Справа № 872/14911/13
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2014 рокусправа № 804/3329/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Поплавського В.Ю.

суддів:
Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового
засідання: Пасічника А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Дніпропетровська ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 14
червня 2013 року по справі № 804/3329/13-а за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 28.01.2013 року на суму 21 668,00 грн., в тому
числі: за основним платежем 21 667,00 грн.
та за штрафними санкціями 1,00 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 14
червня 2013 року адміністративний позов
задоволено у повному обсязі. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби № від 28.01.2013
року на суму 21 668,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову суду, оскільки вважає, що
вона винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, колегія
суддів приходить висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з
16.01.2013 по 18.01.2013 працівниками Державної
податкової інспекції в Ленінському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби проведено
документальну невиїзну перевірку
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з
питання правомірності формування
податкового кредиту в податковій
декларації з податку на додану
вартість за період з 01.05.2011 року по
31.05.2011 року по взаємовідносинах з ТОВ
«Агростройперспектива», за
результатами якої складено акт від
18.01.2013 року №119/17-2/НОМЕР_3.

Вказаним актом зафіксовано наступні
порушення:

- наявність ознак відсутності факту
реального здійснення господарських
операцій між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ
"Агростройперспектива" у травні 2011
року;

- порушення п.198.2, п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1
ст. 201 Податкового кодексу України, п.3
ст.5, п.1 ст.7 Господарського кодексу
України, в результаті чого
донараховано податку на додану
вартість за травень 2011 року всього у
сумі 21 667 грн.

28.01.2013 року за результатом проведеної
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість у розмірі 21
668,00 грн.

В ході перевірки ФОП ОСОБА_1 не
підтверджено фактичне здійснення
господарської операції з ТОВ
«Агростройперспектива» у травні 2012
року. В акті перевірки податковим
органом зазначено, що, оскільки
придбаний у ТОВ
«Агростройперспектива» товар на час
проведення перевірки, не реалізовано,
ТОВ «Агростройперспектива» є
«транзитером», тому «вигодонабувачем»
виступає ФОП ОСОБА_1

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про помилковість таких висновків
податкового органу.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту відповідно до п.
198.1 ст. 198 Податкового кодексу України
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Як свідчать матеріали справи і не
заперечується сторонами, у періоді, що
перевірявся, позивач мав
правовідносини з ТОВ
«Агростройперспектива».

Між позивачем (Покупець) та ТОВ
«Техноармприбор» (Постачальник)
укладений договір поставки продукції
від 01.05.2011 № 133/1, відповідно до якого
Постачальник зобов'язується поставити
продукцію відповідно до специфікації,
а Покупець зобов'язується прийняти
продукцію та оплатити її на умовах
цього договору.

Фактичне виконання вказаного договору
підтверджується податковими
накладними, рахунками, накладними,
товаро-транспортними накладними, які
були виписані на виконання умов
вказаного договору, що свідчить про
належним чином виконані зобов'язання
сторін за вищезазначеним договором.

В подальшому, отриманий за договором з
ТОВ «Агростройперспектива» товар
використаний позивачем у
господарській діяльності, що
підтверджується договором поставки
продукції № 151/02-2011 від 26.01.2011, укладеним
з ЗАТ «Пологівський
маслоекстракційний завод», а також
складеними на його виконання
рахунками-фактурами, видатковими
накладними, податковими
накладними,довіреностями, виписками з
банківського рахунку.

Перелічені вище документи, містять всі
обов'язкові реквізити, що передбачені
ст.9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», в розумінні вказаного Закону
є первинними, такими, що підтверджують
здійснення відповідної господарської
операції.

Податкові накладні, на підставі яких
позивачем суми податку на додану
вартість включені до складу
податкового кредиту, складені ТОВ
«Агростройперспектива» у
відповідності до вимог ст. 201
Податкового кодексу України.

На момент укладення та реалізації
вказаного вище договору контрагент
позивача - ТОВ «Агростройперспектива»
мало зареєстровані у встановленому
порядку установчі документи та
цивільну дієздатність згідно з чинним
законодавством, було зареєстровано як
платник податку на додану вартість.

Наявними в матеріалах справи первинним
документами підтверджено реальність
здійснення господарських операцій між
позивачем та ТОВ
«Агростройперспектива».

Посилання відповідача на той факт, що
укладений з ТОВ
«Агростройперспектива» договір має
ознаки нікчемності, не створює
юридичних наслідків та здійснений без
мети настання реальних наслідків не
приймається колегією суддів до уваги
зважаючи на наступне.

