Справа № 2а-814/11
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/66414/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша
М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Усенко Є.А.,

розглянувши у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області (далі -
УПФУ) на постанову Олевського
районного суду Житомирської області
від 14 квітня 2011 року та постанову
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 16 вересня
2011 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до УПФУ,

про визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом про
визнання неправомірними дій УПФУ щодо
невиплати йому державної соціальної
допомоги у відповідності із ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», стягнення з УПФУ недоплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги за період з 1 вересня 2010 року
по 28 лютого 2011 року в сумі 1017,90
грн. та зобов'язання УПФУ в подальшому
виплачувати дану допомогу.

На обґрунтування позову ОСОБА_2
зазначив, що йому, відповідно до Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", повинна виплачуватись
щомісячна соціальна допомога у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком. Однак, у
2010-2011 роках зазначена допомога
виплачувалась в неповному розмірі.

14 квітня 2011 року постановою Олевського
районного суду Житомирської області,
позов задоволений частково.

Зобов'язано УПФУ провести нарахування
та виплату ОСОБА_2 недовиплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги, як дитині війни в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, за період
з 11 вересня 2010 року по 11 березня 2011 року.

Зобов'язано УПФУ провести нарахування
та виплату ОСОБА_2 недовиплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги, як дитині війни в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, починаючи
з 11 березня 2011 року.

В решті позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

16 вересня 2011 року постановою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду постанова
Олевського районного суду
Житомирської області від 14 квітня 2011
року скасована в частині зобов'язання
УПФУ здійснити перерахунок та виплату
у подальшому ОСОБА_2 недовиплаченої
державної соціальної допомоги, як
дитині війни в розмірі 30% від
мінімальної пенсії за віком, починаючи
з 11 березня 2011 року. Позовні вимоги
ОСОБА_2 у цій частині залишено без
розгляду.

У решті постанову залишено без змін.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
УПФУ звернулося із касаційною скаргою
про скасування постанови Олевського
районного суду Житомирської області та
постанови Житомирського апеляційного
адміністративного суду, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
відноситься до категорії діти війни.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», у
відповідній редакції, дітям війни
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищується на 30% мінімальної
пенсії за віком.

При розгляді справи судами правильно
враховано, що зміни, які вносилися
Законом України «Про державний бюджет
України на 2008 рік» до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» визнані рішенням
Конституційного Суду України №10-рп/2008
від 22 травня 2008 року такими, що не
відповідають Конституції України,
Законам України „Про державний бюджет
на 2010 рік», норму цієї статті не
зупинено і не змінено.

Обчислення підвищення до пенсії,
виходячи з розміру, встановленого
постановою КМУ №530 від 28 травня 2008
року, є порушенням засад пріоритету
законів над підзаконними актами, а тому
розрахунок такого підвищення повинен
здійснюватися з розміру, встановленого
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

Вихідним критерієм обрахунку
підвищення до пенсії виступає
мінімальна пенсія за віком.
Мінімальний розмір пенсії за віком,
згідно ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Будь-яких
інших нормативно-правових актів, які б
визначали механізм вирахування
мінімальної пенсії за віком або
встановлювали її розмір, немає.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно та об'єктивно з'ясували обставини
справи, та дійшли обґрунтованого
висновку про незаконність дій УПФУ,
зобов'язавши УПФУ здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_2
підвищення до пенсії, у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів. За положеннями ст.
100 Кодексу адміністратвиного
судочинства України - адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд за
заявою особи, яка його подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 звернувся до суду із
адміністративним позовом 17 березня 2011
року та просив зобов'язати УПФУ
виплатити йому недоплачене підвищення
до пенсії як дитині війни починаючи з 1
березня 2011 року, проте клопотання про
поновлення строку позовної давності
ним не заявлялось.

Суд апеляційної інстанції
обґрунтовано зазначив, що у суду першої
інстанції не було підстав задовольняти
позовні вимоги в частині нарахування
та виплати ОСОБА_2 недовиплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги, як дитині війни, у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, починаючи
з 11 березня 2011 року, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Суд першої інстанції не врахував, що
захисту відповідно до норм ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
підлягають лише порушені права,
свободи та інтереси фізичних осіб.

Вимоги позивача щодо зобов'язання
відповідача проводити йому такі
нарахування і в майбутньому є
безпідставними.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судове рішення ухвалене з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для його
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст.,ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області відхилити.

Постанову Олевського районного суду
Житомирської області від 14 квітня 2011
року та постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 16 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.