Справа № 2-а-2038/10/1970
Суддя: Дерех Н.В.
Дата ухвалення: 2010-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-2038/10/1970

"21" червня 2010 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючої Дерех Н.В.

при секретарі Вальчук ЇМ. з участю:

позивача -ОСОБА_2.

представника відповідача -Мартинюк Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу за
адміністративним позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_2 до Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень та їх
скасування,

в с т а н о в и в:

Суб'єкт підприємницької
діяльності -фізична особа ОСОБА_2
(надалі позивач) звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції (надалі
відповідач) про визнання податкових
повідомлень-рішень № /2/25565 від 19
квітня 2010 року, № /1/4995 від 30 січня
2010 року, № /0/74539 від 10 грудня 2009
року недійсними та їх скасування.

Даний спір виник із
публічно-правових відносин, у яких
Тернопільська об'єднана державна
податкова інспекція є суб'єктом
владних повноважень, а тому позов
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

В судовому засіданні позивач
суб'єкт підприємницької діяльності
-фізична особа ОСОБА_2 позов підтримала
та просила його задовольнити,
посилаючись на те, що висновки акта
перевірки не відповідають вимогам
чинного законодавства, і пояснила, що
перебуваючи на єдиному податку,
перебувала під дією Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва».
Згідно ст. 1 вищевказаного Указу
Президента обсяг виручки суб'єкта
малого підприємництва фізичної особи
становить 500000 грн. Згідно ст. 6 Указу
суб'єкт малого підприємництва, який
сплачує єдиний податок не є платником
ПДВ. Відповідно до ст.2 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого
підприємництва»доходи, отриманні від
здійснення підприємницької
діяльності, що обкладаються єдиним
податком не включаються до складу
сукупного оподаткованого доходу за
підсумками звітного року такого
платника та осіб, що перебувають з ним у
трудових відносинах, а сплачена сума
єдиного податку є остаточною і не
включається до перерахунку загальних
податкових зобов'язань, як самого
платника податку, так і осіб, які
перебувають з ним у трудових
відносинах, включаючи членів його
сім'ї,які беруть участь у
підприємницькій діяльності. На
загальній системі оподаткування
позивач підприємницької діяльності не
здійснювала. Згідно з пп. 2.3.1 ст. 2 Закону
України «Про податок на додану
вартість»особа підлягає обов'язковій
реєстрації як платник податку у разі,
коли загальна сума від здійснення
операцій з поставки товарів (послуг), в
тому числі з використанням локальної
або глобальної мережі, що підлягає
оподаткуванню згідно з цим Законом
зарахована (сплачена ,надана) такій
особі або в рахунок зобов'язань третім
особам, протягом останніх 12
календарних місяців сукупно перевищує
300000 грн. (без урахування ПДВ).

В судовому засіданні представник
відповідача Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції проти
позову заперечив, просив відмовити у
задоволені позовних вимог cуб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_2 про визнання податкових
повідомлень-рішень № /2/25565 від 19
квітня 2010 року, № /1/4995 від 30 січня
2010 року, № /0/74539 від 10 грудня 2009
року недійсними і пояснив, що
працівниками державної податкової
служби відповідно до плану-графіку
проведення планових виїзних перевірок
суб'єктів господарювання, проведена
виїзна перевірка cуб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_2. Результати перевірки
оформлено актом від 30 листопада 2009 року
№ 11330/17-426/НОМЕР_1. Перевіркою
встановлено що позивачем порушено
пп.2.3.1 п.2.3 ст.2, пп.3.1.1 пЗ.1 ст. 3, пп.7.3.1 п.7.3
ст.7, п.9.3, п.9.4 ст.9 Закону України від
03.04.1997 року № 168/97 «Про податок на додану
вартість»в наслідок чого занижено
податкові зобов'язання з ПДВ на 111103,00
грн.

Суд, заслухавши у судовому
засіданні позивача, представника
відповідача, дослідивши представлені
докази по справі у їх сукупності,
приходить до висновку, що вимоги
позивача є необґрунтованими, не
відповідають дійсним обставинам та
матеріалам справи, не ґрунтуються на
вимогах чинного законодавства, а отже,
не підлягають до задоволення, виходячи
з наступних міркувань.

Працівниками державної податкової
служби відповідно до плану-графіку
проведення планових виїзних перевірок
суб'єктів господарювання, проведена
виїзна перевірка cуб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_2. Результати перевірки
оформлено актом від 30 листопада 2009 року
№ 11330/17-426/НОМЕР_1. Перевіркою
встановлено що позивачем порушено
пп.2.3.1 п.2.3 ст.2, пп.3.1.1 пЗ.1 ст. 3, пп.7.3.1 п.7.3
ст.7, п.9.3, п.9.4 ст.9 Закону України від
03.04.1997 року № 168/97 «Про податок на додану
вартість»в наслідок чого занижено
податкові зобов'язання з ПДВ на 111103,00
грн. На підставі вказаного акта
Тернопільською об'єднаною державною
податковою інспекцією прийнято
податкове повідомлення-рішення від
10.12.09 року № /0/74539 на суму 172095,00 грн.

21 грудня 2009 року cуб'єктом
підприємницької діяльності -фізичною
особою ОСОБА_2 подана скарга до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції на податкове
повідомлення-рішення від 10.12.09 №
/0/74539. З метою перевірки фактів
викладених в скарзі приватного
підприємця, проведено документальну
невиїзну перевірку cуб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_2, з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.10.2006 р. по 30.09.2009 р., про що складено акт
перевірки від 20.12.10 року № 212/17-427/НОМЕР_1.
В акті невиїзної документальної
перевірки частково підтверджено
порушення приватним підприємцем
податкового законодавства які
зафіксовані в акті перевірки 30.11.09 року
№ 11330/17-426/НОМЕР_1. За наслідками
розгляду скарги платника податків
Тернопільською об'єднаною державною
податковою інспекцією частково
скасовано податкове
повідомлення-рішення від 10.12.09 року №
/0/74539 в частині 2250,00 грн., в тому
числі 1500,00грн. основного платежу та 750,00
грн. застосованої штрафної санкції та
прийнято нове податкове
повідомлення-рішення від 30.01.10 року №
/1/4995 на суму 169063 грн.

У своєму позові, позивач посилаючись на
Указ Президента України від 28.06.1999 року
№ 746/99 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»,
вважає що він не є і не може бути
платником податку на додану вартість.
Однак, виключно Закон України «Про
податок на додану вартість»(далі по
тексту - Закон), який є спеціальним
нормативним актом, що регулює порядок
нарахування та сплату ПДВ, визначає
платників даного податку та має
перевагу при застосуванні над іншими
нормативними актами.

Відповідно до п. 1.3. ст. 1 Закону платник
податку - особа, яка згідно з цим
Законом зобов'язана здійснювати
утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем, або
особа, яка імпортує товари на митну
територію України. Під терміном
«особа», відповідно до абз. 4 п. 1.2. ст.1
Закону поряд з іншими особами слід
розуміти і фізичну особу, яка здійснює
діяльність, віднесену до
підприємницької згідно з
законодавством, або імпортує товари на
митну територію України.

У пп. б) п.2.1.ст.2 вказано, що
платником податку на додану вартість є:
будь-яка особа, яка підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
цього податку. В свою чергу, відповідно
до п.2.3. ст. 2 особа підлягає обов'язковій
реєстрації як платник податку коли
загальна сума від здійснення операцій
з поставки товарів (послуг), у тому
числі з використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована ( сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300000 грн. (без
урахування податку на додану вартість).
Враховуючи те, що cуб'єкт
підприємницької діяльності -фізична
особа ОСОБА_2 за 12 календарних місяців
2006 року одержала виручку в сумі 451 425,00
грн., а тому з 01.01.2007 року вона
зобов'язана була зареєструватись
платником податку на додану вартість.

Абзацом другим пункту 9.4 статті 9 Закону
передбачено, що якщо обсяг
оподатковуваних операцій особи
протягом звітного податкового періоду
перевищує суму, визначену пп. 2.3.1 п. 2.3.
ст. 2 цього Закону, не більше ніж у два
рази, така особа зобов'язана надіслати
податковому органу заяву про
реєстрацію протягом двадцяти
календарних днів, наступних за звітним
податковим періодом. Крім того,
відповідно до абзацу четвертого
вищезазначеного пункту, якщо особа не
надсилає таку заяву у таких випадках та
у такі строки тоді дана особа несе
відповідальність за не нарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

За таких обставин суд приходить до
переконання, що позов суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_2 є безпідставним, не
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства, а тому позовні вимоги
позивача є необґрунтованими та такими,
що не підлягають до задоволення.

керуючись Законом України «Про податок
на додану вартість», ст. ст. 2, 6, 7, 72, 86,
160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У позові Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_2 до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції про визнання
податкових повідомлень-рішень №
/2/25565 від 19 квітня 2010 року, №
/1/4995 від 30 січня 2010 року, №
/0/74539 від 10 грудня 2009 року
недійсними та їх скасування -
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд шляхом подачі в 10
денний строк з дня постановлення
постанови заяви про апеляційне
оскарження і подання після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги у
порядок і строк, передбачені статтями
186 і 254 Кодексу адміністративного
судочинства.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строків подання заяви
про апеляційне оскарження або
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо воно не скасовано, набирає
законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя
Дерех Н.В.

копія вірна

Суддя
Дерех Н.В.