Справа № 817/1049/14
Суддя: Зозуля Д. П.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1049/14

18 червня 2014 року 14год. 55хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Зозулі Д. П. за участю
секретаря судового засідання Минько
Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Кондратенко
Олександра Олегівна,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
визнання протиправними та скасування
вимоги, рішення, ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернувся до Рівненського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про визнання
протиправними та скасування вимоги № 12
від 13.01. 2014 року та рішення Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області № від 03.02. 2014
року про застосування штрафних санкцій
за донарахування територіальним
органом доходів і зборів своєчасно не
нарахованого єдиного внеску.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
пояснив, що на підставі Акту "Про
результати документальної планової
виїзної перевірки ОСОБА_4 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01. 2012 p. по 31.l2. 2012 p.,
дотримання законодавства щодо
укладання трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01. 2012 р. по 31.12. 2012 р. та
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з 01.01.
2012 p. по 31.l2. 2012 p." № 236/17-01/НОМЕР_2 від 13.01.
2014 р. Державною податковою інспекцією у
м. Рівне 13.01. 2014 року була прийнята
вимога про сплату боргу (недоїмки) зі
сплати ОСОБА_4 єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування № 12 на суму 86887,06
грн. Крім того, вказав, що 03 лютого 2014р.
відповідачем прийнято рішення №
пpo застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, яким до ОСОБА_4 застосовано
штрафні санкції в розмірі 9429,90 грн.
Зазначив, що донарахування єдиного
внеску та застосування штрафної
санкції за його донарахування органом
доходів і зборів, відбулося у зв'язку із
виявленим у акті перевірки
відповідачем порушення, а саме
заниження оподаткованого доходу
позивачем за 2012 рік на суму 402999,88 грн.
Разом з тим, вказав, що Постановою
Рівненського окружного
адміністративного суду від 25.03. 2014 року
у справі № 817/405/14 було визнано
необґрунтованим встановлення
податковим органом заниження
оподаткованого доходу позивачем за 2012
рік на суму 402999,88 грн., у зв'язку з чим
скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області № від 03.02. 2014
року. Таким чином, враховуючи
необґрунтоване збільшення
відповідачем оподаткованого доходу
позивача за 2012 рік на суму 402999,88 грн.,
донарахування, на його основі, єдиного
внеску та застосування штрафної
санкції за донарахування податковим
органом вказаного єдиного внеску є
безпідставним. Враховуючи зазначене,
просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача позовні
вимоги заперечила, та з мотивів,
викладених у письмових запереченнях,
просила у задоволенні
адміністративного позову відмовити
повністю.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
сторін, дослідивши подані письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_4
зареєстрований виконавчим комітетом
Рівненської міської Ради 20.09. 2002 року,
номер запису про державну реєстрацію №
26029, на податковому обліку в ДПІ у м.
Рівне перебуває з 26.09. 2002 pоку.

З матеріалів справи вбачається, що ДПІ
у м. Рівному була проведена
документальна планова виїзна
перевірка ОСОБА_4 щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.01. 2012 p. по 31.l2. 2012 p., дотримання
законодавства щодо укладання
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01. 2012 р. по
31.12. 2012 р. та правильності нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з 01.01.
2012 p. по 31.l2. 2012 p. По результатам
перевірки був складений акт №
236/17-01/НОМЕР_2 від 13.01. 2014 року (а.с. 5-37).

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем було прийняте податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 03 лютого 2013 року, яким, із
посиланням на п. 54.3 ст. 54, п. 123.1 ст. 123, ст.
164, п. 167.1 ст.167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177
Податкового кодексу України,
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок з доходів фізичних
осіб від підприємницької діяльності на
загальну суму 99392,18 грн., з яких 66261,45 грн.
- основного платежу та 33130,73 грн. -
штрафні (фінансові) санкції (а.с. 40).

Також на підставі порушень вказаних у
зазначеному акті перевірки податковим
органом винесено вимогу про сплату
боргу (недоїмки) № 12 від 13.01. 2014 року,
щодо сплати недоїмки зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у сумі 86887,06 грн.
(а.с. 38).

Рішенням № від 03.02. 2014 року за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів своєчасно не
нарахованого єдиного внеску до ФОП
ОСОБА_4 застосовано штрафні санкції в
розмірі 9429,90 грн. (а.с. 39).

Позивач звертався із скаргою на
названу вимогу в порядку
адміністративного оскарження.
Рішенням про результати розгляду
скарги дана вимога залишена без змін, а
скарга - без задоволення (а.с. 69, 70-71).

Надаючи правову оцінку вимозі про
сплату боргу (недоїмки) № 12 від 13.01. 2014
року, суд виходить з наступного.

Оспорювана вимога прийнята на підставі
висновків відповідача про заниження
позивачем чистого оподаткованого
доходу за 2011 рік на суму 42720,00 грн. та
заниження чистого оподаткованого
доходу за 2012 рік на суму 402999,88 грн.
Вказані висновки зроблені на підставі
даних проведення перевірок у 2012 та 2013
роках.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" передбачено, що
єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пункті 4 (крім
фізичних осіб - підприємців, які обрали
спрощену систему оподаткування) та 5
частини першої статті 4 цього Закону, -
на суму доходу (прибутку), отриманого
від їх діяльності, що підлягає
обкладенню податком на доходи фізичних
осіб, та на суму доходу, що
розподіляється між членами сім'ї
фізичних осіб - підприємців, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

Згідно з ч. 11 ст. 8 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" єдиний внесок
для платників, зазначених у пунктах 4 та
5 частини першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" органи доходів
і зборів мають право стягувати з
платників несплачені суми єдиного
внеску.

Частиною 4 ст. 25 Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" передбачено, що
орган доходів і зборів у порядку, за
формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З системно аналізу вищезазначених норм
права суд дійшов висновку, що у разі
заниження позивачем оподаткованого
доходу, відповідачу слід визначити
суму недоїмки та стягнути її.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 25.03. 2014 року
у справі № 817/405/14 за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної
податкової інспекції у місті Рівному
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № , №
від 03.02. 2014 року, яка набрала законної
сили відповідно до ухвали
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 26.05. 2014 року,
було встановлено протиправне
збільшення податковим органом
оподаткованого доходу позивача за 2012
рік на суму 402999,88 грн. та збільшення
грошового зобов'язання за платежем
податок на доходи з фізичних осіб від
заняття підприємницькою діяльністю за
2012 рік на суму 66261,45 грн., а також визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення № , №
від 03.02. 2014 року.

Оскільки збільшення податковим
органом оподаткованого доходу
позивача за 2012 рік на суму 402999,88 грн. є
протиправним, то донарахування
недоїмки зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування із вказаного
доходу є безпідставним.

Відповідно до акту перевірки
податковим органом, з врахуванням
заниження чистого доходу позивачем за
2012 рік на суму 402999,88 грн., було
донараховано єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за 2012 рік на суму
72063,22 грн.

Таким чином, вимогу Державної
податкової інспекції у м. Рівному про
сплату боргу (недоїмки) № 12 від 13.01. 2014
року слід визнати протиправною та
скасувати у частині зобов'язання
сплати недоїмку зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 72053 грн. 22
коп.

Щодо донарахування, згідно
оскаржуваної вимоги, єдиного внеску за
2011 рік на суму 14823,84 грн., то суду слід
зазначити, що позивачем не надано
жодного доказу щодо спростування
донарахування даної недоїмки зі сплати
єдиного внеску. Крім того,
представником позивача зазначено, що
суму донарахованого чистого
оподаткованого доходу за 2011 рік на суму
42720,00 грн. визнано позивачем та сплачено
донараховане грошове зобов'язання за
платежем податок на доходи з фізичних
осіб від заняття підприємницькою
діяльністю.

Таким чином, оскільки вимога Державної
податкової інспекції у м. Рівному про
сплату боргу (недоїмки) № 12 від 13.01. 2014
року у частині зобов'язання сплати
недоїмку зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за 2011 рік в сумі
14823 грн. 84 коп. є правомірною, то у
задоволенні позовних вимог фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 у вказаній
частині слід відмовити.

Надаючи правову оцінку рішенню
Державної податкової інспекції у м.
Рівному № від 03.02. 2014 року про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів своєчасно не
нарахованого єдиного внеску суду слід
зазначити наступне.

Так, судом встановлено, що відповідно
до розрахунку штрафної санкції
відповідачем було застосовано штрафні
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів своєчасно не нарахованого
єдиного внеску за 2011 рік на суму 2223,58
грн. та за 2012 рік на суму 7206,32 грн. (а.с. 90).

Відповідно до п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" орган доходів і
зборів застосовує до платника єдиного
внеску за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску штраф у
розмірі 5 відсотків зазначеної суми за
кожний повний або неповний звітний
період, за який донараховано таку суму,
але не більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

Оскільки судом встановлено
протиправність донарахування
територіальним органом доходів і
зборів своєчасно не нарахованого
єдиного внеску за 2012 рік на суму 72063,22
грн., то рішення Державної податкової
інспекції у м. Рівному № від 03.02.
2014 року про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів своєчасно не нарахованого
єдиного внеску за 2012 рік на суму 72063,22
грн. в частині застосування штрафних
санкцій на суму 7206 грн. 32 коп. є
протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо застосування штрафних санкцій,
згідно оскаржуваного рішення, за
донарахування єдиного внеску за 2011 рік
на суму 14823,84 грн., то суду слід
зазначити, що позивачем не надано
жодного доказу щодо спростування
правомірності донарахування даної
недоїмки зі сплати єдиного внеску
податковим органом. Крім того,
представником позивача зазначено, що
суму донарахованого чистого
оподаткованого доходу за 2011 рік на суму
42720,00 грн. визнано позивачем та сплачено
донараховане грошове зобов'язання за
платежем податок на доходи з фізичних
осіб від заняття підприємницькою
діяльністю.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо
правомірності дій відповідача при
прийнятті рішення № від 03.02. 2014
року про застосування штрафних санкцій
за донарахування територіальним
органом доходів і зборів своєчасно не
нарахованого єдиного внеску за 2011 рік
на суму 14823,84 грн. в частині
застосування штрафних санкцій на суму
2223 грн. 58 коп.

Оскільки рішення Державної податкової
інспекції у м. Рівному № від 03.02.
2014 року про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів своєчасно не нарахованого
єдиного внеску за 2011 рік на суму 14823,84
грн. в частині застосування штрафних
санкцій на суму 2223 грн. 58 коп. є
правомірним, то у задоволенні позовних
вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
у вказаній частині слід відмовити.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За наведених обставин, суд прийшов до
висновку, що відповідач при прийнятті
вимоги № 12 від 13.01. 2014 року та рішення №
від 03.02. 2014 року у вказаних
частинах, діяв на підставі, в межах
повноважень та в спосіб, визначений
чинним законодавством, а вказані
вимога та рішення є правомірними,
такими, що прийняті з урахуванням всіх
обставин, які мають значення для
прийняття рішення, а тому в задоволенні
даної частини позовних вимог слід
відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу. У
відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, у ході судового засідання
позивач частково довів суду
обґрунтованість позовних вимог, а
відповідач частково підтвердив
правомірність своїх дій.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено,
що завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача
порушеного права знайшов своє часткове
підтвердження в ході судового
розгляду, то поданий позов належить
задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачу відмовлено. Враховуючи
викладене та те, що позов задоволено
частково на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень,
позивачу слід присудити із Державного
бюджету України 158 (сто п'ятдесят вісім)
грн. 52 коп. судового збору, сплаченого
згідно платіжного доручення № 1296 від
07.04. 2014 р. (а.с. 2).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Державної податкової інспекції
у м. Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області № 12
від 13.01. 2014 року в частині зобов'язання
сплати недоїмки зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 72053 грн. 22
коп.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державної податкової
інспекції у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області № від 03.02. 2014 року про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів своєчасно не
нарахованого єдиного внеску в частині
застосування штрафних санкцій на суму
7206 грн. 32 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Присудити на користь позивача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 із Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
158 (сто п'ятдесят вісім) грн. 52 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Зозуля Д.
П.