Справа № 2а-25968/10/0570
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2014 року
м. Київ К/9991/8825/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Донецька

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 16.12.2010

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 03.02.2011

у справі № 2а-18854/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДАК»

до Державної податкової
інспекції у Київському районі
м.Донецька

про скасування податкових
рішень про застосування штрафних
(фінансових) санкцій

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ДАК» (далі по тексту
- позивач, ТОВ «ДАК») звернулось до суду
з позовом до Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Донецька (далі по тексту - відповідач,
ДПІ у Київському районі м. Донецька) про
скасування податкових рішень про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 16.07.2008 №/0/14028/10/22-013, від
11.08.2008 №/1/16563/10/22-013, від 08.10.2008
№/2/21324/10/22-013, від 25.12.2008
№/3/28301/10/22-013, від 16.07.2008
№/0/14027/10/22-013, від 11.08.2008
№/1/16564/10/22-013, від 08.10.2008
№/2/21313/10/22-013, від 25.12.2008
№/3/28302/10/22-013, від 11.08.2008
№/1/16565/10/22-013, від 08.10.2008
№/2/21314/10/22-013, від 25.12.2008
№/3/28299/10/22-013, від 10.09.2008
№/1/19421/10/22-013.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 16.12.2010, яка
залишена без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 03.02.2011, позовні вимоги задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем було
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку щодо
дотримання вимог валютного
законодавства ТОВ «ДАК», при виконанні
договору від 03.08.2007 №908/07 укладеного з
фірмою ТОВ «РТИспецтехника», Росія за
період з 03.08.2007 по 26.06.2008, та договору від
13.08.2007 №001И/07 укладеного з фізичною
особою ОСОБА_2, Росія за період з 13.08.2007
по 26.06.2008, за результатами якої складено
акт від 03.07.2008 №3033/22-0/30998193.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем прийнято рішення від
16.07.2008 №/0/14028/10/22-013 про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 680,00 грн.

За результатами неодноразових
оскаржень в адміністративному порядку
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 16.07.2008
№/0/14028/10/22-013, податковим органом
прийнято рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 11.08.2008
№/1/14028/10/22-013, від 08.10.2008
№/2/14028/10/22-013 та від 25.12.2008
№/3/14028/10/22-013, якими до позивача
застосовано суму штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 680,00 грн.; від 16.07.2008
№/0/14027/10/22-013, яким до позивача
застосовано суму штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 603256,33 грн.; від 11.08.2008
№/1/16565/10/22-013, яким до позивача
застосовано суму штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 2674,72 грн. Також, за
результатами оскарження в
адміністративному порядку рішень від
16.07.2008 №/0/14027/10/22-013 та від 11.08.2008
№/1/16565/10/22-013 податковим органом
прийнято нові рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 11.08.2008
№/1/16564/10/22-013, від 08.10.2008
№/2/21313/10/22-013, від 08.10.2008
№/3/28302/10/22-013 та №/2/21314/10/22-013,
від 25.12.2008 №/3/28299/10/22-013.

10.09.2008 ДПІ у Київському районі м.
Донецька прийнято рішення
№/1/19421/10/22-013, яким до позивача
застосовано суму штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 2674,72 грн.

Підставою для застосування штрафних
фінансових санкцій слугував висновок
податкового органу про порушення
позивачем ст. 1, ст. 2 Закону України від
23.09.1994 №185/94-ВР «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті» (далі
по тесту - Закон №185/94-ВР) - порушено
термін надходження товару у сумі 3686979,00
руб. Російської Федерації (далі по
тексту - РФ) на 227 днів; порушено термін
надходження товару у сумі 626081,00 рос. РФ
на 217 днів; ст. 9 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю» та порушення ст. 1 Указу
Президента України від 18.06.1994 №319/94
«Про невідкладні заходи по поверненню
в Україну валютних цінностей, що
незаконно знаходяться за її межами»
підприємством не задекларовані
прострочені дебіторські
заборгованості у сумі 626081,00 руб РФ, та у
сумі 3686979,00 руб. РФ станом на 01.01.2008 та
станом на 01.04.2008.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних обставин, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Судами встановлено, що між фізичною
особою ОСОБА_2 (Росія, Курськ) та ТОВ
«ДАК» укладений договір постачання
№001И/07 від 13.08.2007, згідно умов договору
постачальник, зобов'язується поставити
позивачу сировину на загальну суму
5000000,00 російських рублів без ПДВ. На
виконання умов договору, позивач
платіжним дорученням №21 від 13.08.2007
здійснив передплату постачальнику,
нерезиденту у сумі 3686979,00 російських
рублів, сума у національній валюті
складає 729948,10 грн. з граничним терміном
надходження товарів до 11.11.2007.

Разом з тим, 21.08.2007 між ТОВ «ДАК», ТОВ
«ДАК-СКИФ» та фізичною особою ОСОБА_2
укладено додаткову угоду до договору
постачання №001И/07, за яким позивач як
первісний покупець передає ТОВ
«ДАК-СКИФ» права та зобов'язання за
договором постачання.

Як вбачається з листа №142 від 29.08.2007
направленого ТОВ «ДАК», 27.08.2007 на
поточний рахунок ТОВ «ДАК-СКИФ»
зарахована сума 3686979,00 російських
рублів, як повернення за договором
постачання №001И/07 від 13.08.2007, відповідно
до додаткової угоди від 21.08.2007.

Також, між ТОВ «ДАК» та ТОВ
«РТИспецтехника»(Росія) укладений
договір постачання №908/07 від 03.08.2007, за
яким позивач, іменований як
постачальник, зобов'язується поставити
ТОВ «РТИспецтехника» обладнання на
загальну суму 626081,00 російських рублів
без ПДВ. На виконання умов договору,
товариство відповідно до вантажної
митної декларації від 23.08.2007 №008169
експортовано обладнання на загальну
суму 626081,00 російських рублів, сума у
національній валюті складає 122355,01 грн.
з граничним терміном надходження
валютної виручки до 21.11.2007.

Разом з тим, 14.11.2007 між ТОВ «ДАК», ТОВ
«ДАК-СКИФ» та ТОВ «РТИспецтехника»
укладено договір уступки права вимоги
№029/07, за яким ТОВ «ДАК», як первісний
кредитор уступає ТОВ «ДАК-СКИФ» права
та зобов'язання за договором
постачання.

З огляду на зазначене, 11.08.2008 позивач
листом за №10/17, адресованого філії ВАТ
«Укрексімбанк», просив зняти з
валютного контролю контракти від 13.08.2007
№001И/07 та від 03.08.2007 №908/07 як виконаний
згідно договору про переуступку права
вимоги боргу.

Однак, 15.08.2008 Управління Національного
Банку України в Донецькій області
листом за №20-013-6186 повідомило позивача,
що вказані у його листі операції можуть
бути зняті з контролю на підставі
письмового повідомлення податкового
органу про відсутність законодавчо
встановлених розрахунків за
операціями резидента.

На підставі чого, позивач листом від
16.11.2007 №404 просив ДПІ у Київському
районі м. Донецька надати банку
письмове повідомлення щодо
відсутності порушення строків
розрахунків за імпортною операцією з
боку ТОВ «ДАК».

Пунктом 1 ст. 9 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю» від 19.02.1993 №15-93 передбачено,
що валютні цінності та інше майно
резидентів, яке перебуває за межами
України, підлягає обов'язковому
декларуванню у Національному банку
України. Порядок і терміни
декларування встановлюються
Національним банком України.

Статтею 1 Указу Президента України «Про
невідкладні заходи по поверненню в
Україну валютних цінностей, що
незаконно знаходяться за її межами»
передбачено, що суб'єкти
підприємницької діяльності України,
незалежно від форм власності, повинні у
десятиденний строк продекларувати у
Національному банку України наявність
(або відсутність) з визначенням сум
усіх належних їм валютних цінностей,
які знаходяться за межами України, в
тому числі одержаних у результаті
здійснення підприємницької діяльності
за межами України.

Відповідно до ст. 16 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю» від 19.02.1993 №15-93 до резидентів,
нерезидентів, винних у порушенні
правил валютного регулювання і
валютного контролю, за невиконання
резидентами вимог щодо декларування
валютних цінностей та іншого майна,
передбачених ст. 9 цього Декрету, штраф
у сумі, що встановлюється Національним
банком України.

Статтею 6 Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність»
передбачено, що суб'єкти, які є
сторонами зовнішньоекономічного
договору (контракту), мають бути
здатними до укладання договору
(контракту) відповідно до цього та
інших законів України та/або закону
місця укладання договору (контракту).
Зовнішньоекономічний договір
(контракт) складається відповідно до
цього та інших законів України з
урахуванням міжнародних договорів
України. Суб'єкти зовнішньоекономічної
діяльності при складанні тексту
зовнішньоекономічного договору
(контракту) мають право
використовувати відомі міжнародні
звичаї, рекомендації міжнародних
органів та організацій, якщо це не
заборонено прямо та у виключній формі
цим та іншими законами України.
Суб'єкти зовнішньоекономічної
діяльності мають право укладати
будь-які види зовнішньоекономічних
договорів (контрактів), крім тих, які
прямо та у виключній формі заборонені
законами України.

Закон України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті» не
містить заборони щодо зміни сторонами
істотних умов договору, у тому числі
його ціни, шляхом підписання
додаткових угод до нього.

Зазначений Закон регулює порядок
припинення зобов'язань між резидентом
і нерезидентом шляхом виконання, проте
це не виключає можливості припинити
зобов'язання в інший спосіб, зокрема
зарахуванням.

Відповідно до ст. 627, ст. 628 Цивільного
Кодексу України сторони вільні у
виборі виду договору та йог умов, а
згідно зі ст. 629 цього Кодексу,
укладений договір є обов'язків для
виконання сторонами.

У цивільному праві одним із способів
припинення зобов'язань є зарахування,
при якому погашаються зустрічні
однорідні вимоги, строк виконання яких
настав, або невстановлений, або
визначений моментом пред'явлення
вимоги (ст. 601 Цивільного Кодексу
України ).

Зарахування є односторонньою
операцією, для якої достатньо заяви
однієї сторони. Проте воно може
здійснюватись за згодою обох сторін у
разі підписання ними угоди про
припинення зобов'язань шляхом
зарахуванням шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог.
Відповідно, зарахування вважається
вчиненим із дати підписання заяви
однією стороною або угоди обома.

Статтею 512 Цивільного Кодексу України
визначено, що кредитор у зобов'язанні
може бути замінений іншою особою
внаслідок передання ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги);
правонаступництва; виконання обов'язку
боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем);
виконання обов'язку боржника третьою
особою. Кредитор у зобов'язанні може
бути замінений також в інших випадках,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 520 Цивільного Кодексу
України, боржник у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою
(переведення боргу) лише за згодою
кредитора, якщо інше не передбачено
законом.

Частина 1 ст. 513 Цивільного Кодексу
України передбачає, що правочин щодо
заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.

Відповідно до п.п. 3.5 Інструкції про
порядок здійснення контролю за
експортними, імпортними операціями,
затвердженої постановою Правління
Національного банку України від 24.03.1999
№136, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 28.05.1999 за №338/3631, у разі
повернення резиденту коштів, що були
перераховані на адресу нерезидента за
імпортним договором у зв'язку з тим, що
взаємні зобов'язання за цим договором
частково або повністю не виконані,
резидент самостійно передає банку,
який за дорученням резидента здійснив
платіж на користь нерезидента, копії
документів, які однозначно
підтверджують повернення коштів (за
умови, що кошти повернуто на рахунок
резидента в іншому банку).

Відповідно до п. 1.12 зазначеної
Інструкції визначено, що підставою для
зняття банком з контролю експортної,
імпортної операцій резидента за умови
надання останнім документів, що
необхідні банку для здійснення
контролю за своєчасністю розрахунків
за експортними, імпортними операціями
цього резидента, крім підстав,
передбачених іншими розділами цієї
Інструкції, може бути, зокрема письмове
повідомлення податкового органу про
відсутність порушень законодавчо
встановлених строків розрахунків за
експортними, імпортними операціями
резидента. Зазначене повідомлення
надсилається банку і має бути
засвідчене підписом керівника
(заступника керівника) податкового
органу.

Тобто, чинне законодавство не
передбачає неприпустимість заміни
сторони за зобов'язаннями в
зовнішньоекономічному договорі та не
містять прямої заборони проведення
операцій з переведення боргу за такими
договорами.

Отже, припинення зобов'язання між
сторонами є підставою для зняття
банком із контролю експортно-імпортної
операції.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суди дійшли обґрунтованого
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Донецька відхилити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 16.12.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 03.02.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров