Справа № 639/1871/13-а
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 р. Справа № 639/1871/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Курило Л.В. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання
Дудка О.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на постанову Жовтневого
районного суду м. Харкова від 16.04.2014р.
по справі № 639/1871/13-а

за позовом ОСОБА_4

до Адміністрації Жовтневого району
Харківської міської ради ,
Харківської міської ради треті
особи ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6

про визнання недійсним рішення органу
місцевого самоврядування,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Жовтневого районного суду
м. Харкова від 16.04.2014 р. позов ОСОБА_7
задоволено, визнано рішення
Виконавчого комітету Жовтневої
районної ради народних депутатів
Харківської області № 18-16 від 04.02.1992 р.
недійсним.

ОСОБА_3 (далі-третя особа), не
погодившись з рішенням суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 16.04.2014 р. та винести нову постанову,
якою у задоволенні вимог позивача
відмовити.

В обґрунтування вимог зазначає, що
судом не враховано обставин справи,
надано неправильну оцінку доказам, що
привело до невірного вирішення справи.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав вимоги апеляційної
скарги, проси її задовольнити.

Представник позивача та третя особа
ОСОБА_6 заперечували проти вимог
апеляційної скарги, вважають рішення
суду першої інстанції законним та
обґрунтованим.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників позивача та третіх осіб,
перевіривши рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
дослідивши докази по справі, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України
оскаржувана постанова переглянута в
межах апеляційної скарги.

Судом встановлено, що станом на 04.02.1992 р.
ОСОБА_3 та ОСОБА_8 були співвласники
домоволодіння по АДРЕСА_2, а ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 - співвласники домоволодіння
домоволодіння АДРЕСА_1.

За зверненням ОСОБА_3 до виконавчого
комітету Жовтневої районної ради
народних депутатів Харківської
області , останнім прийнято рішення №
18-16 від 04.02.1992 р. яким:

прийнято в експлуатацію житловий
будинок № «Б-2», площею 139,5 кв. м.,сарай
гараж тіл. «Л» розміром 13,85х5,5 м. на імя
ОСОБА_3 по АДРЕСА_2,

закріплено переуступку земельної
ділянки пл. 107 кв.м за рахунок
домоволодіння АДРЕСА_1, за
домоволодінням АДРЕСА_2,

зобов'язано ЖЕО Жовтневого району
видати ОСОБА_3 свідоцтво на право
власності.

З 1995р. ОСОБА_4 є власником 54/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, що
підтверджується договором дарування
від 21.07.1995 р. № 3-4521 (частка ОСОБА_10.).

Звертаючись до суду з позовом, позивач
посилався на те, що Рішенням № 18-16 від
04.02.1992 р. порушено його право
користування земельною ділянкою
домоволодіння НОМЕР_2, оскільки
фактична площа земельної ділянки є
меншою, ніж зазначено в технічних
документах . Також вважає, що рішенням
не зафіксовані змінені площі земельних
ділянок НОМЕР_2 та НОМЕР_1, не
встановлені лінійні розміри кожної зі
сторін земельної ділянки, відсутній
акт відводу зазначеної площі земельної
ділянки її закріплення на місцевості,
рішення не містить зазначення
власників домоволодінь. Вважає, що
колишній власник домоволодіння ОСОБА_10
не могла надати своєї згоди на
переуступку земельної ділянки,

На час отримання ним частини
домоволодіння фактична площа
земельної ділянки НОМЕР_1 становила 2 741
кв. м. згідно всієї технічної
документації на домоволодіння.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що рішення
виконкому порушує право позивача на
користування земельною ділянкою,
прийнято з порушенням вимог
законодавства.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про
місцеві Ради народних депутатів та
місцеве і регіональне самоврядування»
в редакції від 20.12.1990 р. виконавчий
комітет Ради народних депутатів є
виконавчим і розпорядчим органом
відповідної Ради, їй підпорядкованим
та підзвітним.

Відповідно до п. 2 ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 42 Закону
України «Про місцеві ради народних
депутатів та місцеве і регіональне
самоврядування» виконавчий комітет
сільської, селищної, міської Ради
народних депутатів відповідно до
частини третьої статті 32 цього Закону
здійснює повноваження, делеговані йому
державою: реєструє право власності і
право землекористування та договори на
оренду землі.

Виконавчий комітет міської (міста
обласного підпорядкування) Ради, крім
повноважень, перелічених у пункті 1
цієї-статті, здійснює такі
повноваження, зокрема, бере участь у
прийманні в експлуатацію інших
об'єктів, розташованих на відповідній
території.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про
місцеві Ради народних депутатів та
місцеве і регіональне самоврядування»
районна в місті Рада та її виконавчий
комітет здійснюють повноваження,
делеговані їм міською Радою та її
виконавчим комітетом, а також обласною
державною адміністрацією в обсязі,
необхідному для забезпечення
колективних потреб громадян району.
Районна в місті Рада та її виконавчий
комітет несуть відповідальність перед
міською Радою та її виконавчим
комітетом за виконання делегованих їм
повноважень. Делегування міською Радою
та її виконавчим комітетом окремих
повноважень районній у місті Раді та її
виконавчому комітету є обов'язковим.

Відповідно до ст.29 ЗК України (1990р.)
громадяни, яким жилий будинок і
господарські будівлі належать на праві
спільної власності, володіють
земельною ділянкою спільно. Володіння
нею визначається співвласниками
жилого будинку і господарських
будівель пропорційно розміру часток у
спільній власності на цей будинок та
будівлі.

Наступні зміни в розмірі часток у
спільній власності на жилий будинок і
господарські будівлі, що сталися у
зв'язку з прибудовою, надбудовою або
перебудовою, не тягнуть за собою змін
встановленого порядку володіння
ділянкою.

Угода про порядок володіння земельною
ділянкою є обов'язковою і для особи, яка
згодом придбає відповідну частку в
спільній власності на жилий будинок і
господарські будівлі.

Якщо згоди на володіння спільною
земельною ділянкою не досягнуто, спір
вирішується судом.

Судом, що на момент прийняття рішення
від 04.02.1992р. власниками домоволодіння
НОМЕР_2 були ОСОБА_3 та ОСОБА_8, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за заповітом від 23.05.1987р. та
технічним паспортом.

Власниками домоволодіння НОМЕР_1 були
ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право
власності за заповітом від 04.06.1985р. та
ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від
31.08.1990р.

На час прийняття рішення виконкому,
позивач учасником угоди про
переуступку не був, оскільки став
власником частини домоволодіння
НОМЕР_1 лише 01.07.1995р.

Сторонами по справі визнається, що з
моменту придбання позивачем частини
домоволодіння границі земельної
ділянки не змінювалися.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету від 04.02.1992р. між колишніми
власниками домоволодіння НОМЕР_2 та
НОМЕР_1 змінено користування земельною
ділянкою пл.107 кв.м. за рахунок
домоволодіння АДРЕСА_1, за
домоволодінням НОМЕР_2.

Доказів наявності спору користування
земельною ділянкою між колишніми
власниками домоволодіння НОМЕР_1 та
власником домоволодіння НОМЕР_1 до суду
не надано.

Колегія суддів зазначає, що угода про
порядок володіння земельною ділянкою є
обов'язковою і для ОСОБА_4, який згодом
придбав відповідну частку в спільній
власності на жилий будинок і
господарські будівлі.

Суд першої інстанції дійшов до
помилкових висновків щодо відсутності
угоди між колишніми власниками
домоволодіння та ОСОБА_11 взявши до
уваги лише покази свідків та
припущення позивача .

Належних та допустимих доказів
відсутності домовленості між
колишніми власниками домоволодіння
НОМЕР_1 та ОСОБА_3, матеріали справи не
містять.

Покази свідків ОСОБА_12.(чоловіка
померлої ОСОБА_9.) та ОСОБА_13 (родички
ОСОБА_9.) , надані суду першої інстанції ,
в підтвердження обставин відсутності
будь-якої обізнаності співвласників
домоволодіння НОМЕР_1 щодо переуступки
частки земельної ділянки колегія
суддів вважає неналежним доказом,
оскільки зазначені особи не були
учасниками угоди, та власниками
домоволодіння, проте як ОСОБА_3 на
момент винесення оскаржуваного
рішення був співвласником
домоволодіння. У суду відсутні
підстави не враховувати його покази
щодо наявності угоди про переуступку
користування земельною ділянкою.

З рішення виконкому вбачається, що
власник домоволодіння НОМЕР_1 не
заперечує проти переуступки земельної
ділянки.

Доказів на спростування зазнаних
обставин суду не надано, оскільки
документи, на підставі яких було
прийнято рішення від 04.02.1992р. в
архівній справі відсутні, що
підтверджується архівною довідкою
архівного відділу Харківської міської
ради від 05.04.2012р.

Доказів визнання недійсної зазначеної
переуступки землі між ОСОБА_10 та ОСОБА_3
позивачем не надано, а за загальним
правилом цивільного закону правочин є
дійсним, якщо не доведено протилежного.

Доводи суду та позивача, що фактичний
розмір переуступку земельної ділянки
є більшим, ніж зазначено в рішенні
виконкому, а саме складає 131 кв.м., а не 107
кв.м. , посилаючись на висновок
будівельно-технічної експертизи та
геодезичної зйомки, складений ТОВ "
Міським центром експертиз" 17.04.2012р.
колегія суддів вважає такими, що не
спростовують факту домовленості щодо
переуступки між колишніми власниками
домоволодіння НОМЕР_1 та ОСОБА_3

Доводи позивача, що ОСОБА_3 лише в 2007р.
набув право власності на будинок,
згідно рішення Жовтневого районного
суду м. Харкова від 19.04.2007 року колегія
суддів вважає такими, що не
спростовують правомірність рішення
Виконавчого комітету Жовтневої
районної ради народних депутатів
Харківської області № 18-16 від 04.02.1992 р. ,
оскільки рішення суду не містить
обставин, які стосуються спору по даній
справі.

Доводи суду першої інстанції, що
прийняттю спірного рішення
відповідача не передувала фіксація
змін площі земельних ділянок НОМЕР_2 та
НОМЕР_1, які утворились в результаті
переуступки; не встановлені лінійні
розміри кожної зі сторін земельної
ділянки, яка повинна була перейти в
користування власника домоволодіння
НОМЕР_2; та відсутність акту відводу
зазначеної площі земельної ділянки її
закріплення на місцевості колегія
суддів вважає необґрунтованими не
підтводежними належними доказами.

Доказів порушення процедури прийняття
рішення від 04.02.1992р. судом не
встановлено.

Колегія суддів погоджується з доводами
апеляційної скарги, що наявність
певних недоліків при складанні рішення
виконкому, а саме не зазначення в ньому
прізвища власника домоволодіння
НОМЕР_1 не призводить до
неправомірності самого рішення.

Крім того, суд першої інстанції
скасовуючи рішення від 04.02.1992р. в
повному обсязі безпідставно вийшов за
межі позовних вимог, оскільки
позивачем не заявлено вимог про
скасування цього рішення в частині
прийняття будинку в експлуатацію .

Колегія суддів зазначає, що
зафіксована рішенням виконавчого
органу переуступка земельної ділянки
між колишніми власниками
домоволодіння НОМЕР_2 та власником
будинку НОМЕР_1 для позивача, як
правонаступника майнових прав на
змінений розмір майна, є обов'язковим,
зважаючи на норми земельного
законодавства.

Належних доказів того, що після
проведеної переуступки земельної
ділянки ОСОБА_3 здійснив самовільне
захоплення землі, що відноситься до
домоволодіння НОМЕР_1, як то акти
обстеження земельної ділянки тощо,
позивачем не надано.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом ,
звернутися до адміністративного суду ,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Колегія суддів зазначає, що рішенням
виконавчого комітету від 04.02.1992р. права
позивача не порушені , оскільки на час
прийняття цього рішення він не був
суб'єктом спірних правовідносин.

Посилання на недотримання
відповідачем ст. 11, 12, 18, 19, 31 ЗК УРСР в
редакції станом на 04.02.1992 р., колегія
суддів вважає безпідставним, тому як
зазначені норми не стосуються умов
здійснення правочину переуступки
землі у належній формі.

Згідно зі ст. 49 Закону України «Про
місцеві ради народних депутатів та
місцеве і регіональне самоврядування»
виконавчий комітет Ради народних
депутатів у межах своїх повноважень
приймає рішення і видає розпорядження.
Рішення виконавчого комітету
приймаються більшістю від загального
складу виконавчого комітету.
Розпорядження виконавчого комітету
видаються від його імені головою
виконавчого комітету.

Колегія суддів вважає помилковим
висновок суду, що відповідач не мав
повноважень на винесення
оскаржуваного рішення.

Виконавчий комітет Жовтневої районної
ради народних депутатів Харківської
області станом на 04.02.1992 р. мав
делеговані повноваження
представницького органу
самоврядування Харкова - міста
обласного значення з районним поділом.

Враховуючи приписи ст. 31, п. 2 ч. 1, п. 8 ч. 2
ст. 42 , ст. 50 Закону України «Про місцеві
Ради народних депутатів та місцеве і
регіональне самоврядування»,
відповідач мав повноваження на
прийняття рішення від 04.02.1992 р., яким
прийнято в експлуатацію житловий
будинок третьої особи, закріплено
переуступку земельної ділянки , а тому,
рішення виконавчого комітету
Жовтневої районної Ради народних
депутатів Харківської області від
04.02.1992 р. №18-16 є правомірним, винесеним в
межах повноважень.

Оскільки за наслідками судового
розгляду не встановлено порушення
відповідачем прав, свобод або
інтересів позивача, колегія суддів
вважає, що постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню, а в
задоволені позову ОСОБА_4 слід
відмовити.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.202 КАС України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
2 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м.
Харкова від 16.04.2014р. по справі №
639/1871/13-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволені позову ОСОБА_4 відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Русанова
В.Б.Судді(підпис) (підпис) Курило Л.В.
Присяжнюк О.В. Повний текст постанови
виготовлений 20.06.2014 р.