Справа № 2а-1991/09/1970
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року
м. Київ К/9991/37798/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Кошіля В.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю фірма
«ОМО» на ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 09.02.2012 року та постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 11.08.2009 року
по справі № 2-а-1991/09/1970 (№ 71043/09/9104) за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма «ОМО» до
Миколаївської митниці, третя особа -
Головне управління державного
казначейства у Миколаївській області,
про визнання дій протиправними,
повернення надміру сплаченого мита та
податку на додану вартість, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2007 року Товариство з
обмеженою відповідальністю фірма
«ОМО» звернулось до Миколаївської
митниці, за участю третьої особи -
Головного управління державного
казначейства у Миколаївській області,
про визнання дій протиправними,
повернення надміру сплаченого
ввізного мита та ПДВ.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 11.08.2009 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 09.02.2012 року у даній справі
відмовлено у задоволенні позовних
вимог з огляду на їх безпідставність.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю задовольнити позовні
вимоги, оскільки вважає, що постанову
та ухвалу було прийнято з порушенням
норм матеріального права та без
належного врахування всіх обставин
справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 30 серпня 2007 року
Товариством з обмеженою
відповідальністю фірма «ОМО» було
здійснено митне оформлення партії
сірників в кількості 2 500 ящиків на
Миколаївській митниці, під час якого
позивачем було сплачено ввізне мито за
ставкою 10 % за безготівковим способом
розрахунку.

Позивач вважає, що ним було надмірно
сплачено ввізне мито, так як при
імпорті вищевказаних сірників
розповсюджується дія міжнародної
угоди між Урядом України та Урядом
Російської Федерації про вільну
торгівлю, згідно якої сторони не
застосовуватимуть мито при імпорті
товарів, а тому при імпорті сірників
ввізне мито повинно нараховуватись
умовно.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
виходили з наступних мотивів, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 88 Митного кодексу
України декларант зобов'язаний,
зокрема, здійснити декларування
товарів і транспортних засобів,
сплатити до прибутку держави податки і
збори.

Положення про вантажно-митну
декларацію, затверджене постановою
Кабінету Міністрів України № 574 від
09.06.1997 року, вказує, що вантажно-митна
декларація - це письмова заява
встановленої форми, що подається
митному органу і містить відомості про
товари та транспортні засоби, які
переміщуються через митний кордон
України, митний режим, у який вони
заявляються, а також: іншу інформацію,
необхідну для здійснення митного
контролю, митного оформлення, митної
статистики, нарахування податків,
зборів та інших платежів.

Вантажна митна декларація із
розрахунком суми обов'язкового платежу
та платіжне доручення про
перерахування цієї суми надано до
Миколаївської митниці з пакетом
документів у строки та порядку,
визначені Митним кодексом України.

Відповідно до п. 4.1.1 ст. 4 Закону України
від 21.12.2000 року №2181-III «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (далі - Закон №2181-III)
платник податку самостійно визначає
суму податкового зобов'язання, яку
зазначає у відповідному розрахунку (в
даному випадку - у вантажній митній
декларації).

Стаття 5 Закону №2181-III передбачає, що
податкове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків у
податковій декларації вважається
узгодженим з дня подання такої
декларації. Зазначене податкове
зобов'язання не може бути оскаржене
платником податків в
адміністративному або судовому
порядку. Таким чином, надання позивачем
30.08.2007 року до Миколаївської митниці
вантажної митної декларації
№504000002/7/108839 з розрахунком самостійно
визначеної та сплаченої суми
податкового зобов'язання є фактом
узгодження податкового зобов'язання,
що виключає, відповідно до п.5.1 ст. 5
Закону №2181-III підстави для його
оскарження.

Миколаївською митницею, як
контролюючим органом з питань
додержання

суб'єктами ЗЕД чинного законодавства з
питань митної справи, вантажна митна
декларація прийнята в роботу та 30.08.2007
року, здійснено митне оформлення
товару.

Згідно листа Держмитслужби України №
14/1160 від 18.09.2008 року товари, які
ввозяться в Україну відповідно до
міжнародних угод про вільну торгівлю й
щодо яких Міжвідомчою комісією з
міжнародної торгівлі встановлено
застосування антидемпінгового мита,
звільняються від сплати ввізного мита
на умовах, визначених відповідними
міжнародними договорами.

Угодою про створення зони вільної
торгівлі від 15.04.1994 року, підписаною
Російською Федерацією та Україною,
передбачено право Договірних Сторін
застосовувати спеціальні торговельні
заходи щодо імпорту товарів, які
походять з територій інших Договірних
Сторін, у зв'язку з демпінговим або
субсидованим імпортом, який завдає
збитків Договірній Стороні або створює
неминучу загрозу збитків. Відповідно
до ст. 13-а Угоди, спеціальні торговельні
заходи можуть бути запроваджені в
формі кількісних обмежень імпорту або
в формі спеціального імпортного мита,
антидемпінгового і компенсаційного
мита на термін, необхідний для усунення
збитків або загрози збитків.

Рішення про застосування
антидемпінгових заходів віднесено до
компетенції Міжвідомчої комісії з
міжнародної торгівлі, акти якої,
відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України
«Про захист національного
товаровиробника від демпінгового
імпорту» є обов'язковими для виконання
та не потребують погодження або
затвердження іншим державним органом.
Рішення про припинення застосування
антидемпінгових заходів також
віднесено до компетенції Міжвідомчої
комісії з міжнародної торгівлі.

Застосування згідно з рішенням
Міжвідомчої комісії з міжнародної
торгівлі від 12.09.2003 року № АД-81/2003/52-123
остаточних антидемпінгових заходів
щодо імпорту в Україну сірників
походженням з Російської Федерації та
Республіки Білорусь, що класифікуються
згідно з УКТ ЗЕД за кодом 3605 00 00 00,
зумовило зупинення застосування
пільгового режиму щодо оподаткування
імпортованого позивачем товару.

Подана позивачем вантажна митна
декларація № 504000002/7/108839 від 30.08.2007 року
із зазначенням про оподаткування
товару ввізним митом за повними
ставками Митного тарифу України
прийнята в роботу Миколаївською
митницею, оформлена у відповідності до
чинного законодавства. Рішень щодо
коригування митної вартості товару,
коригування суми нарахованих митних
платежів, стягнення додаткових митних
платежів тощо митницею не приймалось.

Крім того, відповідності до ст. 31 Закону
України «Про зовнішньоекономічну
діяльність» передбачено зупинення
застосування режиму вільної торгівлі
щодо товарів, відносно яких
застосовується антидемпінгові,
компенсаційні або спеціальні заходи,
на строк до закінчення застосування
зазначених заходів.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
відсутності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю фірма
«ОМО» відхилити.

Ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09.02.2012 року
та постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
11.08.2009 року по справі № 2-а-1991/09/1970 (№
71043/09/9104) залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКошіль В.В. підписРибченко А.О.