Справа № 2-а/1970/1619/11
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року
м. Київ К/800/18108/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною
скаргою Державного
професійно-технічного навчального
закладу "Тернопільське вище професійне
училище ресторанного сервісу і
торгівлі" на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 13
липня 2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 лютого 2013 року у справі за позовом
Державного професійно-технічного
навчального закладу "Тернопільське
вище професійне училище ресторанного
сервісу і торгівлі" до
Контрольно-ревізійного управління в
Тернопільській області, третя особа:
Управління освіти та науки
тернопільської обласної державної
адміністрації, про визнання
протиправними та скасування окремих
пунктів вимоги, -

в с т а н о в и л а:

Державний професійно-технічний
навчальний заклад "Тернопільське вище
професійне училище ресторанного
сервісу і торгівлі" звернувся в суд з
позовом до Контрольно-ревізійного
управління в Тернопільській області
про визнання протиправними та
недійсними пунктів 4, 8, 9 вимоги
Контрольно-ревізійного управління в
Тернопільській області №19-03-13-14/2261 від
21 квітня 2011 року "Про усунення порушень
вимог чинного законодавства".

Позовні вимоги мотивовано тим, що
вимога в оскаржуваній частині є
протиправною, оскільки прийнята на
підставі помилкових висновків щодо
порушення позивачем законодавства при
оплаті праці працівників спеціального
фонду за рахунок загального фонду та
сплаті інших коштів.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 13 липня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 лютого 2013
року, позовні вимоги задоволено
частково: визнано протиправним та
скасовано пункт 4 вимоги
Контрольно-ревізійного управління в
Тернопільській області від 21 квітня 2011
року № 19-03-13-14/2261 "Про усунення порушень
вимог чинного законодавства" щодо
проведення претензійно-позовної
роботи з учнями, які навчались на
курсах по професії водій, щодо
повернення коштів в сумі 2245,27 грн.; в
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, Державний
професійно-технічний навчальний
заклад "Тернопільське вище професійне
училище ресторанного сервісу і
торгівлі" звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати в частині відмови у
задоволенні позовних вимог щодо
скасування пункту 9 вимоги та
задовольнити позов в цій частині.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, у період з 14
лютого 2011 року по 18 березня 2011 року
Контрольно-ревізійним управлінням в
Тернопільській області проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності Державного
професійно-технічного навчального
закладу "Тернопільське вище професійне
училище ресторанного сервісу і
торгівлі" за період з 01 січня 2009 року по
01 лютого 2011 року, за результатами якої
складено акт від 25 березня 2011 року
№03-22/14.

Зазначений акт було підписано із
застереженнями, з подальшим додатковим
поданням заперечень проти нього за №74
від 04 квітня 2011 року, отриманих
Контрольно-ревізійним управлінням в
Тернопільській області 05 квітня 2011
року.

18 квітня 2011 року на подані позивачем
заперечення проти акту ревізії надано
висновок, затверджений заступником
начальника Контрольно-ревізійного
управління в Тернопільській області 25
серпня 2009 року, який містить посилання
на те, що факти заперечень не
підтверджуються.

21 квітня 2011 року Контрольно-ревізійним
управлінням в Тернопільській області,
з посиланням на пункт 7 статті 10 Закону
України "Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні"
надіслана позивачу вимога №19-03-13-14/2261
"Про усунення порушень вимог чинного
законодавства", виявлених ревізією та
відображених в акті №03-22/14 від 25
березня 2011 року.

Зокрема, в пункті 4 вимоги зазначено, що
в порушення абзацу 3 пункту 3.4.5. "Порядку
надання платних послуг державними
навчальними закладами", затвердженого
спільним наказом Міністерства освіти
України, Міністерства фінансів України
та Міністерства економіки України від
27 жовтня 1997 року №383/239/131 (на період дії
наказу), в кошторисах витрати на
підготовку групи по професії водій у
2009-2010 роках в пункті 4 "Господарські
витрати" не включено видатки за
використання газу, внаслідок чого
занижено розмір плати за навчання.
Таким чином, за період з 15 жовтня 2009
року по 01 квітня 2010 року та з 15 жовтня 2010
року по 01 лютого 2011 року училищем
недоотримано власних надходжень на
суму 2245,27 грн., в зв'язку з чим позивача
зобов'язано провести
претензійно-позовну роботу з учнями,
які навчались на курсах по професії
водій щодо повернення коштів в сумі
2245,27 гривень.

В пункті 8 вимоги зазначено, що ревізією
наявності фактів покриття видатків по
оплаті праці за рахунок загального
фонду встановлено, що штатними
розписами на 2009-2010 роки по спеціальному
фонду передбачено посади експедитора
та художника. Відповідно, виплата
заробітної плати вищезгаданим
працівникам планувалась за рахунок
коштів спеціального фонду. Дані посади
в штатних розписах по загальному фонду
у 2009-2010 роках відсутні. Тому, кошти по
загальному фонду на виплату заробітної
плати не планувались та з державного
бюджету не виділялись. Однак, ревізією
встановлено, що за період з 01 січня 2009
року по 01 січня 2011 року училищем
здійснювалась оплата заробітної плати
з нарахуванням по вищевказаних посадах
за рахунок коштів загального фонду
кошторису.

Також ревізією встановлено, що в
калькуляціях по наданню платних послуг
(курси по підготовці водіїв) включались
витрати по оплаті праці та нарахуванню
працівників, які надають дані послуги.
Кошти від надання цих послуг
спрямовувалися, згідно банківських
виписок, до спеціального фонду
кошторису. Проте, протягом 2009-2010 років
оплата заробітної плати з нарахуванням
училищем проводилась за рахунок коштів
загального фонду кошторису.

Таким чином, училищем проведено
видатки на оплату праці з нарахуванням
за рахунок загального фонду на суму
94963,99 грн., чим порушено статтю 13
Бюджетного кодексу України, пункти 5, 23,
46, 49 Порядку складання, розгляду,
затвердження та основні вимоги до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28
лютого 2002 року №228, та пункт 3 постанови
Кабінету Міністрів України "Про
затвердження переліку груп власних
надходжень бюджетних установ, вимог
щодо їх утворення та напрямів
використання" від 17 травня 2002 року №659,
в зв'язку з чим позивача зобов'язано
зайво виплачені кошти по оплаті праці
працівників спеціального фонду за
рахунок загального фонду в сумі 94963,99
грн. повернути в дохід державного
бюджету за кодом класифікації
державного бюджету 21080500,
ідентифікаційний код 23588119 рахунок
002.

В пункті 9 вимоги зазначено, що в
порушення пункту 7 постанови Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2004 №882
"Питання стипендіарного забезпечення"
у 2009 та 2010 роках, відповідно до наказів,
виданих директором училища, зайво
нараховано та виплачено матеріального
заохочення учням в сумі, що перевищує 10
відсотків коштів передбачених для
виплати стипендій на суму 233801,06 грн., в
зв'язку з чим позивача зобов'язано
вжити заходів щодо стягнення з осіб,
винних у виплаті матеріального
заохочення учням коштів в сумі 233801,06
грн., у порядку та розмірі,
встановленому статтями 130-136 Кодексу
законів про працю України, а
відшкодовані кошти перерахувати в
дохід державного бюджету за кодом
класифікації 21080500, ідентифікаційний
код 23588119 рахунок 002, як незаконні
видатки, проведені в минулих бюджетних
періодах за рахунок коштів загального
фонду.

Задовольняючи частково позовні вимоги
та скасовуючи пункт 4 оскаржуваної
вимоги, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що вказаний
пункт не відповідає вимогам чинного
законодавства щодо порядку та способу
усунення порушення, а відповідач, як
суб'єкт владних повноважень,
правомірності пред'явлення ним
позивачу вимоги про усунення наявного
порушення шляхом проведення
претензійно-позовної роботи з учнями
щодо повернення недоотриманих
училищем коштів у сумі 2245,27 грн. не
довів.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині скасування пункту 8
оскаржуваної вимоги, суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з того,
що фінансування закладу проводиться за
рахунок коштів бюджету, а тому зайво
виплачені за рахунок загального фонду
кошти по оплаті праці у період з 2009 2010
року, повинні бути спрямовані в дохід
бюджету в повному обсязі, в той час, як
економія керівництвом навчального
закладу коштів по загальному фонду не
може бути підставою для їх
використання для оплати праці
працівників, штатні посади яких
затверджено по спеціальному фонду із
затвердженням відповідного кошторису
по спеціальному фонду. Щодо відмови у
позові в частині скасування пункту 9
вимоги, судами попередніх інстанцій
зазначено, що при розробці та
затверджені порядку використання
коштів, передбачених для виплати
стипендій, керівник навчального
закладу повинен враховувати
встановлене законом 10-відстокове
обмеження, і навчальний заклад (в тому
числі стипендіальна комісія та
директор), не може приймати рішень, які
всупереч чинному законодавству є
підставою для подальшого здійснення
фактичних виплат матеріальної
допомоги та заохочення з перевищенням
дозволеної законом 10-відсоткової межі
коштів, передбачених для виплати
стипендій.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Що стосується пункту 4 оскаржуваної
вимоги, колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 61
Закону України "Про освіту" додатковими
джерелами фінансування навчальних
закладів є, зокрема: кошти, одержані за
навчання, підготовку, підвищення
кваліфікації та перепідготовку кадрів
відповідно до укладених договорів;
плата за надання додаткових освітніх
послуг; кошти, одержані за
науково-дослідні роботи (послуги) та
інші роботи, виконані навчальним
закладом на замовлення підприємств,
установ, організацій та громадян; інші
кошти.

При цьому розмір плати за весь строк
навчання, підготовку, перепідготовку,
підвищення кваліфікації кадрів або за
надання додаткових освітніх послуг
встановлюється навчальним закладом у
грошовій одиниці України - гривні, з
урахуванням офіційно визначеного
рівня інфляції за попередній
календарний рік та зазначається в
договорі, що укладається між
навчальним закладом та особою, яка
навчатиметься, або юридичною особою, що
оплачуватиме навчання, підготовку,
перепідготовку, підвищення
кваліфікації кадрів або надання
додаткових освітніх послуг, і не може
змінюватися протягом усього строку
навчання.

Отже, наведений припис Закону,
визначаючи право навчального закладу
самостійно встановлювати розмір плати
за навчання, - забороняє навчальним
закладам змінювати плату за навчання
протягом усього навчального курсу.

Окрім того, відповідно до частини
п'ятої статті 61 закону України "Про
освіту", яка втратила чинність з 01 січня
2011 року, кошти, отримані навчальним
закладом як плата за навчання або
надання додаткових освітніх послуг, не
оподатковуються і не можуть бути
вилучені в доход держави або місцевих
бюджетів. Зазначені кошти знаходяться
у розпорядженні навчального закладу за
умови, якщо вони спрямовуються на
статутну діяльність навчального
закладу.

Відповідно до пункту 1.1. Порядку
надання платних послуг державними
навчальними закладами, затвердженого
Наказом Міністерства освіти України,
Міністерства фінансів України,
Міністерства економіки України від 27
жовтня 1997 року №383/239/131, підставою для
надання конкретного виду платних
послуг за розділом 1 "У сфері освітньої
діяльності" постанови Кабінету
Міністрів України від 20 січня 1997 року
№38 "Про затвердження переліку платних
послуг, які можуть надаватися
державними навчальними закладами" є
договір (контракт) з фізичною або
юридичною особою, в якому визначається
порядок надання послуги, розмір та
терміни оплати за надану послугу; заява
фізичної особи.

Пунктом 1.2. Порядку надання платних
послуг державними навчальними
закладами, затвердженого Наказом
Міністерства освіти України,
Міністерства фінансів України,
Міністерства економіки України від 27
жовтня 1997 року №383/239/131, визначено, що
порядок надання платних послуг
державними навчальними закладами
визначається актами законодавства, що
регулюють відповідну сферу платних
послуг, визначену в переліку,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України від 20 січня 1997 року
№38. Державний навчальний заклад
зобов'язаний проінформувати фізичну
(юридичну) особу щодо порядку надання
конкретного виду платних послуг,
встановлених зазначеною постановою.

Згідно з положеннями пункту 1.3 Порядку
надання платних послуг державними
навчальними закладами, затвердженого
Наказом Міністерства освіти України,
Міністерства фінансів України,
Міністерства економіки України від 27
жовтня 1997 року №383/239/131, у відповідності
до розділу 1 постанови Кабінету
Міністрів України від 20 січня 1997 року
№38, - на підставі заяви фізичної особи
платні послуги надаються державними
навчальними закладами за пунктами 7, 11,
13, 14, 15, 16, 17, 18, 19 вказаної постанови.

Пунктом 17 розділу 1 постанови Кабінету
Міністрів України від 20 січня 1997 року
№38 "Про затвердження переліку платних
послуг, які можуть надаватися
державними навчальними закладами"
встановлено, що платними послугами, які
можуть надаватися державними
навчальними закладами у сфері
освітньої діяльності є, зокрема, платні
курси водіїв.

Пунктами 2.1. 2.3. Порядку надання платних
послуг державними навчальними
закладами, затвердженого Наказом
Міністерства освіти України,
Міністерства фінансів України,
Міністерства економіки України від 27
жовтня 1997 року №383/239/131, визначено, що
розмір плати за той чи інший вид
послуги визначається на підставі її
ціни, базою визначення якої є
розрахунок валових витрат, пов'язаних з
наданням послуги: витрат на оплату
праці; внесків на соціальні заходи (на
державне соціальне страхування,
державне пенсійне страхування тощо);
матеріальних витрат, в т. ч. на
придбання сировини, матеріалів, палива,
енергії, інструменту, пристроїв,
спеціального одягу і взуття, захисних
пристроїв та спеціального харчування у
випадках, передбачених законодавством;
проведення поточного ремонту,
технічний огляд і технічне
обслуговування основних фондів, що
використовуються для надання послуг;
службові відрядження, оплата послуг
зв'язку, засобів сигналізації, дозволів
(ліцензій) для надання платних послуг і
таке інше; амортизація основних фондів,
що використовуються для надання
послуг; інші витрати, зокрема, витрати
на реалізацію послуг, сплату процентів
за фінансовими кредитами тощо.

Згідно з положеннями пункту 3.3 Порядку
надання платних послуг державними
навчальними закладами, затвердженого
Наказом Міністерства освіти України,
Міністерства фінансів України,
Міністерства економіки України від 27
жовтня 1997 року №383/239/131, при визначенні
вартості послуг, пов'язаних з навчанням
громадян, необхідно враховувати,
зокрема, господарські витрати, серед
яких найбільш поширеними, відповідно
до пункту 3.3.1. є господарські витрати на
оренду приміщень, а також оплату
опалення, водопостачання,
каналізаційних стоків, електроенергії
для проведення навчального процесу.

Пунктами 3.3.2.- 3.3.3 Порядку надання
платних послуг державними навчальними
закладами, затвердженого Наказом
Міністерства освіти України,
Міністерства фінансів України,
Міністерства економіки України від 27
жовтня 1997 року №383/239/131, встановлено, що
вартість господарських витрат
обчислюється прямим розрахунком на
основі: встановлених чинним
законодавством ставок орендної плати,
термінів навчання, площ, зайнятих для
навчання та проживання; інших потреб з
обслуговування учнів, студентів,
курсантів, слухачів; норм витрат
відповідно до БНіПів, діючих тарифів,
порядку розрахунків за комунальні
послуги (за сезон, або протягом року). В
окремих випадках, коли прямий
розрахунок не є можливим, вартість
господарських витрат (як визначених
вище, так і інших) визначається
виходячи із середніх фактичних витрат
на одну особу, що навчається (учня,
студента, курсанта, слухача) в місяць,
що склалися в закладі за минулий
звітний період (рік, квартал тощо).

Відповідно до пунктів 3.4.1. 3.4.5. Порядку
надання платних послуг державними
навчальними закладами, затвердженого
Наказом Міністерства освіти України,
Міністерства фінансів України,
Міністерства економіки України від 27
жовтня 1997 року №383/239/131, складовими
витрат є, зокрема, оплата
електроенергії, палива, газу, води, що
використовуються на навчальні потреби,
та вартість яких обчислюється виходячи
з технічних характеристик обладнання і
устаткування, тривалості їх роботи
відповідно до навчальних планів і
програм.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем набір груп
для підготовки по професії водій у
2009-2010 роках здійснювався із числа
студентів, які навчались в училищі. При
цьому, у відповідності до положень
пункту 1.3. Порядку надання платних
послуг державними навчальними
закладами, затвердженого Наказом
Міністерства освіти України,
Міністерства фінансів України,
Міністерства економіки України від 27
жовтня 1997 року №383/239/131, платні послуги
по підготовці таких студентів по
професії водій навчальним закладом
надавались на підставі поданих
студентами заяв.

Відповідно до наявних у матеріалах
справи кошторисів витрат на підготовку
груп за професією водій категорії
«В-С», розроблених головним
бухгалтером училища ОСОБА_4 та
затверджених директором Державного
професійно-технічного навчального
закладу "Тернопільське вище професійне
училище ресторанного сервісу і
торгівлі" Каплуном А.В. на 2009 та 2010 роки,
встановлено вартість навчання на
одного учня у розмірі 1750,00 грн. у кожен з
цих років.

Зазначені кошториси містять пункт 3
"Господарські витрати", серед яких
вказано розміри витрат на оплату води
та електроенергії, водночас, витрати на
оплату газу в кошторисах не зазначені.

В матеріалах справи міститься
розрахунок недоотриманих власних
надходжень від платного навчання груп
із здобуття професії водій
автотранспортних засобів категорії "В"
і "С" за період 01 січня 2009 року по 01
лютого 2011 року, складений в процесі
ревізії та підписаний, окрім
провідного контролера-ревізора,
директором та головним бухгалтером
навчального закладу, який містить
відомості про недоотримання
відповідних надходжень у період, за
який проводилась ревізія на загальну
суму 2245,27 грн.

Разом з тим, відповідно до пункту 50
Порядку проведення інспектування
державною контрольно-ревізійною
службою, який затверджено постановою
Кабінету Міністрів України від 20
квітня 2006 року №550, органи
контрольно-ревізійної служби за
результатами проведеної ревізії, у
межах наданих прав, вживають заходів
для забезпечення притягнення до
адміністративної, дисциплінарної та
матеріальної відповідальності винних
у допущенні порушень працівників
об'єктів контролю.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про те, що відносини, які виникли між
студентами та Державним
професійно-технічним навчальним
закладом "Тернопільське вище
професійне училище ресторанного
сервісу і торгівлі", регулюються
Цивільним кодексом України.

Відповідно до положень статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
зокрема, на підставі договорів та інших
правочинів; завдання майнової
(матеріальної) та моральної шкоди іншій
особі, інших юридичних фактів.

Відповідно до частини третьої статті 510
Цивільного кодексу України якщо кожна
із сторін у зобов'язанні має одночасно
і права, і обов'язки, вона вважається
боржником у тому, що вона зобов'язана
вчинити на користь другої сторони, і
одночасно кредитором у тому, що вона
має право вимагати від неї.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що студентами було
виконано обов'язок зі сплати вартості
послуг за навчання відповідно до
обговорених попередньо умов, а
позивачем виконано обов'язок щодо
надання конкретного виду платних
послуг у відповідності до роз'ясненого
ним порядку, про який було
проінформовано студентів на час подачі
ними відповідних заяв

Крім того, ні в акті ревізії, ні в
будь-яких інших матеріалах справи не
міститься доказів невиконання
студентами, яким надавались платні
послуги з підготовки по професії водій
у 2009-2010 роках, перед позивачем
зобов'язань щодо оплати вартості
навчання (за весь строк навчання) у
сумі, визначеній самим надавачем, а
відтак суди попередніх інстанцій вірно
зазначили, що підстави для пред'явлення
вимог про проведення
претензійно-позовної роботи щодо
повернення студентами (отримувачами
платних послуг) коштів, не передбачених
умовами надання послуг та
недоотриманих училищем з вини інших
осіб відсутні, а відповідачем не
враховано, що виконання такої вимоги
позивачем може привезти до порушення
законних прав та інтересів студентів,
які зобов'язання щодо оплати наданих їм
послуг виконали належним чином.

Відносно пункту 8 вимоги, колегія
суддів зазначає наступне.

Як зазначено судами попередніх
інтонацій, відповідно до наданих в
судових засіданнях пояснень
представників позивача вказаний пункт
8 вимоги №19-03-13-14/2261 від 21 квітня 2011 року
позивачем оскаржується лише в частині,
що стосується висновків
Контрольно-ревізійного управління в
Тернопільській області щодо
необхідності повернення в дохід
державного бюджету зайво виплачених за
рахунок загального фонду коштів по
оплаті праці передбачених штатними
розписами на 2009-2010 роки по спеціальному
фонду посад експедитора та художника -
в сумі 71789,25 грн. (27223,54 грн. за 2009 рік та
44565,71 грн. за 2010 рік). Що ж стосується
частини вимог, викладених у пункті 8
вимоги №19-03-13-14/2261 від 21 квітня 2011 року
стосовно повернення до державного
бюджету виплачених за рахунок
загального фонду коштів у сумі 23174,74
грн. по оплаті праці працівників, які
надавали платні послуги, то позивач із
ними погоджується, і в судовому порядку
не оскаржує.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до штатного
розпису Державного
професійно-технічного навчального
закладу "Тернопільське вище професійне
училище ресторанного сервісу і
торгівлі" на 2009-2010 роки, затвердженого
начальником управління освіти і науки
Тернопільської обласної державної
адміністрації, по спеціальному фонду в
училищі передбачено посади
експедитора та художника, з
відповідним плануванням виплати
заробітної плати за рахунок коштів
спеціального фонду. При цьому штатні
розписи містять визначення розмірів
посадових окладів даних посад та фонд
заробітної плати вказаним працівникам
по спеціальному фонду.

Разом з тим, працівникам, які займали
вказані посади, виплата заробітної
плати проводилась за рахунок коштів
загального фонду і кошти на виплату
заробітної плати працівникам, штатні
посади яких затверджені по
спеціальному фонду, із бюджету не
виділялись.

Відповідно до кошторисів на 2009-2010 роки
Державного професійно-технічного
навчального закладу "Тернопільське
вище професійне училище ресторанного
сервісу і торгівлі", затверджених
начальником управління освіти і науки
Тернопільської обласної державної
адміністрації, виділення коштів з
державного бюджету на оплату праці в
училищі проводилось як по загальному,
так і по спеціальному фондах
відповідно.

Також судами попередніх інстанцій
встановлено, що у період, за який була
проведена ревізія, затвердження у
встановленому законом порядку
вказаних посад експедитора та
художника по загальному фонду в
училищі не проводилось, і кошти із
бюджету на оплату праці вказаних
працівників по загальному фонду не
планувались.

Під час розгляду справи, директор
училища Каплун А.В. надавав пояснення,
що ним, як керівником училища, виплата
заробітної плати працівникам, які
займали посади експедитора та
художника та виконували роботи по
загальному фонду, проводилась за
рахунок коштів загального фонду, у
зв'язку з його економією, скороченням
протягом 2009 2010 років посад по
загальному фонду. При цьому, Каплун А.В.
посилався на те, що такі його дії були
правомірними, оскільки виплата
заробітної плати (як працівникам по
загальному фонду, так і працівникам по
спеціальному фонду) була проведена в
межах бюджетних асигнувань та коштів,
виділених училищу для оплати праці
працівників по загальному фонду, а тому
у використанні коштів спеціального
фонду не було потреби.

В матеріалах справи міститься
розрахунок видатків Державного
професійно-технічного навчального
закладу "Тернопільське вище професійне
училище ресторанного сервісу і
торгівлі" по КЕКВ 1110 "Заробітна плата",
по КЕКВ 1120 "Нарахування на заробітну
плату", які необхідно було провести за
рахунок спеціального фонду за період з
01 січня 2009 року по 01 січня 2011 року. Даний
розрахунок підписаний, окрім головного
контролера-ревізора
Контрольно-ревізійного управління в
Тернопільській області, головним
бухгалтером училища ОСОБА_4 та
бухгалтером училища ОСОБА_6

При цьому, відповідно до пояснень
головного бухгалтера училища ОСОБА_4
від 16 березня 2011 року, які містяться в
матеріалах справи, виплата заробітної
плати художникам та експедиторам за
рахунок загального фонду проводилась
помилково, у зв'язку з наявністю фонду
заробітної плати.

Окрім того, як встановлено судами, за
ведення бухгалтерського обліку з
порушенням встановленого порядку
внаслідок покриття видатків по оплаті
праці спеціального фонду за рахунок
загального фонду, яке є порушенням
статті 3, 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", пунктів 5, 23, 46, 49
Порядку складання, розгляду,
затвердження та основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28
лютого 2002 року №228,
Контрольно-ревізійним управлінням в
Тернопільській області було винесено
постанову №19-214/2011 від 13 травня 2011 року
про накладення у відповідності до
частини 1 статті 164-2 Кодексу України про
адміністративні правопорушення на
головного бухгалтера Державного
професійно-технічного навчального
закладу "Тернопільське вище професійне
училище ресторанного сервісу і
торгівлі" ОСОБА_4 адміністративного
стягнення у виді штрафу. Дана постанова
у встановленому законом порядку не
оскаржувалась.

Відповідно до статті 51 Бюджетного
кодексу України, основним плановим
документом бюджетної установи, який
надає повноваження щодо отримання
доходів і здійснення видатків,
визначає обсяг і спрямування коштів
для виконання бюджетною установою
своїх функцій та досягнення цілей,
визначених на бюджетний період
відповідно до бюджетних призначень є
кошторис.

Відповідно до пункту 1 Порядку
складання, розгляду, затвердження та
основних вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 лютого 2002 року №228, кошторис
бюджетних установ має такі складові
частини: загальний фонд, який містить
обсяг надходжень із загального фонду
бюджету та розподіл видатків за повною
економічною класифікацією видатків
бюджету на виконання бюджетною
установою основних функцій або
розподіл надання кредитів з бюджету за
класифікацією кредитування бюджету;
спеціальний фонд, який містить обсяг
надходжень із спеціального фонду
бюджету на конкретну мету та їх
розподіл за повною економічною
класифікацією видатків бюджету на
здійснення відповідних видатків
згідно із законодавством, а також на
реалізацію пріоритетних заходів,
пов'язаних з виконанням установою
основних функцій, або розподіл надання
кредитів з бюджету згідно із
законодавством за класифікацією
кредитування бюджету.

Таким чином, спеціальний фонд закладу
має містити обсяг надходжень із
спеціального фонду бюджету на
конкретну мету та їх розподіл за повною
економічною класифікацією видатків на
здійснення відповідних видатків
згідно із законодавством.

Відповідно до положень пункту 5 Порядку
складання, розгляду, затвердження та
основних вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 лютого 2002 року №228, установам
можуть виділятися бюджетні кошти
тільки за наявності затверджених
кошторисів, планів асигнувань
загального фонду бюджету, планів
надання кредитів із загального фонду
бюджету, планів спеціального фонду, а
вищим навчальним закладам та науковим
установам також за наявності
затверджених планів використання
бюджетних коштів і помісячних планів
використання бюджетних коштів.

Установи мають право брати бюджетні
зобов'язання витрачати бюджетні кошти
на цілі та в межах, установлених
затвердженими кошторисами, планами
асигнувань загального фонду бюджету,
планами надання кредитів із загального
фонду бюджету, планами спеціального
фонду, а вищі навчальні заклади та
наукові установи також установлених
затвердженими планами використання
бюджетних коштів і помісячними планами
використання бюджетних коштів.

Пунктами 19, 20 Порядку складання,
розгляду, затвердження та основних
вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 лютого 2002 року №228, визначено, що
спеціальний фонд проекту кошторису
передбачає зведення показників за
всіма джерелами надходження коштів до
цього фонду та відповідними напрямами
їх використання. Розподіл видатків або
надання кредитів з бюджету
спеціального фонду проекту кошторису
проводиться виключно в межах і за
рахунок відповідних надходжень,
запланованих на цю мету в зазначеному
фонді.

Під час визначення обсягів видатків
та/або надання кредитів з бюджету
розпорядників нижчого рівня головні
розпорядники повинні враховувати
об'єктивну потребу в коштах кожної
установи, виходячи з її основних
виробничих показників і контингентів,
які встановлюються для установ, обсягу
виконуваної роботи, штатної
чисельності, необхідності погашення
дебіторської і кредиторської
заборгованості та реалізації окремих
програм і намічених заходів щодо
скорочення витрат у плановому періоді.

Обов'язковим є виконання вимоги щодо
першочергового забезпечення
бюджетними коштами видатків на оплату
праці з нарахуваннями, а також на
господарське утримання установ. Під
час визначення видатків у проектах
кошторисів установи повинен
забезпечуватися суворий режим
економії коштів і матеріальних
цінностей.

До кошторисів можуть включатися тільки
видатки, передбачені законодавством,
необхідність яких обумовлена
характером діяльності установи.
Видатки на придбання обладнання,
капітальний ремонт приміщень тощо, які
не є першочерговими, можуть
передбачатися лише за умови
забезпечення коштами невідкладних
витрат та відсутності заборгованості.
При цьому видатки на заробітну плату з
коштів спеціального фонду
обчислюються залежно від обсягу
діяльності, що провадиться за рахунок
цих коштів, із застосуванням
встановлених законодавством норм, які
використовуються установами
аналогічного профілю.

У відповідності до пункту 23 Порядку
складання, розгляду, затвердження та
основних вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 лютого 2002 року №228, видатки
спеціального фонду кошторису за
рахунок власних надходжень плануються
у такій послідовності: за
встановленими напрямами використання,
на погашення заборгованості установи з
бюджетних зобов'язань за спеціальним
та загальним фондом кошторису та на
проведення заходів, пов'язаних з
виконанням основних функцій, які не
забезпечені (або частково забезпечені)
видатками загального фонду. При цьому
розпорядник бюджетних коштів здійснює
коригування обсягів узятих бюджетних
зобов'язань за загальним фондом
кошторису для проведення видатків з
цих зобов'язань із спеціального фонду
кошторису відповідно до бюджетного
законодавства.

Пунктом 49 Порядку складання, розгляду,
затвердження та основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28
лютого 2002 року №228, передбачено, що
видатки або надання кредитів з бюджету
спеціального фонду бюджету
провадяться виключно в межах і за
рахунок відповідних надходжень до
цього фонду на підставі кошторисів з
урахуванням внесених до них змін.
Видатки спеціального фонду кошторису
здійснюються у послідовності,
передбаченій пунктом 23 цього Порядку
для їх планування. Установи мають право
використовувати протягом поточного
року залишки коштів на рахунках
спеціального фонду на початок року для
здійснення видатків або надання
кредитів з бюджету, передбачених у
кошторисах на поточний рік.

Зміни до спеціального фонду кошторису
вносяться у разі, коли загальний обсяг
фактичних надходжень до цього фонду
разом з обсягом залишків коштів на його
рахунках на початок року буде більший,
ніж відповідні надходження, враховані
у кошторисі на відповідний рік. При
цьому в спеціальному фонді кошторису
уточнений обсяг видатків або надання
кредитів з бюджету повинен дорівнювати
сумі уточненого обсягу доходів і
залишків коштів на початок року.

Протягом року розпорядники вносять
зміни до спеціального фонду кошторису
за власними надходженнями на підставі
довідки Державного казначейства про
підтвердження надходжень на
спеціальні реєстраційні рахунки, що
відкриті в органах Державного
казначейства, та довідки про зміни до
кошторису без внесення відповідних
змін до бюджетного розпису за
спеціальним фондом бюджету.
Розпорядники нижчого рівня подають в
обов'язковому порядку розпорядникам
вищого рівня завірені відповідним
органом Державного казначейства копії
затверджених довідок про внесення змін
до спеціального фонду кошторису за
власними надходженнями.
Розпорядниками вносяться зміни до
спеціального фонду кошторису у частині
збільшення надходжень та видатків у
разі, коли обсяги власних надходжень
спеціального фонду кошторису фактично
перевищили обсяги, враховані під час
затвердження відповідного бюджету, з
урахуванням залишків на початок року.
Зміни вносяться на підставі
розрахунків з відповідним
обґрунтуванням. У разі коли фактичний
обсяг власних надходжень бюджетних
установ менший від планованих
показників, врахованих у спеціальному
фонді кошторису, розпорядники
зобов'язані за три тижні до кінця
бюджетного періоду внести зміни до
спеціального фонду кошторису у частині
зменшення надходжень і видатків з
урахуванням очікуваного виконання
спеціального фонду кошторису у
відповідному бюджетному періоді.
Розпорядники упорядковують бюджетні
зобов'язання з урахуванням внесених до
спеціального фонду кошторису змін.

Відповідно до вимог статті 13
Бюджетного кодексу України бюджет може
складатися із загального та
спеціального фондів.

Загальний фонд бюджету включає: всі
доходи бюджету, крім тих, що призначені
для зарахування до спеціального фонду;
всі видатки бюджету за рахунок
надходжень до загального фонду
бюджету; фінансування загального фонду
бюджету.

Спеціальний фонд бюджету включає:
бюджетні призначення на видатки за
рахунок конкретно визначених джерел
надходжень; гранти або дарунки (у
вартісному обрахунку), одержані
розпорядниками бюджетних коштів на
конкретну мету; різницю між доходами і
видатками спеціального фонду бюджету.

Розподіл бюджету на загальний та
спеціальний фонди визначається
законом про Державний бюджет України.
Джерела формування спеціального фонду
визначаються виключно законами
України.

Підставою для рішення відповідної ради
про створення спеціального фонду у
складі місцевого бюджету може бути
виключно закон про Державний бюджет
України.

Разом з тим, частиною шостою статті 13
Бюджетного кодексу України 2001 року,
який діяв до 01 січня 2011 року, та втратив
чинність згідно із Бюджетним кодексом
України від 8 липня 2010 року №2456-VI, було
встановлено, що передача коштів між
загальним та спеціальним фондами
бюджету дозволяється тільки в межах
бюджетних призначень шляхом внесення
змін до закону про Державний бюджет
України чи рішення відповідної ради.

Окрім того, відповідно статті 57
Бюджетного кодексу України, не пізніше
31 грудня або на останній день іншого
бюджетного періоду Державне
казначейство закриває всі рахунки,
відкриті у поточному бюджетному
періоді.

Таким чином, право витрачання
бюджетних асигнувань, передбачених у
кошторисах поточного року,
припиняється 31 грудня поточного року.

У разі надходження коштів на
реєстраційний рахунок по загальному
фонду за КЕКВ 0000 по операціях у минулих
бюджетних періодах, отримані кошти
спрямовуються в дохід бюджету.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
вірно зазначили, що пункт 8 вимоги є
правомірним з огляду на те, що передачі
коштів між загальним та спеціальним
фондами бюджету в межах бюджетних
призначень шляхом внесення змін до
рішення відповідної ради не було, а
тому самостійне використання
керівництвом Державного
професійно-технічного навчального
закладу "Тернопільське вище професійне
училище ресторанного сервісу і
торгівлі" виділених йому бюджетних
коштів по загальному фонду для оплати
праці осіб, штатні посади яких були
затверджені штатними розписами на
2009-2010 роки по спеціальному фонду є
неправомірним.

Крім того, позивач рішення судів
попередніх інстанцій в частині відмови
у позові про скасування пункту 8 вимоги
не оскаржує, а відтак можна дійти
висновку, що погоджується з
правомірністю рішень судів та вимоги
відповідача.

Що стосується пункту 9 вимоги колегія
суддів зазначає.

Згідно з положеннями статті 51 Закону
України "Про освіту" особи, які
навчаються в навчальних закладах,
мають право на забезпечення стипендією
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до пункту 8 Порядку
призначення і виплати стипендій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №882 від 12 липня 2004
року, для вирішення питань з
призначення та позбавлення
академічної або соціальної стипендії
(у тому числі спірних), надання
матеріальної допомоги учням,
студентам, курсантам, заохочення
кращих з них за успіхи у навчанні,
участь у громадській, спортивній та
науковій діяльності, навчальні заклади
утворюють стипендіальні комісії.

До складу стипендіальної комісії
входять керівник навчального закладу,
представники фінансових підрозділів,
декани факультетів (завідуючі
відділеннями), представники
профспілкових та самоврядних
організацій учнів, студентів,
курсантів.

У своїй роботі стипендіальна комісія
навчального закладу керується
законами та іншими
нормативно-правовими актами, які
визначають права і обов'язки учнів,
студентів, курсантів, цим Порядком,
статутом навчального закладу.

За поданням стипендіальної комісії
керівник навчального закладу
затверджує реєстр осіб, яким
призначаються стипендії.

Судом попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до
протоколів засідань стипендіальної
комісії питання про призначення
матеріального заохочення учням
училища у 2009-2010 роках вирішувались
стипендіальною комісією.

В подальшому, директором навчального
закладу видавались відповідні накази
про матеріальне заохочення учнів зі
стипендіального фонду.

Відповідно до розрахунку суми коштів,
використаних на виплату матеріального
заохочення учням Державного
професійно-технічного навчального
закладу "Тернопільське вище професійне
училище ресторанного сервісу і
торгівлі", яка перевищила 10% коштів,
передбачених для виплати стипендій за
період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009
року (розрахунок підписаний, окрім
провідних контролерів-ревізорів
Контрольно-ревізійного управління в
Тернопільській області, головним
бухгалтером училища ОСОБА_4 та
директором училища Каплуном А.В.), у
кошторисі було затверджено видатки за
КЕКВ 1342 "Стипендії" у сумі 1831869,00 грн. В
той же час, фактична виплата
матеріальної допомоги дітям сиротам
була здійснена у сумі 2040,00 грн., а
матеріального заохочення у сумі 202498,75
грн., а разом на загальну суму 204538,75 грн.,
тобто з перевищенням 10% коштів,
передбачених на виплату стипендій.

Розрахунком суми коштів, використаних
на виплату матеріального заохочення
учням Державного
професійно-технічного навчального
закладу "Тернопільське вище професійне
училище ресторанного сервісу і
торгівлі", яка перевищила 10% коштів,
передбачених для виплати стипендій за
період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010
року (розрахунок підписаний, окрім
провідних контролерів-ревізорів
Контрольно-ревізійного управління в
Тернопільській області, головним
бухгалтером училища ОСОБА_4), у
кошторисі було затверджено видатки за
КЕКВ 1342 "Стипендії" у сумі 2253838,00 грн. В
той же час, фактична виплата
матеріальної допомоги дітям сиротам
була здійснена у сумі 2040,00 грн., а
матеріального заохочення у сумі 402730,22
грн., а разом на загальну суму 404770,22 грн.,
тобто з перевищенням 10% коштів,
передбачених на виплату стипендій.

В судовому засіданні директор
навчального закладу Каплун А.В.
пояснив, що при вирішенні питання про
призначення матеріальної допомоги, яка
надавалась учням з метою підвищення
життєвого рівня, і матеріального
заохочення за успіхи у навчанні
стипендіальна комісія керувалась
статутом навчального закладу. При
цьому він, як керівник навчального
закладу керувався постановою Кабінету
Міністрів України №165 від 05 березня 2008
року "Деякі питання стипендіального
забезпечення", а також листом
Міністерства освіти та науки України
№1/9-366 від 26 травня 2010 року "Про
стипендіальне забезпечення ПТНЗ", і
відповідно до протоколів
стипендіальної комісії, видавав накази
про матеріальне заохочення учнів зі
стипендіального фонду у відповідних
розмірах - у зв'язку з економією самого
стипендіального фонду внаслідок
припинення виплати стипендії окремим
учням через неуспішне навчання, та у
зв'язку з наявністю коштів на рахунку.

Разом з тим, до прийняття постанови
Кабінету Міністрів України від 05
березня 2008 року №165 "Деякі питання
стипендіального забезпечення", якою
були внесені зміни до вищезазначеного
Порядку призначення і виплати
стипендій, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 12 липня
2004 року №882, навчальний заклад повинен
був використовувати для надання
матеріальної допомоги та заохочення не
менш як 10 відсотків коштів,
передбачених для виплати стипендій.

Тобто, максимальна межа, яка могла бути
використана для виплат матеріальної
допомоги та заохочення, не
передбачалась та не встановлювалась.

Разом з тим, на даний час абзацом першим
пункту 7 Порядку призначення і виплати
стипендій, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 12 липня
2004 року №882, визначено, що з метою
підвищення життєвого рівня та
заохочення за успіхи у навчанні, участь
у громадській, спортивній і науковій
діяльності навчальний заклад 10
відсотків коштів, передбачених для
виплати стипендій, використовує для
надання учням, студентам, курсантам,
клінічним ординаторам і аспірантам,
які навчаються за державним
замовленням, матеріальної допомоги та
заохочення.

Порядок використання коштів,
передбачених на виплату стипендій, для
надання матеріальної допомоги та
заохочення розробляється навчальним
закладом та затверджується його
керівником.

Тобто, з 2008 року вищезазначеним
порядком встановлений єдиний і
граничний розмір (межа) коштів для
виплати матеріальної допомоги та
заохочення, а саме 10 відсотків коштів,
передбачених для виплати стипендій.

Згідно зі статтею 23 Бюджетного кодексу
України, будь-які бюджетні зобов'язання
та платежі з бюджету можна здійснювати
лише за наявності відповідного
бюджетного призначення. Усі бюджетні
призначення втрачають чинність після
закінчення бюджетного періоду, за
винятком тих випадків, коли окремим
законом передбачені багаторічні
бюджетні призначення.

Статтею 96 Конституції України
визначено, що Державний бюджет України
затверджується щорічно Верховною
Радою України на період з 01 січня по 31
грудня, а за особливих обставин на
інший період.

Порядком складання, розгляду,
затвердження та основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 28
лютого 2002 року №228 встановлено, що
бюджетні установи звітують перед
органами Державного казначейства щодо
виконання кошторисів протягом
бюджетного року.

Конституцією України визначено кінець
бюджетного періоду 31 грудня поточного
року, тобто саме у цей час закінчуються
всі бюджетні призначення. Винятком є
лише випадок, коли окремим законом
передбачається багаторічне
призначення.

Разом з тим, бюджетні призначення для
виплати стипендій навчальними
закладами, що фінансуються з бюджету,
не відносяться до багаторічних виплат,
оскільки їх обсяги затверджуються
одночасно з бюджетом.

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що при
розробці та затверджені порядку
використання таких коштів керівник
навчального закладу повинен
враховувати встановлене законом
10-відстокове обмеження, і навчальний
заклад (в тому числі стипендіальна
комісія та директор), не може приймати
рішень, які всупереч чинному
законодавству є підставою для
подальшого здійснення фактичних
виплат матеріальної допомоги та
заохочення з перевищенням дозволеної
законом 10-відсоткової межі коштів,
передбачених для виплати стипендій.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державного
професійно-технічного навчального
закладу "Тернопільське вище професійне
училище ресторанного сервісу і
торгівлі" відхилити.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 13 липня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно: помічник судді
А.О. Кулеша