Справа № 826/9251/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/800/61361/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Блажівської
Н.Є.,

Усенко Є.А.,

секретар: Бовкун В.В.,

за участю представників Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві -
Білоцької Г.М.; Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ледовіт» - Полинько
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі -
ДПІ) на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13 листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ледовіт»
(далі - Товариство) до ДПІ,

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року Товариство звернулося
до суду з адміністративним позовом про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення ДПІ
№ від 5.06.2013 року.

На обґрунтування позову зазначило, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є протиправним,
оскільки прийняте ДПІ безпідставно та
у порушення вимог податкового
законодавства.

9 вересня 2013 року постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва, у
задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції зазначив, що
Товариством не були надані докази щодо
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій між
Товариством та контрагентами.

13 листопада 2013 року постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду постанова
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 9 вересня 2013 року скасована,
позов задоволений.

Податкове повідомлення-рішення ДПІ №
від 5.06.2013 року визнане
протиправним та скасоване.

Задовольняючи позов, суд апеляційної
інстанції зазначив, що Товариством
були надані документи для
підтвердження здійснення
господарських операцій між
Товариством та контрагентами.

ДПІ звернулася з касаційною скаргою з
вимогою скасування постанови
Київського апеляційного
адміністративного суду та залишення в
силі постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва,
посилаючись на порушення апеляційним
адміністративним судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
апеляційним адміністративним судом
норм матеріального і процесуального
права, обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій 23.05.2013 року ДПІ був складений
акт за наслідками здійснення
позапланової невиїзної перевірки
Товариства з питань дотримання вимог
податкового законодавства із
взаємовідносин з ТОВ
«Торгово-промислова компанія
«Техномашпостач», ТОВ «Промелектро - 75»
та ТОВ «Дормашавто» за період з 1.01.2010
року до 30.09.2012 року.

У акті зазначено, що Товариство
завищило суму податкового кредиту з
податку на додану вартість, у
загальному розмірі 384 804,00 грн., у тому
числі за: вересень 2010 року - 14500,00 грн.;
жовтень 2010 року - 33986,00 грн.; грудень 2010
року - 22622,00 грн.; січень 2011 року - 5713,00
грн.; лютий 2011 року - 22753,00 грн.; березень
2011 року - 61205,00 грн.; травень 2011 року -
91309,00 грн.; червень 2011 року - 39804,00 грн.;
липень 2011 року - 39551,00 грн.; вересень 2011
року - 30205,00 грн.; листопад 2011 року - 23158,00
грн., чим порушено підпункти 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5
п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», підпункт 14.1.181 п. 14.1
ст. 14, п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200,
п.п. 201.6, 2018 ст. 201 Податкового кодексу
України.

5 червня 2013 року ДПІ прийняла податкове
повідомлення-рішення № ,
відповідно до якого Товариству була
збільшена сума грошового зобов'язання
з ПДВ, у розмірі 384 804,00 грн. за основним
платежем та у розмірі 82017,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

Висновок ДПІ про завищення Товариством
податкового кредиту ґрунтується на
висновку про нікчемність правочинів та
виявленому у ході перевірки факті
відсутності реального здійснення
господарських операцій між
Товариством та його контрагентами - ТОВ
«ТПК «Техномашпостач», ТОВ
«Промелектро 75», ТОВ «Дормашавто».

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 1.10.2010 року між
Товариством та ТОВ «ТПК
«Техномашпостач» був укладений
договір поставки №10/37 товару
(холодильне обладнання, комплектуючі
та матеріали).

Оплата Товариством товару за даним
договором здійснювалась на
розрахунковий рахунок ТОВ «ТПК
«Техномашпостач» в безготівковій
формі на підставі рахунків на оплату.

За результатами господарських
операцій, Товариством були видані ТОВ
«ТПК «Техномашпостач» податкові
накладні.

1 липня 2011 року між ТОВ «Промелектро-75»
та Товариством був укладений договір
постачання №2011/0701 товару (холодильне
обладнання, холодильні компресори та
агрегати, воздухоохолоджувачі,
конденсатори, комплектуючі
холодильних систем та системи
кондиціювання, тощо).

Оплата Товариством товару за даним
договором здійснювалась на
розрахунковий рахунок ТОВ
«Промелектро-75» в безготівковій формі
на підставі рахунків на оплату.

За результатами господарських
операцій, Товариством були видані ТОВ
«Промелектро-75» податкові накладні.

Також, між Товариством та ТОВ
«Дормашавто» був укладений договір
№25/10 від 20.06.2010 року про надання
транспортних послуг та договір №04/05-1
від 5.04.2011 року про
транспортно-експедиційні послуги з
перевезення вантажів автомобільним
транспортом.

Оплата отриманих транспортних послуг
за зазначеними договорами
здійснювалась Товариством на
розрахунковий рахунок ТОВ
«Дормашавто» в безготівковій формі на
підставі актів про надання
транспортних послуг.

За результатами господарських
операцій Товариство видало ТОВ
«Дормашавто» податкові накладні.

Товарно-матеріальні цінності, отримані
Товариством для подальшої реалізації
своїм покупцям,розташовані на його
складі на вул. Фрунзе, 60 у м. Києві, яке
знаходиться на балансі ПАТ «Київський
шовковий комбінат» та перебуває у
тимчасовому платному користуванні
Товариства на підставі договорів
оренди нежитлового приміщення №150/09
від 25.11.2009 року та №238/12 від 29.11.2012 року,
укладених між AT «Київський шовковий
комбінат» та Товариством.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції
про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість» (в
редакції на час розглядуваних
правовідносин), податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 цього Закону,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду, зокрема, у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 цього
Закону, якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту, згідно п.п. 7.4.5 п. 7.4
ст.7 даного Закону, суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку контролюючим органом
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення, можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати визначені
обов'язкові реквізити.

Відповідно до п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст.7 цього Закону,
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Суд апеляційної інстанції встановив,
що реальність укладення, фактичне
виконання та настання правових
наслідків за розглядуваними
господарськими відносинами і
об'єктивність інформації в первинних
документах за договорами, укладеними
між Товариством та ТОВ «ТПК
«Техномашпостач», ТОВ «Промелектро 75»,
ТОВ «Дормашавто» підтверджуються
матеріалами адміністративної справи.

Вище наведеними правовими нормами
встановлено, що підставою для
бухгалтерського та податкового обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Висновки ДПІ про відсутність
реальності поставок товарів (робіт,
послуг), які економічно необхідні для
виконання такого постачання або
здійснення діяльності тощо, що може
свідчити про відсутність необхідних
умов для здійснення відповідної
господарської, економічної діяльності
як Товариством, так і його
контрагентами - є тільки припущенням.

Суд першої інстанцій помилково
зазначив, що Товариством не були надані
докази для підтвердження реальності
господарських операцій між ним та ТОВ
«ТПК «Техномашпостач», ТОВ
«Промелектро-75», ТОВ «Дормашавто».

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що Товариство надало
договори поставки, податкові накладні,
видаткові накладні, рахунки на оплату,
договір оренди нежитлового приміщення
під склад, які підтверджують факт
поставки йому товару ТОВ «ТПК
«Техномашпостач», ТОВ «Промелектро-75»,
ТОВ «Дормашавто» та банківські
виписки, які підтверджують факт повної
оплати Товариством поставленого
товару.

Також, для підтвердження використання
отриманого товару у подальшій
господарській діяльності Товариство
надало договори про надання
транспортних послуг, про
транспортно-експедиційні послуги з
перевезення вантажів, акти про надання
транспортних послуг, банківські
виписки про списання коштів з рахунку
Товариства та оплати за надані
транспортні послуги згідно вказаних
актів, договори постачання та
виконання робіт, податкові та
видаткові накладні, довіреності на
отримання товару, банківські виписки, з
відмітками про надходження коштів від
реалізації товарів.

Всі зазначені документи підписані та
скріплені печатками сторін, мають
необхідні реквізити відповідно до
чинного законодавства України.

Доказів того, що первинні документи
підписані не уповноваженими особами
ДПІ не надані.

Реальність придбання Товариством
товарів і отримання послуг
підтверджується первинними
документами, пов'язаними з
господарською Товариства діяльністю
та передачею придбаного товару третім
особам для виконання своїх зобов'язань
щодо таких осіб.

Суд апеляційної інстанції
обґрунтовано зазначив, що доводи,
викладені в акті перевірки,
спростовуються належними та
допустимими доказами, що наявні в
матеріалах адміністративної справи, а
обставини, на які посилається ДПІ, не
можуть бути достатніми підставами для
визнання правочинів між Товариством та
контрагентом недійсними/фіктивними, та
не можуть одночасно бути достатніми
доказами «безтоварності»/неможливості
фактичного здійснення господарських
взаємовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судове рішення ухвалене з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для його
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
але може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, визначених
статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.