Справа № К/9991/53293/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/53293/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Лиски Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради Донецької
області про стягнення коштів, за
касаційною скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради Донецької
області на постанову Совєтського
районного суду м. Макіївки
Донецької області від 9 жовтня 2009 року і
ухвалу Апеляційного суду Донецької
області від 27 липня 2011 року,-

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2007 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради Донецької
області (далі - УПСЗН) про стягнення
допомоги на оздоровлення.

Зазначав, що є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи І
категорії, інвалід 3 групи, а тому, за
правилами статті 48 Закону України від 28
лютого 1991 року № 796-XІІ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі Закон № 796-XІІ), має
право на щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат.

Посилаючись на те, що дана виплата за
2004-2006 роки здійснювалась у розмірі
меншому, ніж передбачено статтею 48
згаданого Закону, просив задовольнити
позов.

Постановою Совєтського районного суду
м. Макіївки Донецької області від 9
жовтня 2009 року, залишеною без змін
ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 27 липня 2011 року позов
задоволено частково, стягнуто з УПСЗН
на користь позивача щорічну допомогу
на оздоровлення за 2004 і 2005 роки у
розмірі, встановленому статтею 48
Закону № 796-XІІ, в решті позову
відмовлено.

У касаційній скарзі УПСЗН, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
і процесуального права, просить судові
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у позові.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанції у межах
доводів касаційної скарги.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є особою,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи І категорії,
інвалід 3 групи, а тому має пільги,
передбачені статтею 48 Закону № 796-XІІ,
зокрема йому належить право на щорічну
грошову допомогу на оздоровлення у
розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат

У 2004-2006 роках відповідач йому нарахував
та виплатив щорічну грошову допомогу
на оздоровлення, згідно з постановами
Кабінету Міністрів України від 26
липня 1996 року № 836 і 12 липня 2005 року №
562.

Задовольняючи частково позов суди, на
підставі наявних у справі даних
встановили і правильно виходили з того,
що спірні виплати відповідач
виплачував в порушення вимог статті 48
Закону №796-XІІ. При цьому суди правильно
визнали пріоритетними норми Закону №
796-XІІ над підзаконними нормативними
актами, зокрема постановами Кабінету
Міністрів України № 836 і № 562 і стягнули
такі за 2004-2005 роки.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Статтею 48 Закону України №796-ХІІ
передбачена виплата інвалідам 3 групи,
які стали такими внаслідок
Чорнобильської катастрофи, щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат.

Законами України «Про встановлення
розміру мінімальної заробітної плати»
на відповідні роки спірного періоду,
Кабінету Міністрів було доручено до
прийняття Верховною Радою України змін
до законів, у нормах яких для
розрахунків застосовується мінімальна
заробітна плата, здійснювати перегляд
цих норм виходячи з реальних
можливостей видаткової частини
Державного Бюджету України.

Встановлений у 1996 році постановою
Кабінету Міністрів України №836 розмір
щорічної допомоги на оздоровлення
протягом 1996-2005 років не змінювався і не
відповідав розмірам мінімальної
заробітної плати встановленим Законом
України №796-ХІІ та іншими законами
України. При цьому, вказані закони не
містили обмежень щодо застосування
статті 48 Закону України №796-ХІІ.

У Законі України №796-ХІІ викладено
основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, оскільки відповідно до
частини першої статті 50 Конституції
України кожен має право на безпечне для
життя і здоров'я довкілля та на
відшкодування завданої порушенням
цього права шкоди.

Пільги, компенсації, гарантії є видом
соціальної допомоги і необхідною
складовою конституційного права на
достатній життєвій рівень, тому
звуження підзаконним актом змісту та
обсягу права, наданого Законом України
№796-ХІІ, є безпідставним.

Кабінет Міністрів України не
уповноважений Законом України №796-ХІІ
зменшувати встановлені останнім
конкретні розміри доплат, пенсій і
компенсацій, зокрема допомоги на
оздоровлення. Навпаки, у частині першій
статті 67 зазначеного Закону
встановлено, що ці розміри
підвищуються Кабінетом Міністрів
України відповідно до зміни індексу
вартості життя і зростання мінімальної
заробітної плати.

Виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами, при
вирішенні даного спору застосуванню
підлягає стаття 48 Закону України
№796-ХІІ та Закони України, якими були
встановлені розміри мінімальної
заробітної плати у 2004-2005 роках.

За таких обставин суди дійшли
правильного висновку щодо часткового
задоволення позову, їх висновки
відповідають дійсним обставинам
справи та нормам матеріального і
процесуального права, доводи
касаційної скарги висновків судів не
спростовують, а тому підстав для
скасування судових рішень колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради Донецької
області відхилити, а постанову
Совєтського районного суду м. Макіївки
Донецької області від 9 жовтня 2009 року і
ухвалу Апеляційного суду Донецької
області від 27 липня 2011 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

Т.О. Лиска