Справа № 2а-266/11
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
Справа № 9104/88435/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

судді-доповідача Богаченка С.І.,

суддів Старунського Д.М., Рибачука А.І.

розглянувши у письмовому провадженні в
м. Львові апеляційну скаргу Підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області на постанову Залізничного
районного суду м.Львова від 01 лютого 2011
року по справі за позовом Залізничного
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради до Підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання протиправними дій
та скасування постанови про накладення
штрафу, -

В С Т А Н О В И
Л А:

07 травня 2010 року Залізничний відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради звернувся в Залізничний
районний суд м.Львова з позовом до
Підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області в якому просив
визнати протиправними дії державного
виконавця підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області щодо накладення на боржника
штрафу у виконавчому провадженні (ВП
№17927882) та скасувати постанову
державного виконавця підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області від 16 квітня 2010 року про
накладення штрафу (ВП №17927882).

Свої позовні вимоги мотивував тим, що у
державного виконавця підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області знаходиться на виконанні
виконавчий лист №2-а-1034/2009, виданий 30
жовтня 2009 року Залізничним районним
судом м.Львова про зобов'язання
Залізничного відділу соціального
захисту нарахувати та виплатити на
користь ОСОБА_2 недоплачену державну
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до ст.43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності і
витратами, обумовленими народженням і
похованням» і ст.15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» в
розмірі, що обчислюється з урахуванням
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років
відповідно до ст.62 Закону України «Про
Державний бюджет України 2007 рік» за
період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року.

16 квітня 2010 року відповідачем прийнято
постанову (ВП №17927882) про накладення на
боржника штрафу за невиконання без
поважних причин рішення суду. Позивач
по справі дану постанову вважав
необґрунтованою і такою, що підлягає
скасуванню оскільки боржником вжито
всіх залежних від нього заходів,
необхідних для виконання судового
рішення та вимог держаного виконавця.

Постановою Залізничного районного
суду м.Львова від 01 лютого 2011 року
адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії державного
виконавця підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області щодо накладення на боржника
штрафу у виконавчому провадженні ВП
№17927882. Скасовано постанову державного
виконавця підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області від 16 квітня 2010 року про
накладення штрафу у виконавчому
провадженні ВП №17927882.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, Підрозділ
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області подав апеляційну скаргу на неї,
в якій просив постанову суду першої
інстанції - скасувати та прийняти нову
постанову, якою в задоволені позовних
вимоги відмовити повністю.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідно до листа Управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради від 23 березня 2010 року,
скерованого на адресу начальника
підрозділу примусового виконання
рішень ВДВС Головного управління
юстиції у Львівській області,
останнього повідомлено про те, що на
виконання вимог постанови державного
виконавця від 12 березня 2010 року
боржником вжито всі можливі заходи для
виконання рішення суду, однак,
виконання якого на сьогоднішній день є
неможливим внаслідок незалежних від
боржника обставин - а саме, відсутності
необхідних бюджетних призначень.

Проте, з висновками суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог позивача погодитись не можна.
Колегія суддів вважає наведені
висновки суду першої інстанції
неправильними і такими, що не
відповідають вимогам законодавства
України та приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню.

Відповідно до ч.1, 2 ст.2 Закону України
«Про виконавче провадження» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу».

Згідно із ч.2, 3 ст.14 Кодексу
адміністративного судочинства
України, постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Відповідно до ч.1 ст. 255 Кодексу
адміністративного судочинства
України, постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь в справі,
для їхніх правонаступників, а також для
всіх підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про
державну виконавчу службу», державний
виконавець є представником влади і
здійснює примусове виконання судових
рішень, постановлених іменем України,
та рішень інших органів (посадових
осіб), виконання яких покладено на
державну виконавчу службу, у порядку
передбаченому законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Згідно ч.1 ст.11 цього ж Закону, державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 75 цього ж
Закону, після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 89 Закону, у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

З матеріалів справи видно, що позивач
як боржник у виконавчому провадженні у
встановлений державним виконавцем
строк не виконав рішення суду без
поважних причин, оскільки
безпосередніх дій, спрямованих на
реальне виконання постанови суду в
адміністративній справі, не вчинив.
Направлені ним листи з приводу
виділення коштів носять формальний
характер, а посилання на відсутність
коштів не є підставою для невиконання
рішення суду.

За таких обставин висновок суду першої
інстанції щодо неправомірності
застосованого відповідачем штрафу не
ґрунтується на чинному законодавстві,
в зв'язку з чим оскаржувана постанова
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про відмову в позові з
викладених вище підстав.

Крім того, справа за предметною
підсудністю підлягала розгляду
окружним судом, оскільки предметом
розгляду є неправомірні дії державного
виконавця щодо застосування штрафу за
невиконання судового рішення у
визначений державним виконавцем строк.

Відповідно до ст.202 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції скасовує
судове рішення та ухвалює нове, коли
має місце неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність таких обставин;
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

З огляду на викладене, оскільки
постанова суду першої інстанції
винесена з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, то
апеляційна скарга підлягає до
задоволення, а оскаржувану постанову
слід скасувати та прийняти нову
постанову.

Керуючись ст.ст.160, 195, 197, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1,
4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В
И Л А:

Апеляційну скаргу Підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області - задоволити.

Постанову Залізничного районного суду
м.Львова від 01 лютого 2011 року по справі
№2а-266/11 - скасувати та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог - відмовити.

Постанова апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
до касаційної інстанції протягом 20
днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
Богаченко С.І.

Суддя
Старунський Д.М.

Суддя
Рибачук А.І.