викладене суд першої
інстанції правильно вважав, що
відповідач зобов'язаний здійснити
перерахунок позивачу основної
державної пенсії відповідно до вимог ч.
4 ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно
до вимог ч.1 ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» із
застосуванням ст. 28 ч.1 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», ч. 3 ст. 4 Закону
України «Про прожитковий мінімум» та
ст. 52 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік», і цей
перерахунок має бути здійснений
починаючи з 26.07.2010 року з врахуванням
виплачених сум.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 КАС України
негайно виконуються постанови суду про
присудження виплат пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів - у межах суми
стягнення за один місяць.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції правильно по суті
вирішив розглядуваний спір, однак із
помилковим застосуванням норм
процесуального права, через що
оскаржувану постанову в частині
звернення до виконання слід змінити.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст.197, п. 2 ч. 1
ст. 198, ст. 200, ст. 201, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
- задовольнити частково. Постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 11 лютого 2011
року у справі № 2а-2582/11 в частині
допущення до негайного виконання
змінити. Допустити зазначену постанову
до негайного виконання - у межах суми
стягнення за один місяць.

В решті постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 11 лютого 2011 року у справі №
2а-2582/11 залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин