Справа № 210/5140/13-а
Суддя: Чайкіна О. В.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/5140/13-а
Провадження № 2-а/210/22/14
П О С Т А Н О В А

іменем України

"20" травня 2014 р.

Дзержинський районний суд міста
Кривого Рогу Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Чайкіна О.В.,

при секретарі: Ромашевський В.Є.,

за участі представників сторін:

позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача: Василевська А.С.

треті особи: не з"явилися,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
адміністративний позов ОСОБА_5 до
Комунального підприємства
Дніпропетровської обласної ради
"Криворізьке бюро Технічної
Інвентарізації", треті особи:
Дніпропетровська обласна рада,
Управління благоустрою та житлової
політики виконкому Криворізької
міської ради, Криворізькій відділ
Дніпропетровського регіонального
центру державного земельного кадастру,
про визнання недійсним схематичного
плану, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_5 звернулася до
суду з вищеназваним позовом. В
обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що відповідно до
рішення виконкому Дзержинської
районної ради трудящих від 10.08.1948 р. №478
ОСОБА_6 виділена земельна ділянка під
індивідуальну забудову по АДРЕСА_1, на
плані присадибної ділянки та проекті
будинку того часу значиться розмір
земельної ділянки 1000 кв.м. Після
розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та його
дружиною ОСОБА_7, та розподілу майна
подружжя, за рішенням суду кожному із
них виділено в рівних долях частку
домоволодіння та земельної ділянки.
Вона, позивач, в порядку спадкування є
власницею домоволодіння АДРЕСА_2, яке
розташоване на земельній ділянці,
виділеній за рішенням суду ОСОБА_7 і
площа якої має становити 500 кв.м. Однак,
відповідачем КП ДОР «Криворізьке Бюро
Технічної Інвентаризації» на
схематичному плану від 08.07.1974 р.
безпідставно змінено схематичний план
від 24.05.1961 р. та зменшено площу
земельної ділянки до 376 кв.м, з чим вона
не може погодитися, тому звертається до
суду та просить визнати недійсним
схематичний план зазначеної земельної
ділянки, складений відповідачем 08.07.1974
р.

Позивач в судовому засіданні
присутньою не була, скориставшись
право представництва.
Представники позивача в судовому
засіданні підтримали позовні вимоги
ОСОБА_5, просили їх задовольнити,
обґрунтовуючи викладеними в позовній
заяві обставинами.

Представник відповідача
заперечувала проти позову, посилаючись
на те, що на підставі рішення виконкому
Дзержинської ради трудящих №489 від
10.08.1948 р. ОСОБА_6 виділено земельну
ділянку площею 1000 кв.м, яка була
збільшена за рахунок балки. Після
розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7
та розподілу майна подружжя, за
рішенням суду земельна ділянка була
розділена та 20.02.1961 року виготовлений
схематичний план на підставі рішення
виконкому від 10.08.1948 р., згідно якому
розмір земельної ділянки становив 500
кв.м. У подальшому, спірна земельна
ділянка була закріплена за ОСОБА_9 на
підставі рішення Дзержинської Райради
депутатів трудящих від 01.02.1961р. № 25 у
розмірі 500,00кв.м. При виході техніка БТІ
у 1961р. на місцевість було встновлено, що
земельні ділянки по АДРЕСА_1 не
розподілена, немає парканів, у зв"язку з
чим виготовлено схематичний план від
24.02.1961р. на 500кв.м.. У подальшому, а саме
24.05.1961 року техніком БТІ виготовлений
схематичний план по фактичному
землекористуванню площею 376 кв.м., який
отримав ОСОБА_9 ОСОБА_9 погодився із
схематичним планом на земельну ділянку
по АДРЕСА_1 розміром 376кв.м. та в
подальшому при укладанні угоди
дарування передав цю земельну ділянку
ОСОБА_11 При укладанні договору
дарування, розміри земельних ділянок
не визначені. 29.12.1965р. ОСОБА_11 викликає
техніка БТІ для змін в поверховому
плані та схематичному плані, та віддає
план від 24.05.1961р. в БТІ. Після смерті
ОСОБА_11 спадщину прийняв ОСОБА_12, йому
було надано довідку-характеристику для
отримання спадщини, в якій зазначалось,
розмір земельної ділянки 376кв.м.. Після
смерті ОСОБА_12 до БТІ звернулась
позивач, їй був виготовлений новий
схематичний план, оскільки станом на
2002рік КП ДОР "Криворізьке БТІ" питанням
землі не займається. В схематичному
плані від 08.07.1974 року який оспорює
позивач, зазначено, що використано
старий план, зміни внесено 24.05.1961 р. на
підставі фактичного
землекористування, схематичний план
від 24.05.1961 року є дійсним, оспорюваний
схематичний план виконано з
урахуванням фактичного
землекористування між співвласниками
земельних ділянок по АДРЕСА_1, у зв"язку
з чим просить у задоволенні позову
ОСОБА_5 відмовити.

