Справа № 2а-584/10
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 травня 2014 року Справа № 9104/11496/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Нововолинську Волинської області на
постанову Нововолинського міського
суду Волинської області від 07 грудня 2010
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Нововолинську Волинської області
про зобов'язання здійснити нарахування
та виплату державної та додаткової
пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 11.11.2010 року звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в м. Нововолинську Волинської
області в якому просив визнати
неправомірними дії відповідача,
зобов'язати останнього з 01.05.2010 року
здійснити перерахунок та виплату
державної та додаткової пенсії,
відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
щодо мінімального розміру основної
пенсії, не нижче 6 мінімальних пенсій за
віком та додаткової пенсії в розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком,
враховуючи розмір мінімальної пенсії
за віком, визначений ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування» та ч. 3
ст. 4 Закону України «Про прожитковий
мінімум».

Постановою Нововолинського міського
суду Волинської області від 07 грудня 2010
року (прийнятою в порядку скороченого
провадження), позов задоволено, визнано
неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в м.
Нововолинську Волинської області,
зобов'язано відповідача провести
перерахунок та виплату позивачу
основної пенсії в розмірі шести
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком на підставі положень
ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» починаючи з 01.05.2010 року.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в м.
Нововолинську Волинської області
оскаржило його в апеляційному порядку,
вважає, що постанова прийнята з
порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
державні пенсії особам, віднесеним до
категорії 1, що передбачені ст. 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
можуть призначатися за бажанням
громадянина із заробітку, одержаного
за роботу в зоні відчуження у 1986-1990
роках, у розмірі відшкодування
фактичних збитків, який визначається
згідно із законодавством. В усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими: по І групі інвалідності -
10 мінімальних пенсій за віком; по II
групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком; по III групі
інвалідності - 6 мінімальних пенсій за
віком. Законом від 05.10.2006 р. № 231-У «Про
внесення змін до Закону «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (було доповнено частиною
третьою статтю 67 закону, що набрала
чинності з 31.10.2006 р.), передбачалося, що у
разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, мали підвищуватися
розміри пенсії, визначеної відповідно
до статті 54 закону, додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорії 1, 2, З та 4, та
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи. У 2007 році
підвищення зазначених виплат
відбулося і становило понад 12
відсотків, але цим законом не було
внесено змін до статті 54. Отже, вимоги
щодо встановлення мінімального
розміру пенсії, що призначається
відповідно до ст. 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, були
безпідставними. Така пенсія
обчислюється у встановленому порядку
із заробітку, одержаного особою за
роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках.

Також апелянт зазначає, що з 01.03.1996 р.
мінімальну пенсію за віком постановою
Верховної Ради від 20.02.1996 р. № 49/96-ВР
«Про порядок введення в дію статей 10, 33,
34 Закону «Про оплату праці» та
встановлення мінімального розміру
пенсії за віком» було встановлено у
розмірі 1 млн 500 тис. карбованців
(сьогодні це становить 15 гривень
відповідно до Указу Президента від
25.08.1996 р. № 762/96 «Про грошову реформу в
Україні»". З 1 серпня 1996р. відповідно до
п.4 постанови Кабінету Міністрів
України від 26.07.96р. №836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок ЧАЄС», виплати
передбачені Законом, що грунтуються на
мінімальному розмірі пенсії за віком,
мали також провадитися виходячи з суми
1500 тис.крб.

Постановою Кабінету Міністрів від
03.01.2002 р. № 1 «Про підвищення розмірів
пенсій та інших соціальних виплат
окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету»,
було установлено, що виходячи з розміру
19 грн 91 коп. провадився розрахунок
пенсії, призначеної відповідно до
частини четвертої статті 54 Закону;
додаткової пенсії, передбаченої цим
законом (для осіб, віднесених до
категорій 1, 2, З та 4, під час призначення
та перерахунку пенсій за цим законом,
за законами «Про пенсійне
забезпечення» та «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деякіх
інших осіб»(утратила чинність на
підставі постанови Кабінету Міністрів
України від 16.07.2008р. № 654 «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян»).

Відповідно до частини другої статті 95
Конституції України виключно законами
про Державний бюджет на відповідний
рік визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих
видатків. Законом «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» було підвищено розміри
пенсій - мінімальної та додаткової за
шкоду, заподіяну здоров'ю, що
призначаються відповідно до закону.
Рішенням Конституційного Суду від
22.05.2008 р. № 10-рп визнано
неконституційними норми положень
пунктів 24-34 розділу II цього закону, в
тому числі щодо пенсійного
забезпечення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Але у зв'язку з прийняттям цього
рішення змін щодо збільшення бюджетних
призначень на фінансування бюджетних
програм, зокрема з пенсійного
забезпечення осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
віднесених до категорії І, до законів
України про державний бюджет не
вносилося.

