Справа № 826/5661/14
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2014 року 15:11 № 826/5661/14
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі головуючого судді:
Каракашьяна С.К., при секретарі
судового засідання Бабич Г.Ю., за участі
представника позивача Базалюк О.Ю.,
представника відповідача Денисенко
О.Е., розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Бі Мобаіл"
до Державної податкової інспекції у
Подільському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м.Києві
про скасування податкового
повідомлення рішення від 18.11.2013 №
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бі Мобаіл"
звернулося до суду з позовом, в якому
просить суд визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення від 18.11.2013 № Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м.Києві.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивачем правомірно сформовано дохід
та витрати. При цьому позивач
стверджує, що обладнання ним було
отримано на умовах лізингу, а
банківський кредит використано в
господарській діяльності .

Відповідачем позовні вимоги
заперечуються з огляду на
правомірність прийнятого рішення.

Розглянувши подані представником
позивача документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд м.
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі Наказу від 14.10.2013 року № 628
ДПІ у Подільському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві (далі- відповідач)
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю «Бі
Мобаіл» (далі - позивач) з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2010 року по
31.12.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2010 року по
31.12.2012 року, за результатами якої
складено Акт № 1760/26-56-22-01-03/33304699 від
29.10.2013 року (далі - акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення
позивачем п.п. 4.1.1. п. 4.1 ст. 4, п.п. 11.3.1 п.
11.3. ст.11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та пп. 14.1.36, п. 14.1 ст. 14, п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139,
п. 141.1 ст. 141 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
податку на прибуток в розмірі 705655,0грн.

Податковим повідомленням - рішенням №
від 18 листопада 2013 року позивачу
визначено податкові зобов'язання зі
сплати 705 665 грн. податку на прибуток та
111733,75грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Порушення, встановлені перевіркою,
полягали у наступному.

В акті перевірки зазначено, що
розбіжності між даними декларацій та
документами, наданими на перевірку, в
сумі 1792793,00 грн. виникли внаслідок
невірного відображення валового
доходу за договорами оренди № 1.1.172 від
05.01.2011 року, укладеного з ПАТ
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» та
№ У-М62 від 15.11.2009 року, укладеного з ПрАТ
«Український процесінговий центр».

1. Судом встановлено, за договором
оренди № У-М62 від 15.11.2010 року, укладеним
між ТОВ «Бі Мобаіл» (Орендодавець) з
ПрАТ «Український процесінговий
центр» (Орендар) позивач зобов'язався
згідно з узгодженим Сторонами
технічними вимогами створити та
передати в оренду на весь строк оренди
обладнаний модуль, що знаходиться у
будівлі за адресою: м. Київ, вул.
Куренівська, 21-А. Відповідно п. 2.1
Договору оренди № У-М62 від 15.11.2010 року
строк оренди за цим Договором
починається від дати підписання
Сторонами Акту приймання-передачі
Модуля, який є невід'ємною частиною
цього Договору та Додатку №3 до цього
Договору та продовжується протягом 35
місяців від дати початку. П. 3.1 Договору
передбачено, що протягом 5 банківських
днів з дня підписання цього договору,
Орендар сплачує Орендодавцю авансом
Орендну плату за перших 12 місяців
оренди Модуля, у загальній сумі 1228622,40
грн., в т.ч. ПДВ - 204770,40 грн. Сплачений
аванс служить відправним терміном для
підготовки Орендодавцем Модуля
відповідно до ТВ.

Також позивачем було укладено договір
оренди від 05 січня 2011 року з ПАТ
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»
(Орендар), за яким позивач зобов'язався
підготувати та передати в оренду на
весь строк оренди окремо виділене на
території центру обробки даних
приміщення для розміщення комплексу
інженерно-технічних систем, що будуть
використовуватися Орендарем.

Позивач стверджує, що суми, отримані
ним за даними договорами не підлягають
оподаткуванню в загальному порядку,
посилаючись на приписи підпункту 7.9.6
пункту 7.9 статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
та стверджуючи, що в даному випадку
майно, передане позивачем, є переданим
в оперативний лізинг (оренду).

Суд з такими посиланнями не
погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до підпункту 7.9.6 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», передання майна в
оперативний лізинг (оренду) не змінює
податкових зобов'язань орендодавця та
орендаря. При цьому, орендодавець
збільшує суму валових доходів, а
орендар збільшує суму валових витрат
на суму нарахованого лізингового
платежу за наслідками податкового
періоду, в якому здійснюється таке
нарахування. У такому ж порядку
здійснюється оподаткування операцій з
оренди землі та жилих приміщень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
лізинг» в редакції, яка діяла на момент
укладання та виконання позивачам угод,
об'єктом лізингу може бути будь-яке
нерухоме і рухоме майно, яке може бути
віднесене до основних фондів
відповідно до законодавства, в тому
числі продукція, вироблена державними
підприємствами (машини, устаткування,
транспортні засоби, обчислювальна та
інша техніка, системи телекомунікацій
тощо), не заборонене до вільного обігу
на ринку і щодо якого немає обмежень
про передачу його в лізинг (оренду).

Отже, майно, яке передається в лізинг
повинно існувати на момент його
передачі та віднесене до основних
фондів підприємства.

Натомість, за вищезазначеними
договорами позивач зобов'язався
створити, підготувати та передати
майно, тобто на момент укладення
договору та отримання коштів майна не
існувало, і воно не могло бути об'єктом
лізингу.

Суд вважає, що за вищезазначеними
договорами позивачем надавалися
послуги по створенню об'єктів, тому
отримані кошти підлягали
оподаткуванню на загальних підставах.

При цьому суд враховує те, що на момент
отримання коштів за договорами 10.01.2011р.
- за договором від 05.01.2011р., 17.11.2010 - за
договором від 15.11.2010р, актів приймання -
передачі майна не було підписано, отже,
майна не існувало.

2. Також перевіркою було встановлено, що
10 серпня 2011 року між ПАТ
«Всеукраїнський акціонерний банк» та
позивачем було укладено кредитний
договір №179-2011, згідно з яким позивачу
надано у тимчасове користування на
умовах забезпеченості, повернення,
строковості платності та цільового
характеру використання грошові кошти.
Кредит надано у формі не
поновлювальної кредитної лінії з
максимальним лімітом в сумі 7000000
гривень.

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору
№179-2011 від 10.08.2011р., кредит надається
Позичальнику для ведення поточної
діяльності.

Відповідач дійшов висновків, що даний
кредит було використано позивачем не
для ведення господарської діяльності,
у зв'язку з чим позивачем безпідставно
віднесено суму відсотків за кредитом
до витрат виробництва.

При цьому, відповідач послався на те, що
кошти, отримані в якості кредиту
позивачем було перераховано особі, яка
є його засновником.

Суд з такими посиланнями не
погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до приписів пункту 14.1.36
статті 14.1 Податкового кодексу України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Суд доходить висновків, що з
урахуванням вищезазначених правових
норм Податкового кодексу та Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
господарську діяльність особи слід
вважати сукупністю господарських
операцій цієї особи.

Також суд вважає, що пунктом 14.1.36 статті
14.1 Податкового кодексу України
встановлено такий критерій
господарської діяльності, як
направлення діяльності на отримання
доходу. Натомість, зазначеною правовою
нормою не встановлено вимог щодо
отримання доходу від кожної конкретної
господарської операції.

Позивач стверджує, що перерахування
коштів обумовлено діяльністю позивача
та опосередковано призвело до
збільшення його доходу, дозволивши
уникнути фінансових претензій. При
цьому позивач посилається на
перерахування коштів у якості
передоплати за оренду.

Судом вбачається підтвердженою
матеріалами справи обставина
опосередкованого зв'язку
господарських операцій позивача з його
господарською діяльністю, натомість
відповідачем тверджень позивача не
спростовано.

3. Також актом перевірки встановлено, що
позивачем завищено валові витрати на
суму 1620грн. по взаємовідносинам з ТОВ
«Техно - Торг». Дані висновки
мотивовані посиланнями на відсутність
у позивача первинних бухгалтерських
документів по взаємовідносинам з
вказаним підприємством та посиланнями
на нікчемність укладених позивачем
угод.

Позивачем жодних посилань щодо
правомірності формування валових
витрат за цими обставинами не наведено.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
(ч.1) В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. (ч.2) Якщо
особа, яка бере участь у справі, не може
самостійно надати докази, то вона
повинна зазначити причини, через які ці
докази не можуть бути надані, та
повідомити, де вони знаходяться чи
можуть знаходитися. Суд сприяє в
реалізації цього обов'язку і
витребовує необхідні докази. Про
витребування доказів або про відмову у
витребуванні доказів суд постановляє
ухвалу. Ухвала суду про відмову у
витребуванні доказів окремо не
оскаржується. Заперечення проти неї
може бути включене до апеляційної чи
касаційної скарги на рішення суду,
прийняте за наслідками розгляду
справи. (ч.3) Суд може збирати докази з
власної ініціативи. (ч.5) Якщо особа, яка
бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів. (ч.6 ст.71 КАС
України).

Відповідач проти позову заперечував,
посилаючись на висновки акту перевірки
про безпідставне формування позивачем
витрат. Тобто відповідач стверджував
про відсутність певних доказів у
позивача, що об'єктивно не може бути
доведено, проте, може бути спростовано
шляхом надання таких доказів.
Натомість позивач, всупереч вимогам
суду витребовуваних документів в цій
частині суду не надав, просив справу
розглядати на підставі наявних
доказів.

Розглядаючи наявні в матеріалах справи
докази, суд відмічає, що матеріали
справи не містять жодного документа
від ТОВ «Техно - Торг», за яким
позивачем сформовано витрати, а
відтак, не дозволяють дійти висновків
про спростування посилань акту
перевірки в цій частині.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновків про обґрунтованість
позовних вимог щодо обставин,
викладених у пункті 2 даної постанови,
та необґрунтованість решти вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 160-165, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення від
18.11.2013 № Державної податкової
інспекції у Подільському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у м.Києва в
частині визначення товариству з
обмеженою відповідальністю "Бі Мобаіл"
податкового зобов'язання в сумі 257127грн.
податку на прибуток та застосування
46465,50грн. штрафних (фінансових) санкцій.

3.В задоволенні решти
адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства, та може
бути оскаржена в апеляційному порядку
повністю або частково за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України,
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги.

Суддя
С.К. Каракашьян