Справа № 822/1663/14
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/1663/14
Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук
Суддя-доповідач: Боровицький О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
м.
Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого-судді: Боровицького О. А. ,
суддів: Граб Л.С. Сапальової Т.В. ,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Хмельницького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Хмельницького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до приватного підприємства
"Францішек" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2014 року Хмельницьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось в суд з позовом
до приватного підприємства "Францішек"
про стягнення 12738,89 грн.
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів
у 2013 року та 49,66 грн. пені за
прострочення терміну сплати санкцій.

Відповідно до постанови Хмельницького
окружного адміністративного суду від
22 травня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

Непогоджуючись із судовим рішенням,
позивач оскаржив його в апеляційному
порядку. В апеляційній скарзі
Хмельницького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
ставиться питання про скасування
судового рішення, в зв'язку з тим, що
воно постановлено з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

17 червня 2014 року до суду апеляційної
інстанції від приватного підприємства
"Францішек" надійшли заперечення на
апеляційну скаргу позивача, в яких
відповідач просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції - без змін (вх.
№14068/14).

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі пункту 2 частини 1 статті 197
Кодексу адміністративного судочинства
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах апеляційної скарги,
колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
встановив, що відповідно до звіту ПП
"Францішек" про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
(а.с. 3), середньомісячна кількість
штатних працівників облікового складу
за рік становить 36 осіб,
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 0 осіб, кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" - 1
особа; фонд оплати праці штатних
працівників становить 458,6 тис. грн.,
середньорічна заробітна плата
штатного працівника становить 12739,00
грн..

На думку позивача, відповідач не
виконав норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів у
кількості 1 робочого місця і, як
наслідок, розрахував в 06 рядку Звіту
суму адміністративно-господарських
санкцій в розмірі однієї
середньорічної заробітної плати - 12739,00
грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
безпідставності позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції
ґрунтується на тому, що відповідачем
були виконані вимоги Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" щодо вжиття
заходів для працевлаштування
інвалідів, адже підтвердженням факту
виділення та створення робочих місць
для інвалідів ПП "Францішек" є подання
до Хмельницького районного центру
зайнятості звітів про наявність
вакансій кожний місяць протягом 2013
року.

Колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" встановлено, що для
підприємств (об'єднань), установ і
організацій незалежно від форми
власності і господарювання
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
від загальної чисельності працюючих, а
якщо працює від 8 до 25 чоловік - у
кількості одного робочого місця.

Згідно із вимогами статті 18
зазначеного Закону, забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Інвалідам, які не мають змоги працювати
на підприємствах, в установах,
організаціях, державна служба
зайнятості сприяє у працевлаштуванні з
умовою про виконання роботи вдома.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Як випливає із змісту рекомендацій
президії ВАС України №07.2-10/2 від 14.04.2008
"Про деякі питання практики
застосування адміністративними судами
законодавства про забезпечення права
інвалідів на працевлаштування", при
розгляді наведеної справи підлягають
встановленню такі обставини, як
створення відповідачем робочих місць,
відповідно до встановленого нормативу;
інформування центру зайнятості про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад); спрямування центрами
зайнятості інвалідів до роботодавців
та випадки безпосереднього звернення
інвалідів до роботодавців з питань
працевлаштування, а також причини не
працевлаштування роботодавцями
інвалідів.

Погоджуючись з висновками суду першої
інстанції, колегія суддів апеляційного
суду виходить з того, що у звітному 2013
році відповідачем скеровувалась до
районного центру зайнятості
інформація про наявність вакансій для
працевлаштування інваліді, також на
підприємстві були створені робочі
місця для інвалідів у необхідній
кількості.

Матеріалами справи підтверджується, що
центр зайнятості не направляв
інвалідів на підприємство, а інваліди
безпосередньо на підприємство з питань
працевлаштування також не звертались.

Тобто відповідачем в 2013 році було вжито
всі можливі заходи для
працевлаштування інвалідів.

Отже, із матеріалів справи та
представлених доказів встановлено
відсутність вини відповідача у не
працевлаштуванні інваліда, що є
складовими господарського
правопорушення; ним здійснено всі
залежні від нього заходи по
недопущенню господарського
правопорушення, а тому відсутні
правові підстави для застосування
юридичної відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій.

При вирішенні питання про
правомірність стягнення
адміністративно-господарських санкцій
колегія суддів виходить із загальних
норм права відносно відповідальності
за порушення зобов'язань та
встановлення в діях або бездіяльності
роботодавця складу правопорушення з
метою застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій.

Оскільки роботодавець вжив усі
необхідні заходи для недопущення
господарського правопорушення, тому
застосування
адміністративно-господарських санкцій
до нього за невиконання нормативу
робочих місць в розмірі 12738,89 грн. є
незаконним, тому заявлений позов у цій
частині не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційного суду також не вбачає
підстав для нарахування і стягнення
пені на суму 49,66 грн.

Колегія суддів апеляційного
адміністративного суду погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що відповідачем було дотримано
вимог Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні", а сам факт відсутності
працюючого інваліда не є підставою для
застосування
адміністративно-господарських
санкцій, оскільки відповідачем
виконано вимоги щодо нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів.

Відтак, представленими доказами
позивачем в порядку статті 71 КАС
України не доведено правомірності
заявлених вимог, через що заявлений
позов є безпідставним, а тому
задоволенню не підлягає.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги
колегія суддів суду апеляційної
інстанції до уваги не приймає, оскільки
вони не містять доказів правомірності
позовних вимог позивача та відповідно
ґрунтуються на неправильному
застосуванні апелянтом норм
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини.

Враховуючи все вищевикладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні справи не допустив,
відповідно, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

За правилами вимог частини 1 статті 200
КАС України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Хмельницького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий суддя
Боровицький О. А.

Судді
Граб Л.С.

Сапальова Т.В.