Справа № 2а-5732/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року
Справа № 9104/134547/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Луцьку на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 05 травня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
про визнання неправомірними дії та
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату державної та додаткової
пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 18.04.2010 року звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в м. Луцьку в якому просив
визнати дії відповідача
неправомірними, зобов'язати останнього
провести перерахунок та виплатити
державну пенсію згідно ст. ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком основного розміру та
додаткову пенсію у розмірі 75% від
мінімальної пенсії за віком, згідно ч. 1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування» з 22.05.2008 року до подальших
змін чинного законодавства.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 18 квітня 2010 року
адміністративний позов за період з
22.05.2008 року по 17.10.2010 року - залишено без
розгляду.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 05 травня 2011
року (прийнятою в порядку скороченого
провадження), позов задоволено
частково, визнано неправомірними дії
відповідача, зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
провести перерахунок та виплату
призначеної пенсії позивачу основного
розміру пенсії в розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком згідно ст.
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком згідно ст.
50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 18.10.2010 року по 30.04.2011 року,
урахуванням виплачених сум, в
задоволені решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що
згідно зі ст. 54 Закону «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку із
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи можуть
призначатися за бажанням громадянина
із заробітку одержаного за роботу в
зоні відчуження в 1986-1990 роки, у розмірі
відшкодування фактичних збитків, який
визначається згідно із законодавством.
В усіх випадках розмір пенсії для
інвалідів по 2 групі інвалідності, щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком. Частиною 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне
страхування»передбачено, що
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб , які втратили
працездатність , визначеного законом.
При цьому, ч. 3 ст. 28 вказаного Закону
встановлено, що мінімальний розмір
пенсії за віком, визначений цією
статтею, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.

Судом не було враховано те, що позивач
отримує пенсію на підставі ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
і відповідно до положень ч.5 ст. 54 цього
Закону порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Також апелянт вказує, що відповідно до
п. 28 Розділу II Закону України « Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
передбачалося внесення змін до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Але рішенням Конституційного Суду
України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року
положення п.28 Розділу II
вищезазначеного Закону визнано
неконституційним. Рішення про
відновлення дії вищезгаданого
законодавчого акту України у редакції,
чинній до внесення змін до нього,
Верховною Радою України не приймалося.
Внаслідок цього порядок обчислення
пенсій та/або підвищень до них,
передбачених Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» залишився
неврегульований.

Пунктом 6 Постанови Кабінету України
від 28.05.2008 року №530 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян», розміри пенсій для
учасників ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987-1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження по ІІ групі інвалідності не
може бути нижчим 725 грн., а п.4 цієї ж
постанови передбачено, що щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю відповідно до Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» інвалідам
ІІ групи виплачується у розмірі 20 %
прожиткового мінімуму. Відповідно до п.
п.2 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів
України від 16 липня 2008 року №654 «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» починаючи з 1
липня 2008 року пенсії для учасників
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у
1986 році інвалідам ІІ групи
інвалідності не повинні бути нижчими
1090 грн. Тому апелянт вважає, що пенсія
позивачу виплачується відповідно до
чинного законодавства.

Виходячи із вище зазначеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних міркувань.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 є
особою яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи категорії 1,
є інвалідом ІІ групи внаслідок
захворювання, яке пов'язане з аварією
на Чорнобильській АЕС.

Розглядаючи спір судом першої
інстанції вірно зазначено, що ст.49
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що пенсії
особам віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії, б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію. В ст. 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» чинної з 22
травня 2008 року, передбачено, що в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими, по 2 групі інвалідності - 8
мінімальних пенсій за віком. В ст. 50
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка також набрала
чинності з 22 травня 2008 року, визначено,
що особам віднесеним до 1 категорії,
інвалідам 2 групи призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду
заподіяну здоров'ю в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком.

Суд першої інстанції правильно вказав,
що зі змісту ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
за основу нарахування пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю береться мінімальна
пенсія за віком, розмір якої згідно
чинного законодавства визначається
лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», та встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

В даній спірній ситуації суд першої
інстанції правильно виходив з принципу
пріоритетності законів над
підзаконними актами, а відтак вірно
вважав, що при визначенні позивачеві
розміру пенсії застосуванню
підлягають ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
постанова Кабінету Міністрів України
№ 530 від 28.05.2008 року «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» на підставі якої
здійснювалось нарахування пенсії
позивачу, оскільки остання істотно
звужує обсяг встановлених законом
прав.

Крім того судом першої інстанції
правильно зазначено, що відповідно до
ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», в разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорії, та розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Враховуючи викладене суд першої
інстанції правильно вважав, що
відповідач зобов'язаний здійснити
перерахунок позивачу основної
державної пенсії відповідно до вимог ч.
4 ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно
до вимог ч.1 ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Однак задовольняючи позовні вимоги за
період з 18.10.2010 року по 30.04.2011 року суд
першої інстанції не звернув увагу на ту
обставину, що позивач просив
задовольнити позовні вимоги надалі, а
відтак колегія суддів вважає, що
позовні вимоги щодо здійснення
перерахунку та виплати основної
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю слід
задовольнити починаючи з 18.10.2010 року до
виникнення обставин, з якими закон
пов'язує виникнення, зміну чи
припинення спірних правовідносин.

Враховуючи викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що постанову суду
першої інстанції слід змінити, бо судом
по суті правильно вирішено справу,
однак порушено норми процесуального
права.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст. 197, п. 2 ч.
1 ст. 198, ст. 201, ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС
України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
задовольнити частково. Змінити
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 05 травня 2011
року у справі № 2а-5732/11, виклавши її
резолютивну частину в такій редакції.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьку щодо
невиплати ОСОБА_1 додаткової пенсії та
основної пенсії згідно ст. ст. 50, 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» неправомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьк проводити
перерахунок та виплачувати ОСОБА_1, як
особі, віднесеній до категорії І,
інваліду ІІ групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи, основної
пенсії в розмірі не менше 8 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком згідно ст.
ст. 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» починаючи з 18 жовтня 2010
року до виникнення обставин, з якими
закон пов'язує виникнення, зміну чи
припинення спірних правовідносин з
врахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

Позовні вимоги за період з 22.05.2008 року
по 17.10.2010 року включно залишити без
розгляду.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин