Справа № 810/1461/13-а
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2014-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2014 року № 810/1461/13-а

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Лапій С.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Києві справу за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до ДПІ у Києво-Святошинському районі
Київської області ДПС, яку
реорганізовано у ДПІ у
Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів у Київській області, в якому
просить визнати протиправними і
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 20.11.2012 №
, № і № , та
від 07.02.2013 № .

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
висновки податкового органу про
порушення позивачем вимог
законодавства є необґрунтованими, а
прийняті на їх підставі податкові
повідомлення-рішення - протиправними.

До судового засідання сторони, належно
повідомлені про час, дату та місце
розгляду справи, не з'явились.

Представник позивача звернувся до суду
з письмовим клопотанням, яким
підтримав позовні вимоги у повному
обсязі, просив позов задовольнити та
розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача надав
письмові заперечення проти позову,
згідно яких просить відмовити у його
задоволенні з тих підстав, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є обґрунтованими.
Також просить розглядати справу за
його відсутності.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України судом
прийнято рішення про розгляд справи у
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, судом
встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична
особа-підприємець 06.03.2006, як платник
податків перебуває на обліку в ДПІ у
Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів у Київській області,
зареєстрований як платник податку на
додану вартість на підставі Свідоцтва
від 13.04.2009 № НОМЕР_6.

Посадовими особами ДПІ у
Києво-Святошинському районі з 12.10.2012 по
25.10.2012 проведено планову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.10.2010 по 31.12.2011.

За наслідками перевірки складено Акт
від 01.11.2012 № 420/17-2/28362129, згідно висновків
якого встановлено наступні порушення:

- ч. «а» п. 19.1 ст. 19 Закону України від
22.05.2003 № 889-ІУ «Про податок з доходів
фізичних осіб»;

- п.п. 177.2, 177.4, 177.10 ст. 177, абз. 2 п. 198.3
ст.198 ПК України;

- ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів
України від 26.12.1992 № 13-92 «Про
прибутковий податок з громадян»;

- п.2.6 глави 2 Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, затвердженого Постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004 № 637.

Також згідно висновків Акту перевірки
вказані порушення призвели до
заниження позивачем зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб у сумі
19 070,00 грн. та податку на додану вартість
у сумі 2 001,00 грн.

На підставі висновків Акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 20.11.2012:

- форми «Р» № , яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб у сумі
23 838,00 грн., у т.ч. 19 070 грн. основного
платежу, та 4 768,00 грн. - штрафних
(фінансових) санкцій;

- форми «Р» № 1, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання із
податку на додану вартість у сумі 2 408,00
грн., у т.ч. 2 001,00 грн. основного платежу
та 407,00 грн. штрафних (фінансових)
санкцій;

- форми «С» № , яким позивачу
визначено штрафні санкції за порушення
порядку правильності здійснення
розрахункових операцій у готівковій
формі у сумі 71 250,00 грн.

Не погоджуючись з висновками Акту
перевірки, позивачем подано
податковому органу відповідні
заперечення, на які відповідач листом
від 15.11.2012 № 4074/Д/17-227 повідомив, що
висновки перевірки відповідають
положенням податкового законодавства,
а тому залишаються без змін.

За наслідками адміністративного
оскарження рішенням ДПС у Київський
області від 01.02.2013 № 49/Д/10-206/823 (а.с. 43 - 44)
залишено без змін податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Києво-Святошинському районі від 20.11.2012
№ та № і збільшено грошове
зобов'язання, визначене у податковому
повідомленні-рішенні від 20.11.2012 №
на суму 1 054,05 грн. за основним платежем
та на 263,01 грн. за штрафними санкціями, в
результаті чого ДПІ у
Києво-Святошинському районі винесено
нове податкове повідомлення-рішення
від 07.02.2013 № на суму 25 155,06 грн.

Рішенням ДПС України від 06.03.2013 №
1305/Д/10-2315 (а.с. 45 - 47) скаргу позивача
залишено без задоволення.

Вважаючи висновки податкового органу
необґрунтованими, а прийняті на їх
підставі податкові
повідомлення-рішення протиправними,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Щодо висновків податкового органу про
порушення позивачем п. 177.4 ст. 177 ПК
України, що призвело до протиправного
включення операційної діяльності до
переліку витрат та п. 177.2 ст. 177 ПК
України, що призвело до безпідставного
включення до складу валових витрат
готівкових коштів, отриманих з
розрахункового рахунку підприємця, які
не підтверджені платіжними
документами, які б підтверджували факт
продажу йому товарів, надання послуг,
суд зазначає наступне.

Так, в Акті перевірки зазначено, що
перевіркою правильності визначення
витрат встановлено включення до складу
валових витрат придбаних товарів
(будівельні матеріали, автомобільні
шини, придбання та ремонт ноутбука
(власного використання), які не
призначалися в господарській
діяльності підприємця, на загальну
суму 13 666,00 грн., чим порушено п. 177.4 ст. 177
ПК України.

Проте, суд не погоджується із такими
висновками відповідача.

Згідно з п. 177.1 ст. 177 ПК України доходи
фізичних осіб - підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом ІІІ цього Кодексу (п. 177.4 ст. 177
ПК України).

Витрати у розумінні Податкового
кодексу України - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілом
власником) (п.п.14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК
України).

Відповідно до п.п. «г» п.п.138.10.1 п. 138.10 ст.
138 ПК України (у редакції станом на час
виникнення спірних правовідносин) до
складу інших витрат, що враховуються
при обчисленні об'єкта, оподаткування
включаються загальновиробничі витрати
на утримання, експлуатацію і ремонт,
страхування, оперативну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
призначення.

З 05.08.2011 набули чинності зміни до
Податкового кодексу України,
відповідно до яких згідно з п.п. «в» ст.
138.10.2 ПК України до складу
адміністративних витрат, спрямованих
на обслуговування та управління
підприємством, включаються витрати на
утримання основних засобів, інших
необоротних матеріальних активів
загальногосподарського використання
(оперативна оренда (у тому числі оренда
легкових автомобілів), придбання
пально-мастильних матеріалів, стоянка,
паркування легкових автомобілів,
страхування майна, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона).

При цьому, згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Таким чином, у разі, якщо платник
податку здійснив певні витрати на
придбання товарів (робіт, послуг) для їх
подальшого використання у власній
господарській діяльності, і ці витрати
підтверджуються відповідними
розрахунковими, платіжними і іншими
документами, він має право віднести
такі витрати до складу витрат для
зменшення свого доходу в цілях
оподаткування податком на прибуток.

З матеріалів справи слідує, що позивач
на підтвердження здійснених витрат
надав копії наступних документів, а
саме:

- у ПрАТ «Нова Лінія» придбано
будівельні матеріали по податковій
накладній від 11.04.2011 № 3611038 на суму 2 264,30
грн., у т.ч. ПДВ - 377,38 грн.;

- у ПФ «Анжіо» придбано будівельні
матеріали по податковій накладній від
15.07.2011 № 954 на суму 719,10 грн., у т.ч. ПДВ -
119,85 грн.;

- у ПФ «Анжіо» придбано будівельні
матеріали по податковій накладній від
27.07.2011 № 1772 на суму 630,00 грн., у т.ч. ПДВ -
105,00 грн.;

- у ПФ «Анжіо» придбано будівельні
матеріали по податковій накладній від
18.07.2011 № 1094 на суму 1 050,00 грн., у т.ч. ПДВ -
175,00 грн.;

- у ТОВ «Рітейл Електронікс» придбано
ноутбук «Acer» по податковій накладній
від 27.07.2011 № 3002 на суму 2 687,00 грн., у т.ч.
ПДВ - 447,83 грн.;

- у ТОВ «Равіс» придбано послуги по
ремонту ноутбука з заміною запчастини
по податковій накладній від 10.11.2011 № 918
на суму 1 660,00 грн., у т.ч. ПДВ - 276,67 грн.;

- у ТОВ «Шина Плюс» придбано автогуму по
податковій накладній від 14.12.2011 № 7 на
суму 4 656, грн., у т.ч. ПДВ - 776,00 грн.

Пов'язуючи господарську діяльність
позивача з придбаними
товарно-матеріальними цінностями, слід
зазначити, що відповідно до Акту
перевірки видами його господарської
діяльності за КВЕД є оптова торгівля
іншим промисловим обладнанням, інші
види оптової торгівлі та виробництво
меблів.

У ході судового розгляду справи
представник позивача пояснив, що
автомобільні шини придбавались з метою
використання на власному
вантажопасажирському транспортному
засобі у власній господарської
діяльності - постачання меблів та
обладнання до контрагентів позивача,
на підтвердження чого надав суду копію
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу Mercedes-Behz 100 D та
технічну характеристику на автомобіль

Щодо придбання ноутбука та його
ремонту представник позивача пояснив,
що він купувався з метою опрацювання
замовлень, здійснення креслення
меблів, подачі звітності до податкових
органів та інших господарський цілей.

На підтвердження використання
придбаного ноутбука позивач надав суду
копії Акту від 27.07.2011 № 1 про введення в
експлуатацію основних засобів та
інвентарної картки обліку основних
засобів № 00001.

Також позивачем на підтвердження
використання будівельних матеріалів
надано суду копію заяви на проведення
ремонтних робіт від 03.03.2011 № 1/03-11.

Отже, позивачем надано суду належним
чином засвідчені копії документів, які
підтверджують здійснення ним витрат
під час господарської діяльності, а
також використання придбаних товарів
та послуг у власній господарській
діяльності.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що висновки податкового
органу про зменшення відповідачем
об'єкту оподаткування на розмір
здійснених витрат є безпідставними,
оскільки судом встановлено, що витрати
документально підтверджені і пов'язані
із господарською діяльністю позивача.

Також у ході проведення перевірки
податковим органом встановлено
безпідставне включення позивачем до
складу валових витрат готівкових
коштів, отриманих з розрахункового
рахунку підприємця (поповнення
власного карткового рахунку), які не
підтверджені платіжними документами,
які б засвідчували факт продажу йому
товарів, надання послуг, а саме до
складу витрат підприємцем враховані
витрати, не підтверджені первинними
документами на загальну суму 111 500,00
грн.

У додатку 3 «Розшифровка зняття
готівкових коштів з розрахункового
рахунку» до Акту перевірки зазначені в
хронологічному порядку суми знятих
чистого доходу (дивідендів) у розмірі 35
500,00 грн. та відшкодування коштів на
закупівлю товарів, робіт та оплати
послуг у розмірі 76 000,00 грн.

Однак, з такими висновками податкового
органу суд не погоджується.

Щодо можливості зняття чистого доходу,
слід зазначити, що згідно п. 177.5 ст. 177 ПК
України фізичні особи-підприємці
подають до органу державної податкової
служби податкову декларацію за місцем
своєї податкової адреси за
результатами календарного року у
строки, встановлені цим Кодексом для
річного звітного податкового періоду,
в якій також зазначаються авансові
платежі з податку на доходи.

Отже, фізичні особи-підприємці мають
обов'язок щодо сплати зобов'язань з
ПДФО у встановлені строки, та дані
строки не залежать від виплати чистого
доходу фізичній особі-підприємцю.
Тобто, обмежень щодо зняття чистого
доходу з розрахункового рахунку чинним
законодавством не передбачено і
штрафних санкцій не передбачено на
відміну від виплати доходів іншим
категорія фізичних осіб - платникам
ПДФО.

Згідно п.п.177.5.1 п. 177.5 ст. 177 ПК України
авансові платежі з податку на доходи
фізичних осіб розраховуються
підприємцем самостійно, але не менш як
100 відсотків річної суми податку з
оподатковуваного доходу за минулий рік
(у співставних умовах), та сплачуються
до бюджету по 25 відсотків щокварталу
(до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і
до 15 листопада).

У разі зменшення суми отриманого
доходу за попередній календарний
квартал поточного року більше ніж на 20
відсотків у порівнянні з розрахунковою
очікуваною сумою доходу на такий
квартал платник податку має право
зменшити суму авансового платежу, що
підлягає сплаті у наступний строк,
встановлений цим підпунктом,
пропорційно зменшенню суми
зазначеного доходу. Для такого
зменшення суми авансового платежу
фізичною особою - підприємцем до
настання строку сплати такого
авансового платежу до контролюючого
органу подається заява у довільній
формі, що містить розрахунок зменшення
суми авансового платежу та коротке
пояснення обставин, що призвели до
зменшення суми отриманого доходу.

Відповідно до п.п. 177.5.3 п. 177.5 ст. 177 ПК
України остаточний розрахунок податку
на доходи фізичних осіб за звітний
податковий рік здійснюється платником
самостійно згідно з даними,
зазначеними в річній податковій
декларації, з урахуванням сплаченого
ним протягом року податку на доходи
фізичних осіб та збору за провадження
деяких видів підприємницької
діяльності на підставі
документального підтвердження факту
їх сплати.

Так, з графи 4 розділу І Додатку 5 до
податкової декларації про майновий
стан і доходи за 2011 рік слідує, що сума
знятого чистого доходу у розмірі 35 500,00
грн. не включалася до складу витрат, а
саме до вартості придбаних
товарно-матеріальних цінностей, що
реалізовані або використані у
виробництві продукції, які зменшують
виручку для обрахування податкових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб.

На підтвердження зазначених обставин
позивачем надано суду Перелік витрат (у
розрізі по видах витрат), що були
враховані при обчисленні поточного
зобов'язання з податку на доходи з
фізичних осіб Підприємця за 2011 рік.

На підставі викладеного суд дійшов
висновку, що відповідачем не доведено
факту включення позивачем суми знятого
з розрахункового рахунку чистого
доходу у розмірі 35 500,00 грн. до
вартості придбаних
товарно-матеріальних цінностей.

Щодо зняття з розрахункового рахунку
на закупівлю товарів, робіт, оплати
послуг коштів у сумі 76 000,00 грн., судом
встановлено, що ці кошти були зняті для
відшкодування господарських витрат,
понесених позивачем при закупівлі
необхідних товарно-матеріальних
цінностей за готівкові кошти у 2010 та 2011
роках.

Так, з матеріалів справи слідує, що дані
витрати були включені до складу витрат
у 2010 та 2011 роках при їх використанні на
виробництво готової продукції - меблів,
та вдруге не включалися до складу
витрат при обчисленні зобов'язань з
ПДФО за 2011 рік.

Відповідно до ст. 51 Цивільного кодексу
України до підприємницької діяльності
фізичних осіб застосовуються
нормативно-правові акти, що регулюють
підприємницьку діяльність юридичних
осіб, якщо інше не встановлено законом
або не випливає із суті відносин.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України від
16.07.1999 №996-ХІУ «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» первинні документи можуть
бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
фізичної особи - підприємця, від імені
якого складено документ; зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції; - посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Однак, суд звертає увагу на те, що для
підтвердження факту витрачання коштів
фізичної особою-підприємцем не
передбачено спеціального первинного
документу.

З матеріалів справи слідує, що позивач
має усі підтверджуючі документи щодо
витрачання готівкових коштів та мав
право зняти кошти для відшкодування
таких витрат.

Отже, доводи відповідача про
безпідставне включення позивачем до
складу валових витрат готівкових
коштів, отриманих з розрахункового
рахунку підприємця, які не
підтверджені платіжними документами, є
необґрунтованими.

Щодо встановлених порушень з податку
на додану вартість, суд зазначає
наступне.

Так, в Акті перевірки податковий орган
зазначив про порушення позивачем п. 198.3
ст. 198 ПК України в частині завищення
податкового кредиту на загальну суму
2 001,00 грн., а саме
включення до складу податкового
кредиту сум ПДВ у зв'язку з придбанням
товарів та послуг які не
використовуються в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності, а саме:

- у ПрАТ «Нова Лінія» придбано
будівельні матеріали по податковій
накладній від 11.04.2011 № 3611038 на суму 2 264,30
грн., у т.ч. ПДВ - 377,38 грн.;

- у ПФ «Анжіо» придбано будівельні
матеріали по податковій накладній від
15.07.2011 № 954 на суму 719,10 грн., у т.ч. ПДВ -
119,85 грн.;

- у ПФ «Анжіо» придбано будівельні
матеріали по податковій накладній від
27.07.2011 № 1772 на суму 630 грн., у т.ч. ПДВ - 105
грн.;

- у ПФ «Анжіо» придбано будівельні
матеріали по податковій накладній від
18.07.2011 № 1094 на суму 1 050,00 грн., у т.ч. ПДВ -
175,00 грн.;

- у ТОВ «Рітейл Електронікс» придбано
ноутбук Acer по податковій накладній від
27.07.2011 №3002 на суму 2 687,00 грн., у т.ч. ПДВ -
447,83 грн.;

- у ТОВ «Равіс» придбано послуги по
ремонту ноутбука з заміною запчастини
по податковій накладній від 10.11.2011 № 918
на суму 1 660,00 грн., у т.ч. ПДВ - 276,67 грн.;

- у ТОВ «Шина Плюс» придбано автогуму по
податковій накладній від 14.12.2011 № 7 на
суму 4 656,00 грн., у т.ч. ПДВ - 776,00 грн.

Однак, такі висновки податкового
органу є безпідставними, оскільки
судом було встановлено, що придбані
товари (послуги) були використані
позивачем у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
визначено, що податковий кредит - сума,
на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу;

Відповідно до п.185.1 ст. 185 ПК України
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з: постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України; з метою оподаткування
цим податком до імпорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг) з-під митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України, для їх
подальшого вільного обігу на території
України; постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України визначено
базу оподаткування, а саме база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України
встановлено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Датою виникнення права замовника на
віднесення сум до податкового кредиту
з договорів (контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до пункту
187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата
фактичного отримання замовником
результатів робіт (оформлених актами
виконаних робіт) за такими договорами
(контрактами).

Для товарів/послуг, постачання
(придбання) яких контролюється
приладами обліку, факт постачання
(придбання) таких товарів/послуг
засвідчується даними обліку.

Також, відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до ст. 39 цього Кодексу, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

У той же час податкові накладні, на
підставі яких позивачем сформовано
податковий кредит, копії яких
знаходяться в матеріалах справи,
відповідають вимогам, встановленим
статтею 201 ПК України.

Отже, висновки податкового органу про
порушення позивачем вимог абз. 2 п. 198.3
ст. 198 ПК України, що призвело до
заниження податку на додану вартість, є
безпідставними.

Відносно встановлених порушень щодо
неоприбуткування готівкових коштів,
суд зазначає наступне.

Порядок ведення касових операцій у
національній валюті України
підприємствами (підприємцями), а також
окремі питання організації банками
роботи з готівкою регулюється
Положенням про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, яке затверджено постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004 №637 (надалі - Положення).

Відповідно до пункту 1.2 Положення каса -
приміщення або місце здійснення
готівкових розрахунків, а також
приймання, видачі, зберігання
готівкових коштів, інших цінностей,
касових документів; касова книга -
документ установленої форми, що
застосовується для здійснення
первинного обліку готівки в касі;
оприбуткування готівки - проведення
підприємствами і підприємцями обліку
готівки в касі на повну суму її
фактичних надходжень у касовій книзі,
книзі обліку доходів і витрат, книзі
обліку розрахункових операцій.

Згідно п. 2.1 Положення підприємства
(підприємці), які відкрили поточні
рахунки в банках і зберігають на цих
рахунках свої кошти, здійснюють
розрахунки за своїми грошовими
зобов'язаннями, що виникають у
господарських відносинах, пріоритетно
в безготівковій формі, а також у
готівковій формі (з дотриманням чинних
обмежень) у порядку, установленому
законодавством України.

Відповідно до п. 2.2 Положення
підприємства (підприємці) здійснюють
розрахунки готівкою між собою і з
фізичними особами (громадянами
України, іноземцями, особами без
громадянства, які не здійснюють
підприємницької діяльності) через касу
як за рахунок готівкової виручки, так і
за рахунок коштів, одержаних із банків.
Зазначені розрахунки проводяться
також шляхом переказу готівки для
сплати відповідних платежів.

Підприємства (підприємці) здійснюють
облік операцій з готівкою у
відповідних книгах обліку.

Згідно п. 2.6 Положення уся готівка, що
надходить до кас, має своєчасно (у день
одержання готівкових коштів) та в
повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах
підприємств, які проводять готівкові
розрахунки з оформленням їх касовими
ордерами і веденням касової книги
відповідно до вимог глави 4 цього
Положення, є здійснення обліку готівки
в повній сумі її фактичних надходжень у
касовій книзі на підставі прибуткових
касових ордерів.

Відповідно до п. 1 Указу Президента
України від 12.06.1995 № 436/95 «Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки» у разі порушення юридичними
особами всіх форм власності, фізичними
особами - громадянами України,
іноземними громадянами та особами без
громадянства, які є суб'єктами
підприємницької діяльності, а також
постійними представництвами
нерезидентів, через які повністю або
частково здійснюється підприємницька
діяльність, норм з регулювання обігу
готівки у національній валюті, що
встановлюються Національним банком
України, до них застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафу за
неоприбуткування (неповне та/або
несвоєчасне) оприбуткування у касах
готівки - у п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми.

Зі змісту Акту перевірки слідує, що
позивачем 30.08.2011 на банківський рахунок
внесена торгова виручка у сумі 14 250,00
грн., яка не оприбуткована в книзі
обліку доходів та витрат (книга обліку
доходів та витрат підприємцем не
ведеться), чим порушено п. 2.6 Положенням
про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого Постановою Правління
Національного банку України віл 15.12.2004
№637.

Проте, як з даних Книги обліку доходів і
витрат ФОП ОСОБА_1, копії якої містяться
в матеріалах справи, слідує, що
позивачем внесено запис про суму
отриманого доходу за 30.08.2011 без ПДВ у
розмірі 11 875,00 грн. Вказана книга
зареєстрована в ДПІ у
Києво-Святошинському районі 29.03.2006.

При цьому будь-яких записів посадових
осіб податкового органу про те, що на
час проведення перевірки з 12.10.2012 по
25.10.2012 даних записів у книзі не було,
дана книга не містить.

Крім того, на підтвердження
оприбуткування торгової виручки
позивачем також надано суду копії
накладної від 30.08.2011 № 4, податкової
накладної від 30.08.2011 № 8 та банківської
виписки за 30.08.2011.

Відповідно до банківської квитанції
ПАТ «ВТБ Банк» від 30.08.2011 на банківський
рахунок внесено торгову виручку в
розмірі 14 250,00 грн., що є свідченням того,
що готівкові кошти в розумінні п. 2.6
Положення були належним чином
оприбутковані.

У той же час слід зазначити, що
несвоєчасне внесення запису в книгу
обліку доходів і витрат не можна
розцінювати як неоприбуткування
готівки, адже об'єктивною стороною
такого правопорушення, як
неоприбуткування готівки, є
приховування виручки, тоді як
проведення готівкових коштів через
банківський рахунок є свідченням їх
обліку, що виключає приховування
відповідної суми виручки. Тобто, ціль
оприбуткування була досягнута.

Таку ж позицію висловив і Вищий
адміністративний суд України по справі
№ К-23354/10 за позовом ЗАТ
«Макіївський хлібокомбінат» до
Макіївської ОДПІ про визнання нечинним
та скасування податкових
повідомлень-рішень.

Таким чином, позивачем оприбутковано
дохід за 30.08.2011 у сумі 14 250,00 грн., що
належним чином та своєчасно
відображено в Книзі обліку доходів.

У свою чергу, відповідачем не доведено
суду факт того, що позивачем не
здійснено або здійснено несвоєчасно
облік доходу за 30.08.2011, і не спростовані
доводи позивача, тому висновок
податкового органу про порушення
позивачем вимог пункту 2.6 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
№637 є безпідставним і таким, що не
відповідає дійсності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Всупереч
наведеним вимогам відповідач як
суб'єкт владних повноважень не довів
правомірності своїх дій.

Суд, дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, дійшов
висновку, що викладені в позовній заяві
доводи позивача щодо протиправності
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень є обґрунтованими, а
висновки податкового органу є
безпідставними та непідтвердженими
доказами, тому позовні вимоги про
визнання протиправними та скасування
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішення підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

До позовної заяви позивачем додано
докази сплати судового збору у сумі
1170,83 грн. (квитанції від 20.03.2013 № 367 та
від 22.01.2014 № N14WV44706), які підлягають
стягненню з Державного бюджету України
на його користь.

Керуючись ст.ст. 69-72, 86, 94, 98, 122, 158-163, 167, 186,
254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області Державної податкової служби
від 20.11.2012 № , № і № , та
від 07.02.2013 № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5)
судові витрати в сумі 1170 (одна тисяча
сто сімдесят) грн. 83 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лапій С.М.