Ухвалою суду від 19.02.2014р. до участі
у справі залучено третіх осіб -
виконком Дзержинської районної ради у
м. Кривого Рогу, Криворізькій відділ
Дніпропетровського регіонального
центру державного земельного кадастру.

Треті особи - Дніпропетровська
обласна рада, виконком Дзержинської
районної ради у м. Кривого Рогу до суду
не з"явилися, надали до суду клопотання
про розгляд справи за їх відсутності.

Третя особа - Криворізькій відділ
Дніпропетровського регіонального
центру державного земельного кадастру,
до суду не з"явився, клопотань про
відкладення розгляду справи не
надходило.

Заслухавши пояснення та заперечення
сторін, дослідивши надані сторонами
докази, оцінивши їх відповідно до вимог
ст. 69-72 Кодексу адміністративного
судочинства України
(надалі -КАС України), суд приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі
рішення Виконкому Дзержинської
Райради депутатів трудящих міста
Кривого Рогу від 10 серпня 1948 року та
договору Дзержинського РАЙКОМУНГОСП
від 30.08.1948 року гр. ОСОБА_6 виділено
присадибну ділянку по АДРЕСА_1 20х50м.
Всього 1000 кв.м., який був збільшений до
1182-х кв.м. за рахунок балки. Гр. ОСОБА_6
спільно з дружиною ОСОБА_7 на цій
земельній ділянці справили в 1949 році
житлове будівництво.

Рішенням народного суду Дзержинського
району від 30-го квітня 1954 року в зв'язку
з тим, що сторони розійшлися,
домобудівництво, садиба і двір
розділені в рівних частках, тобто по 591
кв.м. ОСОБА_6 з боку будинку № 66 і ОСОБА_7
з боку будинку № 60.

Тобто, у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі
Земельного кодексу УРСР від 16 жовтня 1922
року і Загальних засад
землекористування і землеустрою,
затверджених постановою ЦВК СРСР від 15
грудня 1928 року, що були чинними на той
час, виникло безстрокове право
користування земельними ділянками у
АДРЕСА_1.

Порядок здійснення землеустрою на час
отримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 земельної
ділянки був врегульований частиною IV
"Про землеустрій і переселення" діючої
на той час Постанови Всеукраїнського
Центрального виконавчого комітету від
29.11.1922р. під назвою " Земельний кодекс
У.Р.С.Р. (надалі ЗК УРСР 1922р.).

Так, згідно ст.168 ЗК УРСР 1922р.
землеустрій має завданням
впорядкування існуючих
землекористувань і освіту нових,
відповідно правам на землю і вимогам
господарсько-технічної доцільності.

Відповідно до ст. 169 ЗК УРСР 1922р. в
порядку цієї постанови проводяться
наступні землевпоряджувальні дії: а)
відведення земель, що надаються в
користування державним організаціям,
установам і підприємствам, містам і
населенням міського типа і об'єднанням
трудових землеробів, а також на
особливих умовах (оренда, концесії і
ін.), іншим установам, спільнотам і
особам; б) утворення земельних фондів
спеціального призначення
(переселенського, лугового,
концесійного, державних заповідників і
ін., в) вилучення земель для державних і
суспільних потреб; г) встановлення
міської межі; д) розділ земель, що
перебувають в користуванні земельних
суспільств на частини у зв'язку з
утворенням нових земельних суспільств;
тощо.

Розміри земель, що відводяться
учасникам землеустрою, визначаються з
таких підстав: а) при відводах земель
державним організаціям, установам і
підприємствам, а також для міст і
поселень міського типу - пропорційно
доведеною ними землевпорядним
установам дійсної потреби в землі і
можливості найближчим часом фактично
використовувати її за призначенням; б)
при влаштуванні земель існуючих
земельних товариств та відокремлених
поліпшених господарств (дворів) - за
кількістю земель, закономірно ним
наданих у трудове користування; в) при
розверстанні, поділу та виділу земель у
земельних товариствах - по числу
розверсточних одиниць, що припадають
на частку учасників землеустрою; г) при
розподілі та відведенні земель
вільного земельного фонду для потреби
переселення і розселення - з особливо
встановленими для цього нормам, а при
їх відсутності - за фактичної
можливості трудового освоєння земель
тими, кому вони надаються (ст. 173 ЗК УРСР
1922р.). При цьому, якщо земля, яку
потрібно влаштувати, пов'язана з іншими
землями (черезсмужжя, дальноземельє
тощо), то всі ці землі включаються в
одну загальну дачу розверстання та
землеустрій за них проводиться
одночасно і спільно. Кількість землі,
що відводиться учасникам землеустрою,
також визначається з підстав,
зазначених в попередній статті (ст. 174
ЗК УРСР 1922р.).

В силу ст. 187 ЗК УРСР 1922р. складання
проекту землеустрою полягає в
детальному й точному вказівці місць
відводу земель учасникам землеустрою,
з дотриманням їх прав і законних
інтересів, а також вимог
господарсько-технічних правил
землеустрою, і з зображенням відводу
земель на проектному плані
землеустрою. Проектовані межі земель
позначаються на місці тимчасовими
знаками, а за відсутності суперечок і
скарг зміцнюються постійними межовими
знаками.

Як встановлено судом, межі спірної
земельної ділянки на місцевості не
встановлено.

Крім того, з представлених
відповідачем копій інвентарної справи
вбачається, що по досягненню
повноліття сина ОСОБА_9 його мати
ОСОБА_7 дозволила на своїй земельній
ділянці будівництво будинку і самі
брали участь у будівництві цього
будинку, що стосується відведення
точних меж земельної ділянки не було
зроблено (а.с. 35-36).

З матеріалів справи також вбачається,
що рішенням виконкому Дзержинської
Райради депутатів трудящих за № 25 від 01
лютого 1961 р. "Про самовільне
будівництво гр-на ОСОБА_9 по АДРЕСА_2"
закріплено за г-ном ОСОБА_9 збудований
будинок 6 на 9 та земельну ділянку
розміром 500кв.м. з установленням
проїзду 3м. ширини 40м. довжиною з
АДРЕСА_1 через земельну ділянку гр-на
ОСОБА_6; зобов"язано ОСОБА_9 на протязі
одного місяця закінчити оформлення
всіх документів, посвідчивши договори
забудови ноторіально, просити БТІ
виготовити креслення, управління
архітектури - відвести земельну
ділянку (а.с. 7).

Домоволодіння по АДРЕСА_2, розташоване
на земельній ділянці розміром 500кв.м.,
яке складається з житлового будинку та
належить на праві приватної власності
ОСОБА_9 зареєстровано в БТІ на підставі
діючого на той час законодавства, про
що видано "заключення про реєстрацію
домоволодіння" (а.с. 6).

Таким чином, у громадянина ОСОБА_9 на
підставі Земельного кодексу УРСР від 16
жовтня 1922 року і Загальних засад
землекористування і землеустрою,
затверджених постановою ЦВК СРСР від 15
грудня 1928 року, що були чинними на той
час, виникло безстрокове право
користування земельною ділянкою у
АДРЕСА_1.

У подальшому, у 1961 році гр. ОСОБА_9 не
закінчений будинок № 62 подарував
матері своєї дружини, ОСОБА_11, яка і
проживала зі своїм сином ОСОБА_12. Тобто,
на земельній ділянці у АДРЕСА_1 стало
три домовласника: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_11 (а.с. 36).

З 1 січня 1971 року набрав чинності
Земельний кодекс УРСР від 8 липня 1970
року, стаття 15 якого передбачала право
безстрокового (постійного)
землекористування. Відтак, право
постійного землекористування
земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2
зберігається за вищезазначеними
громадянами.

Згідно з ст. 10 Основ земельного
законодавства СРСР і Союзних Республік
від 13.12.1968 року посвідченням на право
постійного землекористування є
державні акти на землекористування, що
також відображено у ст.20 Земельного
кодексу Української РСР від 08.07.1970 року.

З наданих представниками сторін
пояснень вбачається, що державні акти
на землекористування чи право
власності на спірну земельну ділянку
не видавались.

Разом з тим, з копій документів, які
містяться в інвентарній справі,
вбачається, що Рішенням Товариського
суду сел. "Победа" Дзержинського району
м. Кривого Рогу від 23 квітня 1965р. за
результатами розгляду земельної
суперечки за скаргою ОСОБА_6 прийнято
рішення, яким виключено із спільної
земельної ділянки проїзд площею
62,5кв.м., а земельну ділянку, площею
1119,5кв. м. розподілено в такому порядку:
ОСОБА_6 - 591кв.м. /південна сторона/;
ОСОБА_7 - 153 кв.м.; ОСОБА_11 - 376 кв.м., що
підтверджується схематичним планом,
виданим 24.05.1961р. зі змінами, внесеними
03.06.1963р. Виданий раніше гр-ну ОСОБА_9
схематичний план вважати таким, що
втратив силу (а.с. 36).

З наданих до суду відкопіювань з
інвентарної справи, а саме зі
схематичного плану земельної ділянки
АДРЕСА_2, будівельний квартал № 321,
складеного на ОСОБА_9 вбачається, що
станом на 24 травня 1961р. загальна площа
земельної ділянки, яка перебувала у
користуванні ОСОБА_9 становить 376кв.м., з
яких 81кв.м. під забудовою, 200кв.м. під
двором, 95 кв.м. під огородом, складено
Шевченко, перевірено бригадиром
Соглаєвим, затверджено начальником
Бюро Крикуненко. У подальшому, а саме
03.06.1963р. до схематичного плану внесено
зміни (Бабич), а саме змінено
користувача з ОСОБА_9 на ОСОБА_11 (а.с. 31).

Зі схематичного плану земельної
ділянки АДРЕСА_1 будівельний квартал №
321, складеного на користувача ОСОБА_6
від 20.09.1953р. вбачається, що у
користуванні останнього перебувала
земельна ділянка площею 759 кв.м., у
подальшому, внесено зміни, а саме
17.12.1963р. та 03.01.1963р., щодо розмірів та
користувачів, та станом на день
останніх змін, загальна площа
земельної ділянки становила 759кв.м. (а.с.
37).

Розподіл земельної ділянки між ОСОБА_9
і ОСОБА_6 показаний також на
квартальній зйомці кварталу № 321, куди
внесені зміни по фактичному
землекористуванню (а.с. 32-34).

Також судом встановлено, що житловий
будинок по АДРЕСА_1, розташований на
спірній земельній ділянці після
ОСОБА_11 успадковано ОСОБА_12 (а.с. 42).

Відповідно до ст.90 Земельного кодексу
УРСР 1970 року при переході права
власності на будівлю переходить також
і право користування земельною
ділянкою. Отже, до ОСОБА_12 разом з
правом власності на будівлю перейшло і
право безстрокового (постійного)
користування відповідною земельною
ділянкою.

З 15 березня 1991 року набрав чинності
Земельний кодекс УРСР від 18 грудня 1990
року. Пункт 5 Постанови Верховної Ради
УРСР «Про порядок введення в дію
Земельного кодексу Української
РСР»від 18 грудня 1990 року № 562-ХП
передбачав, що громадяни, які мають у
користуванні земельні ділянки, надані
їм до введення в дію ЗК УРСР 1990 року -
зберігають свої права на користування
до оформлення ними у встановленому
порядку прав землеволодіння або
землекористування. Пункт 6 Постанови
Верховної Ради УРСР «Про земельну
реформу» від 18 грудня 1990 року № 563-ХЇЇ
передбачав, що громадяни, які мають у
користуванні земельні ділянки, надані
їм до введення в дію Земельного кодексу
УРСР 1990 року, повинні до 15 березня 1994
року оформити право володіння або
користування землею згідно з ЗК УРСР 1990
року. Однак, внесеними до зазначеної
постанови змінами їй строк періодично
подовжувався аж до 2008 року. Згідно з
Рішенням Конституційного суду України
від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005
положення п.6 згаданої постанови щодо
обмеження строку дії раніше наданого
права користування земельними
ділянками визнано неконституційними і
такими, що втратили чинність.

У подальшому, після смерті ОСОБА_12, а
саме ІНФОРМАЦІЯ_1. житловий будинок по
АДРЕСА_2, успадкований позивачем -
ОСОБА_5 (а.с. 43). При цьому, в свідоцтві на
право на спадщину за законом зазначено,
що земельна ділянка переходить у
тимчасове користування спадкоємцеві
та підлягає переоформленню в особисту
власність (а.с. 43).

Отже, до ОСОБА_5 перейшло право на
земельну ділянку в обсягах, які мав
спадкодавець - ОСОБА_12

З наведеного випливає, що за ОСОБА_5
зберігається право тимчасового
користування земельною ділянкою (до
переоформлення в особисту власність)
за адресою: АДРЕСА_2 згідно з
схематичним планом, виготовленим
станом на 24.01.1961р.

При цьому, зміни внесені 08.07.1974р.
стосувались зміни користувача, а саме з
ОСОБА_11 на ОСОБА_12

З пояснень відповідача вбачається, що в
2002р. по заяві ОСОБА_5 для отримання
спадщини після померлого ОСОБА_12, був
виготовлений новий схематичний план
вже без вказання розмірів земельної
ділянки, так як на час звернення КП ДОР
«Криворізьке БТІ» питаннями землі не
займалося.

Тобто, з представлених до суду
матеріалів вбачається, що при переході
прав власності від одного власника до
іншого, земельна ділянка не
зазначалась, але власники
користувались увесь час, схематичним
планом з площею 376 кв.м, який в сумі з
ділянкою ОСОБА_6 площею 759 кв.м
становить 1135 кв.м + площа проїзду 2,5x25=62,5
кв.м (в загальну площу земельної
ділянки не входить).

Крім того, суд зазначає, що у
відповідності до п. 9 Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
прийнятої Мінкомгосп Української РСР
від 31.01.1966р., право користування
земельними ділянками, на яких
розташовані будинки або
домоволодіння з обслуговуючими їх
будівлями та спорудами,
реєструються окремо, відповідно до
інструкції МКГ УРСР від 23.08.52 р. "Про
порядок обміру земель і реєстрації
документів на право користування
земельними ділянками в містах і
селищах міського типу УРСР".

Разом з тим, під час розгляду справи
судом встановлено, що документи на
право користування спірною земельною
діялянкою відсутні.

Таким чином, спірний схематичний план
від 08.07.1974р. виготовлено з урахуванням
фактичного землекористування, на
підставі схематичного плану від
24.05.1961р., в якому загальна земельна
ділянка, яка перебувала у користуванні
ОСОБА_11 стпновила 376кв.м., що в
подальшому підтверджено рішенням
Товариського суду сел. "Побєда" у
Дзержинському районі.

Суд також вважає зазначити, що до
звернення до суду з цим позовом,
позивач, зверталась до
Дніпропетровської обласної ради з
питання правомірності дій КП
"Криворізьке БТІ" щодо безпідставної
зміни площі земельної ділянки,
останній 19.01.2013р. (а.с. 9) надіслано
відповідь від 16.01.2013р. (а.с. 8), до цього
часу ОСОБА_5 захищала свої інтереси в
порядку цивільного судочинства, справа
закрита, оскільки не підлягає розгляду
в порядку цивільного судочинства (а.с.
41), зі слів представника позивача
ухвала про закриття провадження не
оскаржена, та набула законної сили,
позов надано до суду 19.07.2013р. (а.с. 2), та у
зв"язку з викладеним, суд вважає, що
згідно до приписів ст. 99 КАСУ, право на
судовий захист в порядку
адміністративного судочинства позивач
не втратив.

Відповідно до вимог статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, де передбачено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого: суд
вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а
також міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах та у спосіб,
передбаченіКонституцією та законами
України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Виходячи з викладеного, суд не
погоджується з доводами позивача
стосовно того, що діями відповідача по
складанню в 1974 року схематичного плану
порушино належне позивачу право
безстрокового (постійного)
користування земельною ділянкою, яке
гарантується частиною другою ст.13 і
частиною третьою ст.41 Конституції
України; оскільки земельна ділянка, на
якій розташований будинок по АДРЕСА_2
свого часу не була виділена та
оформлена у встановленому
законодавством порядку, спірний
схематичний план від 08.07.1974 року
складено з урахуванням тих змін, які
мали місце в фактичному
землекористуванні станом на 24.05.1961 р.,
та в подальшому були підтверджені
рішенням Товариського суджу сел.
"Побєда" Дзержинського району від
23.04.1965р.

Таким чином, враховуючи усе
вищенаведене у задоволені
адміністративного позову суд
відмовляє в повному обсязі.

Оскільки, за наслідками розгляду
справи по суті суд прийшов до висновку
про відсутність підстав для
задоволення вимог позивачів, в силу
положень статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, понесені судові витрати, в
тому числі сума сплаченого судового
збору, стягненню з Державного бюджету
України не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.
19 Конституції України, ст. ст.ст. 2, 8,
9, 11, 12, 71, 159,
160, 162, 163, 167 КАС України, - суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_5 до Комунального
підприємства Дніпропетровської
обласної ради "Криворізьке бюро
Технічної Інвентарізації", треті особи:
Дніпропетровська обласна рада,
Управління благоустрою та житлової
політики виконкому Криворізької
міської ради, Криворізькій відділ
Дніпропетровського регіонального
центру державного земельного кадастру,
про визнання недійсним схематичного
плану - відмовити в повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена
до Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дзержинський районний суд м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

У разі якщо справа розглядалась
судом за місцезнаходженням суб'єкта
владних повноважень і він не був
присутній у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

У судовому засіданні 20 травня 2014
року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови. Повний
текст постанови 26 травня 2014 року.

Суддя:
О. В. Чайкіна