Справа № 2-а-1008/11/0209
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-1008/11/0209
Головуючий у 1-й інстанції: Слободяний
Суддя-доповідач: Граб Л.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Граб Л.С.

суддів: Боровицького О. А. Сапальової
Т.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Козятині Вінницької області на
постанову Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 12 серпня 2011 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Козятині Вінницької області про
перерахунок пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із позовом до управління
Пенсійного фонду України м. Козятина
Вінницької області, в якому просила
визнати дії відповідача щодо невиплати
державної соціальної допомоги як
дитині війни 30% надбавки з 01.01.2006 року по
теперішній час незаконними; стягнути з
управління Пенсійного фонду України м.
Козятина Вінницької області
недоплачену надбавку в сумі 1076,40 грн.

Постановою Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 23 вересня 2011 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивачка подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги, посилаючись при цьому
на неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин, які мають
значення для справи.

Сторони, будучи належним чином
повідомленими про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, у
судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, а також
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, давши правову
оцінку обставинам у справі, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що апеляційну скаргу слід
задовольнити, а постанову
Козятинського міськрайонного суду
Вінницької області від 23 вересня 2011
року - скасувати, виходячи з наступного.

Позивачка є особою, що належить до
соціальної категорії громадян "діти
війни" в розумінні статті 1 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", а відтак, на неї повністю
розповсюджуються всі пільги та
соціальні гарантії, передбачені
вищезазначеним Законом України.

Згідно статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" особам,
що належать до соціальної категорії
громадян "діти війни", з 01.01.2006 року
відповідач повинен був нараховувати та
виплачувати щомісячне підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений статтею 28 Закону України
"Про загальнообовязкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №
1058, згідно якої мінімальна пенсія за
віком дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб
щорічно встановлюється Законом
України "Про Державний бюджет України"
на відповідний рік.

На момент звернення позивачки до суду
нарахування підвищення до її пенсії в
розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком, відповідно до положень статті 6
вищезазначеного Закону відповідачем
не здійснено, у звязку з чим остання
звернулася до суду за захистом своїх
прав.

Всупереч статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
позивачці щомісячне підвищення до
пенсії виплачувалась відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року №530.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України "Про
соціальний захист дітей війни" має вищу
юридичну силу в порівнянні з
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року №530. Отже,
відповідач неправомірно виплачував
щомісячне підвищення до пенсії в
меншому розмірі, ніж це передбачено
статтею 6 зазначеного Закону.

Своїми діями відповідач допустив
звуження змісту та обсягу прав та
свобод позивачки, передбачених статтею
22 Конституції України, в якій
зазначено, що права і свободи людини і
громадянина, закріплені цією
Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Виходячи з приписів частини 2 статті 152
Конституції України та дати ухвалення
рішень Конституційним Судом України,
колегія суддів погоджується з
висновками суду, щодо наявності у
відповідача обовязку нараховувати та
сплачувати позивачці підвищення до
пенсії, передбачене статтею 6 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни", в розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком.

Також безпідставним є посилання
відповідача на відсутність бюджетного
фінансування встановленого дітям
війни підвищення пенсії, оскільки
реалізація особою права, що повязане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена в залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського Суду з прав людини у
справі "Кечко проти України").

Законом України від 14.06.2011 року «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет на 2011 рік», який
набрав чинності 19.06.2011 року,
встановлено, що у 2011 році норми і
положення статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.
Постановою КМ України від 06.07.2011 року
№745, яка набрала чинності 23.07.2011 року,
встановлено, що "дітям війни"до пенсії
або щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення проводиться в
розмірі 49,8 грн.

Таким чином, у частині визначення
розмірів підвищення до пенсії як
дитині війни за період до 23.07.2011 року
слід застосовувати норми ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», а в подальшому - вимоги Закону
України "Про внесення змін до Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2011 рік"" від 14.06.2011 року та постанови
Кабінету Міністрів України № 745 від
06.07.2011 року.

Однак, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2, суд першої
інстанції не звернув на це увагу, а
також на положення ст. 99 КАС України,
якою визначено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

В свою чергу, враховуючи вищевказані
строки звернення позивачки до суду
право останньої на отримання пенсії в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком, як дитині війни підлягає
захисту за період з 07.12.2010 року по день
припинення права на позивачки на таку
доплату до пенсії (22.07.2011 р.), оскільки
позов подано до суду 07.06.2011 року.

В силу приписів ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

При цьому, питання про поновлення чи
відмову в поновленні процесуального
строку вирішується в порядку,
передбаченому ст. 102 КАС України.

Таким чином, враховуючи всі обставини у
справи, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції позов в частині вимог,
які стосуються періоду починаючи з
01.01.2006 року по 14.10.2010 року, ще на стадії
відкриття провадження у справі повинен
був залишити без розгляду, та
продовжувати розгляд справи по суті
тільки щодо вимог, заявлених в межах
шестимісячного строку.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене та положення ст.
195 КАС України, беручи до уваги надане
суду апеляційної інстанції право
перегляду рішень суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нової
постанови про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Козятині
Вінницької області задовольнити
частково .

Постанову Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 12 серпня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Козятині Вінницької області про
перерахунок пенсії, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2
частково.

Визнати протиправною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України у
м. Козятині Вінницької області щодо не
нарахування та невиплати ОСОБА_2
підвищення до пенсії, передбаченого ст.
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» з 07.12.2010 року по 22.07.2011
року.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Козятині Вінницьької
області нарахувати та виплатити ОСОБА_2
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком згідно ч.1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов"язкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням проведених
виплат, починаючи з 07.12.2010 року і по
день припинення такого права, тобто до
22.07.2011 року.

Позовні вимоги за період з 01 січня 2006
року по 06 грудня 2010 року залишити без
розгляду.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Граб Л.С.

Судді
Боровицький О. А.

Сапальова Т.В.