Справа № 820/5831/14
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 820/5831/14
Харківський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді Чудних С.О.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача - Бідного С.В.,
представника відповідача - Михайлової
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю Фірма
"ЛЕГ" до Державної податкової інспекції
у Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкових повідомлень-рішень,-
Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю Фірма "ЛЕГ",
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою, в якій просить скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області від 20.03.2014 року за
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що
відповідачем була проведена
позапланова виїзна перевірка позивача
з питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2011 року по
31.12.2013 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 року по
31.12.2013 року. На підставі вказаного акту
перевірки №418/20-34-22-05/14111810 від 05.03.2014
року відповідачем були прийняті
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення від 20.03.2014 року за № та за
№ . Обставини, які викладені в
акті перевірки, неправомірно
кваліфіковані як порушення, що
передбачені ст. 14, ст. 138, ст.198
Податкового кодексу України,
вищевказані порушення встановлено
відповідачем при довільному
трактуванні норм права та при грубому
порушенні норм податкового
законодавства. В основу встановленого
відповідачем у висновках акту
перевірки є викладені у акті перевірки
висновки з приводу відсутності
реальності здійснення господарських
операцій позивачем по
взаємовідносинам з ТОВ "Укр-Композит"
та ТОВ "ТД "Грейф". Позивач не
погоджується з вказаним висновком
відповідача та зазначає, що
обґрунтування відповідачем
відсутності реальності господарських
операцій між позивачем та його
контрагентом у перевіряємому періоді з
підстав вказаних вище не ґрунтується
на нормах діючого законодавства
України та свідчить про поверхневе
проведення перевірки. У зв'язку із чим,
позивач вважає, що податкові
повідомлення - рішення від 20.03.2014 року
за № та за № є протиправним
та підлягає скасуванню, у зв'язку з чим
просить суд задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги у
повному обсязі та просили суд їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував,
зазначив, що порушення, встановлені в
ході перевірки позивача, зафіксовані
належним чином в акті перевірки,
підставою для винесення спірного
податкового повідомлення - рішення
слугував відображений в акті перевірки
висновок про отримання інформації щодо
визнання іншими органами державної
податкової служби нікчемними угод
укладених з ТОВ "Укр-Композит" та ТОВ "ТД
"Грейф", у зв'язку із чим просив у
задоволенні позову відмовити. Таке
твердження відповідач мотивує тим, що
контролюючими органами на обліку, в
яких знаходяться контрагенти позивача
було складено акти №31/22-14/33431918 від
05.03.2013 року та № 342/20-20-22-08/36563291 від 16.12.2013
року, якими зафіксовано відсутність
ознак реальності вчинення
господарських операцій вказаними
підприємствами. У зв'язку із чим просив
у задоволенні позову просив відмовити.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, судом встановлено
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем була проведена
позапланова виїзна перевірка позивача
з питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2011 року по
31.12.2013 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 року по
31.12.2013 року, результати якої оформлені
актом №418/20-34-22-05/14111810 від 05.03.2014 року (т.1
а.с.11-82) .

Перевіркою встановлено порушення
Товариством з обмеженою
відповідальністю Фірмою "ЛЕГ" п.п. 14.1.27,
п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п.138.1 ст. 138
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року із змінами та доповненнями,
підприємством завищено витрати всього
у сумі 54802 грн.; п. 198.4, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року із змінами та доповненнями, в
результаті чого підприємством
завищено податковий кредит всього на
суму 15279 грн. (т. 1 а.с. 81) .

На підставі вказаного акту перевірки
№418/20-34-22-05/14111810 від 05.03.2014 року
контролюючим органом були прийняті
податкові повідомлення - рішення від
20.03.2014 року № про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем у
розмірі 15279 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) у
розмірі 5974,00 грн. та № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на прибуток за основним
платежем у розмірі 12431 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) у розмірі 456,50 грн.(т. 1 а.с. 9-10).

З дослідженого акту перевірки
№418/20-34-22-05/14111810 від 05.03.2014 року судом
встановлено, що фактичною підставою
для відображення в акті порушень і
винесення спірних податкових
повідомлень-рішень слугував
викладений в акті висновок відповідача
про не підтвердження реальності
здійснення господарських відносин,
укладених позивачем з ТОВ
"Укр-Композит" та ТОВ "ТД "Грейф".

Однак, суд не погоджується з такими
висновками відповідача виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач у перевіряємий період мав
господарські відносини з ТОВ
"Укр-Композит" та ТОВ "ТД "Грейф".

Матеріалами справи підтверджено, що
між Товариством з обмеженою
відповідальністю Фірмою "ЛЕГ"
(покупець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Укр-Композит"
(продавець) укладено договір №031011 від
03.10.2011 року. За умовами укладеного
договору продавець реалізує покупцю
продукцію, номенклатура та ціна якої
зазначається в рахунках продавця (т. 1
а.с. 87-88).

Реальність виконання умов укладеного
договору №031011 від 03.10.2011 року
підтверджується залученими до
матеріалів справи документами
первинного та бухгалтерського обліку:
рахунком-фактурою № СФ-0000015 від 11.10.2011
року, видатковою накладною № РН-000016 від
11.10.2011 року, податковою накладною №1 від
11.10.2011 року, оборотно-сальдовою
відомостю, карткою рахунком, журналом
реєстрації довіреностей та штатним
розкладом ТОВ Фірми "ЛЕГ", платіжним
дорученням (т. 1 а.с.89-92, т. 2 а.с. 28-30).

У підтвердження реальності укладеного
правочину із ТОВ "Укр-Композит" від
03.10.2011 року, позивачем надані до
матеріалів справи докази використання
придбаних товарно-матеріальних
цінностей у виготовленні власної
продукції, докази наявності
виробничого устаткування та докази
подальшої реалізації виготовленої
продукції: видаткові накладні,
вантажна митна декларація,
оборотно-сальдова відомість, договір
оренди обладнання, устаткування (т. 2
а.с. 41-70, 86-105).

Крім того, між Товариством з обмеженою
відповідальністю Фірмою "ЛЕГ"
(замовник) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "ТД "Грейф" (підрядник)
було укладено договір підряду №6/06 від
17.06.2011 року. За умовами укладеного
договору замовник доручає, а підрядник
зобов'язується виконати роботи з
ремонту м'якої крівлі офісної споруди
по "вул. Північна, 2-Б в м.Харків"(т. 1 а.с.
93-94).

Доказами виконання позивачем
зобов'язань по укладеному договору
№031011 від 03.10.2011 року є залучені до
матеріалів справи документи
первинного та бухгалтерського обліку:
договірна ціна, кошторис, відомість
ресурсів до кошторису на капітальний
ремонт м'якої крівлі споруди, довідка
про вартість виконаних будівельних
робіт, акт приймання виконаних
будівельних робіт №1, відомість
ресурсів до акт приймання виконаних
будівельних робіт №1, податкові
накладні № 13 від 23.06.2011 року, № 12 від
13.07.2011 року, № 13 від 14.07.2011 року,
оборотно-сальдова відомість, картка
рахунку, платіжними дорученнями (т.1
95-111, т. 2 а.с. 32-40).

Судом встановлено, що рішенням
Харківської міської ради Харківської
області ХІХ сесії ХХІІІ скликання від
29.12.2000 року перейменовано вулицю
Північну м.Харкова у вулицю імені
П.Свистуна м.Харкова (т. 2 а.с. 3).

У підтвердження реальності умов
укладеного правочину із Товариством з
обмеженою відповідальністю "ТД "Грейф",
позивач надав до суду договір № 2316
оренди нежитлового приміщення
(будівлі) від 21.07.2005 року, відповідно до
умов якого позивач (орендар) приймає у
строкове платне користування у
Тролейбусного депо №3 ХПК
"Міськелектротранс" (орендодавець)
нежитлове приміщення, що розташоване
за адресою м. Харків, вул. Свистуна, 2-б,
загальною площею 217,5 м-2 (т. 1 а.с.144-157).

Суд зазначає, що про фактичне виконання
умов договору свідчать первинні
бухгалтерські та податкові документи,
виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність в Україні" і п.2.4.
ст.2 "Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку".

Статтею 1 розділу 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Згідно з ст. 14.1.181 Податкового кодексу
України, податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
законом.

Відповідно до ст. 14.1.156 Податкового
кодексу України, податкове
зобов'язання - сума коштів, яку платник
податків, у тому числі податковий
агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з ст. 198.3. Податкового кодексу
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до ст.198.6. Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Однак, в даному випадку виконання
договорів між позивачем та його
контрагентами підтверджується
податковими накладними, видатковими
накладними, актами прийняття робіт,
оборотно-сальдовими відомостями,
рахунками-фактурами, які містяться в
матеріалах справи.

Відповідно до ст. 198.2 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Як підтверджено матеріалами справи,
правочини укладені між позивачем та
ТОВ "Укр-Композит", ТОВ "ТД "Грейф"
виконано кожною стороною цього
договору, що підтверджується
первинними документами, в тому числі і
податковими накладними. Сторони
претензій одна до одної не мали.

Відповідно до ст.201.1 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем та ТОВ "Укр-Композит",
ТОВ "ТД "Грейф" належним чином оформлені
договірні правовідносини та на
виконання вимог податкового
законодавства оформлені первинні
документи податкової та
бухгалтерської звітності, які
відповідають вимогам чинного
законодавства України . Зауваження з
боку відповідача щодо оформлення
первинних документів по зазначеним
правочинам ні під час перевірки, ні під
час розгляду справи відсутні.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що висновки відповідача
викладені в акті перевірки акту
перевірки №418/20-34-22-05/14111810 від 05.03.2014
року про порушення позивачем вимог
ст.198 Податкового кодексу є
необґрунтованими та такими, що не
відповідають дійсним обставинам
справи.

Щодо перевірки дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
прибуток при взаємовідносинах з ТОВ
"Укр-Композит" та ТОВ "ТД "Грейф" судом
встановлено наступне.

Підставами для встановлення порушення
ст.138 Податкового Кодексу України від
02.12.2010 року № 2755- VІ із змінами та
доповненнями в результаті
підприємством завищено витрати всього
у сумі 54802 грн., в акті перевірки
відповідачем зазначено про
встановлення факту неможливості
реального здійснення фінансово
господарських операцій позивачем з ТОВ
"Укр-Композит" та ТОВ "ТД "Грейф" та
ведення господарської діяльності,
однак суд, зазначає, що факт реальності
господарських операцій з контрагентом
доведено вище.

Згідно п. 22.1. ст. 22 ПК України об'єктом
оподаткування можуть бути майно,
товари, дохід (прибуток) або його
частина, обороти з реалізації товарів
(робіт, послуг), операції з постачання
товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти,
визначені податковим законодавством, з
наявністю яких податкове
законодавство пов'язує виникнення у
платника податкового обов'язку.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України - витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді. Платник податку для
визначення об'єкта оподаткування має
право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Враховуючи, що усі первинні документи
бухгалтерського обліку позивача
відповідають вимогам чинного
законодавства, висновок відповідача
щодо встановлення позивачу порушення
ст.138 Податкового кодексу України та
відповідно донараховано податок на
прибуток є необґрунтованим та
неправомірним.

Крім того, суд звертає увагу, що
посилання представника відповідача в
акті перевірки ТОВ Фірми "ЛЕГ" про те, що
ним отримано від контролюючих органів
актів перевірок №31/22-14/33431918 від 05.03.2013
року та № 342/20-20-22-08/36563291 від 16.12.2013 року,
яким встановлено відсутність ознак
здійснення господарських відносин ТОВ
"Укр-Композит" та ТОВ "ТД "Грейф", суд не
приймає до уваги виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
можливими допущеними порушеннями
законодавства інших юридичних осіб, на
господарюючих суб'єктів не
покладається обов'язок та не надається
право контролювати дотримання
законодавства платником податків, який
виступає контрагентом у господарській
операції. Ведення податкового обліку
покладено на кожного окремого платника
податку. Такий платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.
Чинне законодавство не містить норм
щодо солідарної відповідальності
платників податків. Виходячи з
наведеного, порушення, допущені одним
платником податків у відображенні в
податковому обліку певної
господарської операції, за загальним
правилом, не впливають на права та
обов'язки іншого платника податків.
Крім того, чинне законодавство не
покладає на підприємство обов'язок
збирання інформації про стан
господарської діяльності та порушення
підприємств-контрагентів. Навіть якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку, то це
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.

Юридична відповідальність кожного
платника податків, відповідно до ст. 61
Конституції України, має
індивідуальний характер, поширюються
на діяння, що визнаються законом
протиправними та були вчинені саме цим
платником. Притягнення суб'єкта права
до юридичної відповідальності за
діяння, що було вчинено іншою особою, є
неможливим.

Така ж позиція узгоджується із
позицією Верховного суду України
викладену в постановах №10/21 від 02.03.2010
року, №09/05 від 13.01.2009 року, №08/28 від
12.02.2008 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. З огляду на
припис наведеної норми процесуального
права при розгляді судом спору щодо
правомірності рішення органу
державної податкової служби, яким
платнику податків донараховані
податкові зобов'язання чи зменшені
податкові вигоди, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Відповідачем вказаного процесуального
обов'язку стосовно податкових
повідомлень - рішень від 20.03.2014 року за
№ та за № , не виконано, тому
суд приходить до висновку про
невідповідність прийнятих
відповідачем податкових повідомлень -
рішень дійсним обставинам справи та
вимогам діючого законодавства, а отже є
такими, що підлягають скасуванню.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що позов Товариства з
обмеженою відповідальністю Фірма
"ЛЕГ" є обґрунтованим та таким, що
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 94, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
Харківський окружний адміністративний
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю Фірма
"ЛЕГ" до Державної податкової інспекції
у Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити у повному обсязі.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
20.03.2014 року за № та за № .

Постанова може бути оскаржена в
Харківський апеляційний
адміністративний суд через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня її
проголошення, копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено
18.06.2014р.

Суддя

С.О. Чудних