Справа № К/9991/25880/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/25880/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Пасічник С.С.,

провівши попередній розгляд справи за
адміністративним позовом прокурора
Орджонікідзевського району м.
Маріуполя Донецької області в
інтересах ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Орджонікідзевського району
Маріупольської міської ради Донецької
області про стягнення разової щорічної
допомоги, за касаційною скаргою
Управління праці та соціального
захисту населення Орджонікідзевського
району Маріупольської міської ради
Донецької області на постанову
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 22
листопада 2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 25 березня 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У грудні 2009 року прокурор звернувся до
суду із вказаним позовом до Управління
праці та соціального захисту населення
Орджонікідзевського району
Маріупольської міської ради Донецької
області (далі УПСЗН) посилаючись на те,
що ОСОБА_4 є дружиною померлого
інваліда війни, перебуває на обліку
відповідача, а тому згідно вимог статті
15 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ
(далі Закон № 3551-ХІІ) вона має право на
отримання щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня у розмірах,
визначених зазначеним Законом,
виходячи з кратності мінімальної
пенсії за віком.

Посилаючись на те, що вимоги Закону не
виконані, а звернення позивача про
виплату різниці щорічної разової
грошової допомоги залишено без
задоволення, прокурор просив стягнути
її за 2009 рік у відповідності з вимогами
Закону № 3551-ХІІ.

Постановою Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 22 листопада 2010 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 25 березня 2011 року, позовні вимоги
задоволено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати та відмовити в
позові.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суди, на
підставі наявних у справі даних
встановили і правильно виходили з того,
що рішення з питання виплати позивачу
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня за 2009 рік не відповідає Закону №
3551-ХІІ.

Судами встановлено, що ОСОБА_4
перебуває на обліку УПСЗН як дружина
померлого інваліда війни, а тому має
пільги, передбачені Законом №
3551-ХІІ. Зокрема позивачу належить право
на щорічну одноразову грошову допомогу
до 5 травня у розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком.

Згідно частини 2 статті 10 Закону №
3551-ХІІ. встановлено, що чинність цього
Закону поширюється на дружин
(чоловіків) померлих інвалідів Великої
Вітчизняної війни, а також дружин
(чоловіків) померлих учасників війни і
бойових дій, партизанів і підпільників,
визнаних за життя інвалідами від
загального захворювання, трудового
каліцтва та з інших причин, які не
одружилися вдруге.

Відповідно до частини 5 статті 15 Закону
№ 3551-ХІІ щорічно до 5 травня членам
сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10
цього Закону, а також дружинам
(чоловікам) померлих інвалідів війни,
які не одружилися вдруге, та дружинам
(чоловікам) померлих учасників бойових
дій, учасників війни, визнаних за життя
інвалідами від загального
захворювання, трудового каліцтва та з
інших причин, які не одружилися вдруге,
виплачується разова грошова допомога у
розмірах, які визначаються Кабінетом
Міністрів України в межах бюджетних
призначень, встановлених законом про
Державний бюджет України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів
України «Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується в 2008 році
відповідно до Законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» від 12
березня 2008 року № 183 установлено, що у
2008 році виплата разової грошової
допомоги дружинам (чоловікам) померлих
інвалідів війни, які не одружилися
вдруге, здійснюється у розмірі 170
гривень.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
підпункту «б» підпункту 4 пункту 20
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнані
неконституційними з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
рішення.

Тобто з прийняттям вказаного рішення
Конституційним судом після 22 травня 2008
року, згідно вимог статті 152
Конституції України, відновила свою
редакцію частина 5 статті 15 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», якою
визначено, що дружинам померлих
інвалідів війни щорічно до 5 травня
виплачується разова грошова допомога у
розмірі п`яти мінімальних пенсій за
віком.

Суди дійшли правильного висновку, що
Законом України від 26 грудня 2008 року №
835-VI «Про Державний бюджет України на 2009
рік» будь-яких змін до статті 15 Закону
№ 3551-ХІІ, які б зменшували розмір
виплат, не вносилось.

У 2009 році одноразова грошова допомога
до 5-го травня виплачена позивачу
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 18 березня 2009 року
№ 211 «Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується в 2009 році
відповідно до Законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань».

Відповідно до частини четвертої статті
9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, що має вищу юридичну силу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у пункті 5 постанови від
1 листопада 1996 року № 9 «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя», судам при
розгляді справи необхідно виходити з
того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону.

Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

За таких обставин, виходячи із
загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними актами, суди
попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку, що при
вирішенні цього спору застосуванню
підлягає саме Закон № 3551-ХІІ, а не
постанова Кабінету Міністрів України.

Таким чином, рішення судів
відповідають дійсним обставинам
справи та нормам матеріального і
процесуального права, доводи
касаційної скарги їх висновків не
спростовують, такі ґрунтуються на
помилковому трактуванні правових норм,
а тому підстав для скасування судових
рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення
Орджонікідзевського району
Маріупольської міської ради Донецької
області відхилити, а постанову
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 22
листопада 2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 25 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

С.С. Пасічник