Законодавчо встановлені вимоги,
необхідні для чинності правочину (ст.203
ЦК України), позивачем та його
контрагентами дотримані. Також
господарські зобов'язання з поставки
товару не містять ознак фіктивності
(вчинених без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
відповідними правочинами). Крім того,
відповідно до ст.234 Цивільного кодексу
України фіктивний правочин визнається
судом недійсним.

Відповідачем вказана норма
законодавства не врахована, належні
докази на підтвердження викладених в
акті перевірки доводів щодо
відсутності фактичного здійснення
господарських операцій з поставки
товарів, виконання робіт відповідачем
не зазначені, суду не подані. Жодний
документ, який в установленому порядку
встановлював би відповідні факти та
був обов'язковим для застосування на
всій території України, в матеріалах
справи відсутній.

Дії позивача та його контрагента,
вчинені на виконання вказаного вище
договору, направленні саме на
створення наслідків, які обумовлені
правовою природою договорів такого
виду.

Також укладений позивачем з ТОВ
«Агростройперспектива» договір не
містить умов та ознак, які б свідчили
про їх суперечність інтересам держави
та суспільства або порушували
публічний порядок.

Чинним законодавством України не
передбачено обов'язку сторони договору
перевіряти повноваження контрагента
на підписання первинних
бухгалтерських та податкових
документів, як і не передбачено
відповідальності сторони договору за
порушення її контрагентом вимог
чинного законодавства при укладанні
договору. У тому випадку, якщо не
доказано обізнаності сторони договору
про факт порушення законодавства його
контрагентом на момент укладання
договору, вважається, що така сторона
діяла правомірно.

Колегією суддів встановлено, що
укладений позивачем з ТОВ
«Агростройперспектива» договір
відповідає вимогам чинного
законодавства України, має своїм
наслідком зміну у майновому стані
учасників правочину, є економічно
виправданим, а факт виконання
господарських зобов'язань сторін
підтверджується первинними та
податковими документами.

Належні докази, які б свідчили про
порушення з боку контрагента позивача -
ТОВ «Агростройперспектива», які б
позбавляли позивача права на
віднесення відповідних сум до
податкового кредиту відповідачем не
подані, в матеріалах справи такі докази
відсутні.

Відповідач, зробивши в акті перевірки
висновок про нікчемність правочину, не
міг керуватися лише припущеннями щодо
фіктивності (нікчемності) укладеного
договору, його позиція про те, що цей
правочин очевидно суперечать
інтересам держави, не підкріплені
належними доказами, зокрема, рішеннями
суду.

Посилання відповідача на факти,
виявлені податковим органом та
зафіксовані у відповідних актах
перевірки стосовно ТОВ
«Агростройперспектива», не
приймається колегією суддів до уваги,
оскільки інформація, що міститься в
матеріалах перевірки стосовно
вказаного підприємства, за
встановлених вище фактичних обставин
не може бути підставою для висновку про
недійсність укладених позивачем з ТОВ
«Агростройперспектива» правочинів.

Виходячи з вищевикладеного,
вбачається, що позивачем як
отримувачем товарів виконані всі
законодавчо передбачені умови для
віднесення вартості цих товарів до
валових витрат, сум податку на додану
вартість - до складу податкового
кредиту у відповідних (податкових)
періодах.

Також колегія суддів зазначає, що
добросовісний платник податків, який в
силу покладеного на нього законом
обов'язку щодо сплати податків, зборів
вступає у зв'язку з цим у відповідні
правовідносини з державою, не може
нести відповідальність за невиконання
чи неналежне виконання такого
обов'язку іншими платниками податків.
Слід врахувати і те, що якщо контрагент
не виконував свої зобов'язання перед
державою та податковим органом, то це
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення добросовісного платника
податку права на віднесення сплачених
ним у ціні виконаних робіт сум податку
на додану вартість до податкового
кредиту, якщо останній виконував усі
передбачені законом умови щодо цього
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Отже у відповідача відсутні правові
підстави для зменшення податкового
кредиту з податку на додану вартість.

Виходячи з наведених вище норм, колегія
суддів вважає позовні вимоги
обґрунтованими, оскаржуване податкове
повідомлення-рішення підлягає
визнанню протиправними та скасуванню.

Під час розгляду даної
адміністративної справи судом першої
інстанції в з'ясовано усі обставини,
які мають значення для справи, ухвалено
законне та обґрунтоване рішення про
задоволення позову.

Доводи, викладені відповідачем в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Передбачених статтею 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції та ухвалення нового
судового рішення не вбачається, у
зв'язку з чим колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 КАС України,
суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Дніпропетровська головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 14
червня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого Адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 4 червня 2014
року.

Головуючий:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
С.В. Сафронова

Суддя:
Д.В. Чепурнов