Отже, під час призначення мінімальних
пенсій, зокрема громадянам, які
постраждали внаслідок ЧАЄС, Пенсійний
фонд України керується постановою
Кабінету Міністрів України від 28.05.08р.
№ 530 «Деякі питання соцзахисту окремих
категорій громадян», яку було ухвалено
Урядом України з метою збереження
рівня соціального захисту окремих
категорій громадян, який було
досягнуто з 01.01.2008р. З 1 липня 2008р.
додатково було підвищено рівень
пенсійного забезпечення зазначеної
категорії громадян, завдяки
встановленим доплатам до пенсій
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 16.07.2008р. №654,

Розміри мінімальних пенсій,
встановлені Кабінетом Міністрів для
інвалідів- чорнобильців, ніколи не були
нижчими прожиткового мінімуму,
встановленого законодавством для осіб,
які втратили працездатність. Крім того,
апелянт вважає, що постанова суду
першої інстанції є не зрозумілою в
частині періоду проведення виплати
пенсії на підставі положень ст. сг. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», не вказано кінцеву дату
виплати пенсії.

Виходячи із вище наведенего просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову про відмову
в задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії і визнаний інвалідом ІІІ
групи внаслідок захворювання,
пов'язаного з ліквідацією наслідків
аварії на Чорнобильські АЕС.

Розглядаючи спір суд першої інстанції
вірно зазначив, що згідно ст. 49 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
передбачено, що пенсії особам, які
віднесені до категорій 1, 2, З, 4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до п.п. 12, п.п.15 п. 28 розділу II
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
текст ст. ст. 50, 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» було
викладено у новій редакції відповідно,
до якої особам, віднесеним до категорії
1, призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам III групи зі 50%
прожиткового мінімуму до 15%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. В усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими, зокрема, для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987-1990 роках по IIІ
групі інвалідності, 140 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Проте
рішенням Конституційного Суду України
№10-рп/2008 від 22.05.2008 року у справі №1-28/2008
було визнано таким, що не
відповідаєКонституції України (є
неконституційним) положення пункту 28
розділу II «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» та
втратили чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України
вказаного рішення.

Крім того суд першої інстанції
правильно врахував, що згідно ч. 1 ст. 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка набрала чинності з
22.05.2008 року, визначено, що особам,
віднесеним до 1 категорії, інвалідам III
групи призначається щомісячну
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю в розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком, а згідно ч.
4 ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», чинної з 22.05.2008 року,
передбачено, що в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими, по
III групі інвалідності - 6 мінімальних
пенсій за віком.

Зі змісту ст.ст. 50, 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що за основу нарахування пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, береться
мінімальна пенсія за віком, розмір якої
згідно чинного законодавства
визначається лише за правилами,
передбаченими ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», та
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Згідно ч.4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Відповідно до ч.3 ст. 67 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», чинної з
22.05.2008 року, у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до статті 54
цього Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій,
та розмір щомісячної компенсації
сім'ям за втрату годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Суд першої інстанції правильно вважав,
що позивач має право на здійснення
перерахунку та виплату державної та
додаткової пенсії, відповідно до ст. ст.
50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Однак, розглядаючи спір, суд першої
інстанції не застосував вимоги ч. 2 ст. 99
КАС України згідно якої для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод чи інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який обчисляється з дня коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів, а згідно ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Враховуючи вище викладене, приймаючи
до уваги дату звернення позивача до
суду із розглядуваним позовом (11.11.2010
року), відсутність поважних причин для
поновлення строку, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги в частині з 01.05.2010 року
по 10.05.2010 року включно слід залишити без
розгляду.

Стосовно решти позовних вимог, то
колегія суддів вважає, що такі
підлягають задоволенню починаючи з
11.05.2010 року.

З врахуванням вище наведеного судова
колегія вважає, що доводи апеляційної
скарги являються суттєвими і складають
підстави для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм процесуального права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, а також має місце
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст.197, п. 3 ч. 1
ст. 198, ст. 202, ст. 203, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Нововолинську Волинської області
задовольнити частково, скасувати
постанову Нововолинського міського
суду Волинської області від 07 грудня 2010
року у справі № 2а-584/10.

Прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в м. Нововолинську
Волинської області щодо невиплати
ОСОБА_1 додаткової пенсії та основної
пенсії згідно ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
неправомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Нововолинську
Волинської області здійснювати
перерахунок та виплачувати ОСОБА_1, як
особі, віднесеній до категорії І,
інваліду ІІІ групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в
розмірі 50% мінімальної пенсії за віком
та основної пенсії в розмірі не менше 6
мінімальних пенсій за віком згідно ст.
ст. 50, 54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» починаючи з 11 травня 2010
року до виникнення обставин, з якими
закон пов'язує виникнення, зміну чи
припинення спірних правовідносин з
врахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

Позовні вимоги за період з 01.05.2010 року
по 10.05.2010 року включно залишити без
розгляду.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин