Справа № 180/499/13-а
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2014 рокусправа № 180/499/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів:
Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Марганці
Дніпропетровської області

на постанову Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 30
жовтня 2013 року у справі №180/499/13-а за
позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Марганці
Дніпропетровської області про
визнанні дій протиправними та про
перерахунок та виплату страхових
виплат,-

в с т а н о в и В :

01.03.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в якому просив визнати
протиправними дії відповідача щодо
здійснення щомісячних страхових
виплат у розмірі меншому, ніж
п'ятикратний розмір мінімальної
заробітної плати, зобов'язати
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Марганці
Дніпропетровської області провести з
01.06.2009 року перерахунок та виплату
належних йому щомісячних страхових
виплат, виходячи з п'ятикратного
розміру мінімальної заробітної плати,
з урахуванням сум, які були йому
виплачені у вказаний період часу та з
01.01.2013р. нараховувати та виплачувати
щомісячні страхові виплати в розмірі,
встановленому ст.1197 ЦК України до зміни
обставин, що тягнуть перерахунок
страхових виплат.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що розмір страхових виплат
повинен був обчислюватись у
відповідності до ст.1197 ЦК України з
п'ятикратного розміру мінімальної
заробітної плати, а не у відповідності
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», як це було зроблено
відповідачем. Такі доводи позивач
обґрунтовує тим, що Закон набрав
чинності 01.04.2001 року, а Цивільний кодекс
України - 01.01.2004р., тобто пізніше, а
відтак, у спірних правовідносинах
застосуванню підлягають положення
того закону, який прийнято пізніше.

Постановою Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 30
жовтня 2013 року позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати рішення суду та прийняти
нове, яким відмовити в задоволенні
позову у повному обсязі. Апеляційна
скарга обґрунтована тим, що Відділення
у своїй діяльності керується нормами
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», який є спеціальним
нормативно-правовим актом, а тому
висновок суду про те, що спеціальними
до спірних правовідносин є положення
ст.1197 ЦК України, є помилковим.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
надану правову оцінку досліджених

судом доказів по справі, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 1981
року працював в ПАТ «Марганецький ГЗК»
на посаді підземного гірничого
робітника, де отримав професійне
захворювання, про що було складено Акт
форми П-4.

На підставі вказано акту, позивачем
було пройдено медичний огляд в
медико-соціальній експертній комісії,
яка висновком від 18.05.2009р. встановила
втрату професійної працездатності у
розмірі 65% та визнала інвалідом 3-ї
групи.

На підставі вказаних обставин,
позивачу призначено страхові виплати у
відповідності до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» з урахуванням виданої
ВАТ «Марганецький ГЗК» довідки про
середню заробітну плату.

03.12.2012р. ОСОБА_1 звернувся до
відповідача із заявою про перерахунок
та виплату страхових виплат з
урахуванням положень ст.1197 ЦК України з
червня 2009 року по грудень 2012 року,
включно.

Листом від 14.12.2012 року за №12/02-20
відповідач повідомив позивача про те,
що перерахунок та виплата страхових
виплат здійснюється у відповідності до
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а підстави для
застосування положень ст.1197 ЦК України
- відсутні.

Вказані обставини стали підставою для
звернення позивача до суду з даним
позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що положення
ст.29 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у даному випадку є
загальними, а відтак, застосуванню
підлягають спеціальні норми
відповідних законів, з урахуванням
положень ст.1197 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» законодавство про
страхування від нещасного випадку
складається із Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, цього
Закону, Кодексу законів про працю
України, Закону України «Про охорону
праці» та інших нормативно-правових
актів.

Згідно з положеннями статті 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
сума щомісячної страхової виплати
встановлюється відповідно до ступеня
втрати професійної працездатності та
середньомісячного заробітку, що
потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Сума щомісячної страхової виплати не
повинна перевищувати
середньомісячного заробітку, що
потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Як вбачається з матеріалів справи та
сторонами не оспорюється, відповідач
при виплаті страхових виплат позивачу,
керувався положенням Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

В той же час, за змістом статті 1197
Цивільного кодексу України розмір
втраченого фізичною особою внаслідок
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я заробітку (доходу), що підлягає
відшкодуванню, визначається у
відсотках від середнього місячного
заробітку (доходу), який потерпілий мав
до каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я, з урахуванням ступеня втрати
потерпілим професійної
працездатності, а за її відсутності -
загальної працездатності. Якщо
середньомісячний заробіток (дохід)
потерпілого є меншим від п'ятикратного
розміру мінімальної заробітної плати,
розмір втраченого заробітку (доходу)
обчислюється виходячи з п'ятикратного
розміру мінімальної заробітної плати.

Аналізуючи співвідношення положень
статті 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та положень статті 1197
Цивільного кодексу України, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що пріоритетному
застосуванню до спірних правовідносин
підлягають положення Цивільного
кодексу України як такі, що набрали
чинності пізніше.

Оскільки, актами цивільного
законодавства не встановлено
неможливості застосування положень
ст..1197 ЦК України при визначені
заробітку (доходу), втраченого
внаслідок каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я фізичної особи до
відносин, що випливають із
обов'язкового страхування, суд
апеляційної інстанції вважає
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції про те, що розрахунок суми
страхової виплати необхідно проводити
з урахуванням положень ст.1197 ЦК
України.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому підстави для
задоволення апеляційної скарги та
скасування постанови суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись п.1
ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України,
суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Марганці
Дніпропетровської області залишити
без задоволення, а постанову
Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 30 жовтня
2013 року у справі №180/499/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

(Ухвалу у повному обсязі складено
10.06.2014р.)

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк