Справа № К/9991/20566/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/20566/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Тростянецької
міської ради на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 04
листопада 2010 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17 березня
2011 року у справі за позовом
Тростянецької міської ради до
Контрольно-ревізійного управління в
Сумській області про визнання
незаконною та скасування вимоги, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2010 року залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17 березня
2011 року відмовлено в задоволенні
позовних вимог Тростянецької міської
ради до Контрольно-ревізійного
управління в Сумській області про
визнання незаконною та скасування п.3
та п.5 листа-вимоги №03-14/4497 від 03 серпня
2010 року про усунення виявлених
ревізією порушень законодавства з
фінансових питань.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями у справі, позивач звернувся з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, Контрольно-ревізійним
управлінням в Сумській області було
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
виконавчого комітету Тростянецької
міської ради та дотримання вимог
бюджетного законодавства при
складанні і виконанні бюджету
м.Тростянець за період з 01 квітня 2008
року по 30 квітня 2010 року, якою
встановлено ряд порушень
фінансово-бюджетної дисципліни, що
відображені в акті ревізії від 06 липня
2010 року № 03-06-03/66.

З метою повного усунення виявлених
порушень, керуючись п. 7 ст. 10 Закону
України "Про державну
контрольно-ревізійну службу в
Україні"Контрольно-ревізійним
управлінням в Сумській області
міському голові м. Тростянець була
надіслана вимога №03-14/4497 від 03 серпня
2010 року.

Пунктом 3 спірної вимоги зазначено, що в
порушення п. 8 ст. 69 та п. 1 ст. 71
Бюджетного кодексу України, кошти від
продажу комунального нежитлового
вбудованого приміщення загальною
площею 19,9 кв.м., розташованого на
першому поверсі адмінбудівлі
дочірнього підприємства «Готель
Тростянець» комунального підприємства
Тростянецької міської ради
«Тростянецькомунсервіс» в сумі 48100 грн.
не перераховані до Тростянецького
міського бюджету, а використані ДП
«Готель Тростянець» КП Тростянецької
міської ради «Тростянецькомунсервіс»
на поліпшення основних фондів
підприємства, у зв'язку з чим
відповідач вимагає вжити заходів щодо
перерахування вищезазначених коштів
до Тростянецького міського бюджету.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно та витягу
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно № 20632766 від 20.10.2008 року
адмінбудівля, що знаходиться за
адресою: м.Тростянець, вул.Горького,30,
належить на праві власності ДП «Готель
Тростянець», форма власності -
комунальна.

Рішенням Тростянецької міської ради 29
сесії 5 скликання від 16 жовтня 2008 року
№268, було вирішено надати дозвіл ДП
«Готель Тростянець» комунального
підприємства Тростянецької міської
ради «Тростянецькомунсервіс» на
відчуження ПП ОСОБА_4 комунального
нежитлового вбудованого приміщення
загальною площею 19,9 кв.м.,
розташованого на першому поверсі
адмінбудівлі за вищезазначеною
адресою в сумі 48100 грн. Також у
вказаному рішенні міська рада вирішила
надати право ДП «Готель Тростянець» КП
Тростянецької міської ради
«Тростянецькомунсервіс» на
використання отриманих від відчуження
нежитлових приміщень коштів на
поліпшення основних фондів
підприємства, а саме - капітальний
ремонт адмінбудівлі, розташованої за
адресою: м.Тростянець, вул.Горького,30.

Пунктом 5 спірної вимоги зазначено, що в
порушення п. 3.1.5 Норм витрат палива і
мастильних матеріалів на
автомобільному транспорті,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 10 лютого 1998 року
№ 43, без належного документування
фактів роботи автомобіля в напружених
дорожніх умовах у центральних частинах
міст та поїздки на короткі відстані з
тривалими перервами між поїздками,
безпідставно застосовано коефіцієнт
підвищення норми витрат палива у
розмірі 10%, що призвело до незаконних
витрат (матеріальної шкоди (збитків) в
сумі 923,45 грн., в зв'язку з чим відповідач
вимагає стягнути з осіб винних у
проведенні зайвих виплат, шкоду у
порядку та розмірі, встановленому у
ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю
України, суму відшкодування за
порушення, допущені в минулі роки,
перерахувати до відповідного бюджету.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи
в задоволенні позовної вимоги про
визнання незаконним та скасування п. 3
листа - вимоги № 03-14/4497 від 03 серпня 2010
року виходили з того, що Тростянецька
міська рада повинна була
перераховувати кошти від відчуження
нерухомого майна до Тростянецького
міського бюджету. Що стосується п. 5
спірного листа-вимоги, суди вказали, що
позивачем безпідставно було
застосовано коефіцієнт підвищення
норми витрат палива у розмірі 10%.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів та вбачає за доцільне
зазначити про таке.

Статтею 2 Закону України "Про державну
контрольно ревізійну службу в Україні",
встановлено, що головним завданням
державної контрольно-ревізійної
служби є здійснення державного
фінансового контролю за використанням
державних фінансових ресурсів, який
реалізується через проведення
державного фінансового аудита,
перевірки державних закупівель та
інспектування. Інспектування
здійснюється у формі ревізії та
полягає у документальній і фактичній
перевірці певного комплексу або
окремих питань фінансово
господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних актів
порушення законодавства, встановлення
винних у їх допущенні посадових і
матеріально відповідальних осіб.
Результати ревізії викладаються в
акті.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні", головному
контрольно-ревізійному управлінню
України, контрольно-ревізійним
управлінням в Республіці Крим,
областях, містах Києві і Севастополі,
контрольно-ревізійним підрозділам
(відділам, групам) у районах, містах і
районах у містах надається право:
перевіряти у підконтрольних установах
грошові та бухгалтерські документи,
звіти, кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, проводити перевірки
фактичної наявності цінностей
(грошових сум, цінних паперів, сировини,
матеріалів, готової продукції,
устаткування тощо).

Відповідно до ст. 327 Цивільного кодексу
України, у комунальній власності є
майно, у тому числі грошові кошти, яке
належить територіальній громаді.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні",
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, районів у містах належить право
комунальної власності на рухоме і
нерухоме майно.

Як вбачається з ч. 6 ст. 60 вказаного
Закону, доцільність, порядок та умови
відчуження об'єктів права комунальної
власності визначаються відповідною
радою. Доходи від відчуження об'єктів
права комунальної власності
зараховуються до відповідних місцевих
бюджетів і спрямовуються на
фінансування заходів, передбачених
бюджетами розвитку.

Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 69 Бюджетного
кодексу України (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин),
до доходів місцевих бюджетів, що не
враховуються при визначенні обсягу
міжбюджетних трансфертів, належать:
кошти від відчуження майна, яке
знаходиться у комунальній власності, в
тому числі від продажу земельних
ділянок несільськогосподарського
призначення, що перебуває у
комунальній власності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 71 Бюджетного кодексу
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
надходження до бюджету розвитку
місцевих бюджетів включають: кошти від
відчуження майна, яке знаходиться у
комунальній власності, в тому числі від
продажу земельних ділянок
несільськогосподарського призначення.

Що стосується позовних вимог щодо п. 5
спірного листа-вимоги, слід врахувати
таке.

Так, відповідно до п. 3.1.5 "Норм витрат
палива і мастильних матеріалів на
автомобільному транспорті"
затверджених наказом Міністерства
транспорту України, від 10 лютого 1998
року, № 43, робота, яка потребує частих
зупинок (в середньому більше ніж одна
зупинка на один кілометр пробігу), у
тому числі технологічних зупинок,
пов'язаних із завантаженням і
розвантаженням, посадкою і висадкою
пасажирів (маршрутні автобуси,
обслуговування поштових скриньок,
інкасація грошей, обслуговування
інвалідів, хворих, клієнтів тощо), а
також робота в напружених дорожніх
умовах у центральних частинах міст та
поїздки на короткі відстані (до п'яти
км) з тривалими перервами між поїздками
(одна година і більше) - до 10%. Цей
коефіцієнт застосовується окремо на
частину маршруту з відповідними
умовами руху, що повинно бути
відповідним чином задокументовано
(розпорядженнями, записами
відповідальних осіб у дорожніх листах
тощо).

З матеріалів справи вбачається, що в
подорожніх листах службового
легкового автомобіля фактів
здійснення частих зупинок в тому числі
і технологічних (робота комісій,
контроль за станом та роботою
інженерних мереж міста, відвідування
заявників та інше), а також роботу в
напружених дорожніх умовах
центральних частин міста
відповідальними особами, не
задокументовано.

Таким чином, судами вірно встановлено,
що при списанні палива і мастильних
матеріалів при роботі ВАЗ-21061, (д/н 001-12
СВ), у періоди серпень - жовтень 2008 року,
травень, серпень - жовтень 2009 року,
січень - квітень 2010 року, підставою для
застосування коефіцієнта підвищення
норми витрати палива у розмірі 10% від
норми витрат палива є дотримання умов,
передбачених п. 3.1.5 "Норм витрат палива
і мастильних матеріалів на
автомобільному транспорті"
затверджених наказом Міністерства
транспорту України, від 10 лютого 1998
року, № 43.

Як вбачається із письмових пояснень
заступника міського голови Зайця Ю.М.,
суттєвим збільшенням витрат пального
(газу) є технічний стан автомобіля, який
експлуатується вже чотирнадцять років
і потребує капітального ремонт)
двигуна та інших частин автомобіля.

З урахуванням терміну експлуатації
вищевказаного автомобіля,
перевіряючими при обрахуванні зайвого
списання паливно-мастильних
матеріалів, правомірно враховано
коефіцієнт підвищення норми витрати
палива у розмірі 5% для автомобілів, що
експлуатуються більше 8 років на даний
автомобіль відповідно до п. 3.1.10. "Норм
витрат палива і мастильних матеріалів
на автомобільному транспорті"
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 10 лютого 1998 року
№ 43.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками судів про те,
що позивачем безпідставно було
застосовано коефіцієнт підвищення
норми витрати палива у розмірі 10%, тому
п. 5 вимоги № 03-14/4497 від 03 серпня 2010 року
про усунення виявлених ревізією
порушень законодавства з фінансових
питань відповідає вимогам чинного
законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, відповідач діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
визначений чинним законодавством
України.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій
оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для їх
скасування не вбачається. Доводи
касаційної скарги висновків судів
попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Тростянецької
міської ради залишити без задоволення,
а постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 17 березня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: