Справа № К/9991/16288/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/16288/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 10 грудня 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 03 березня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Харківської митниці,
Харківської обласної митниці про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 10 грудня 2010
року залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03 березня
2011 року відмовлено в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 до Харківської
митниці, Харківської обласної митниці
про визнання дій протиправними щодо
відмови видати позивачу спадкові речі
та зобов'язання передати позивачу
контейнер зі спадковими речами, який
задекларований відповідно до митної
декларації від 30 липня 2009 року та
надійшов на адресу позивача.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями у справі, позивач звернувся з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, 16.06.2009 року на митну
територію України був пропущений
контейнер з домашніми речами, який
слідував на ім'я ОСОБА_4. З опису
вантажу, що надсилався позивачу за
станції відправлення Можга Горківська
до станції призначення Харків-Балашов,
вбачається, що в контейнері позивача
містяться: холодильник 2х камерний
"Атлант" - 1 шт., телевізор "Самсунг" б/у -
1шт., пральна машина "Індезіт" б/у - 1шт.,
комод б/у - 1шт., трюмо б/у - 1шт., підвісна
кухонна шафа б/у - 1шт., світильник б/у -
1шт., тумба під телевізор б/у - 1шт., столи
журнальні б/у - 2шт., ящик з каструлями та
дрібницями) б/у - 1шт., ящик вузький за
сковородою)-б/у - 1шт., дзеркало б/у - 1шт.

21.08.2009 року позивач надала до багажного
сектору м/п "Харків-залізничний"
Харківської митниці документи на
вищезазначені речі.

22.09.2002 року (вх.12795/35-14) позивач
звернулась до Харківської митниці з
заявою про видачу контейнеру з речами
без оподаткування.

29.09.2009 року за №37/02-7835 відповідачем була
надана відповідь щодо роз'яснення
порядку отримання речей.

12.10.2009 року позивач звернулась до
Харківської митниці із заявою про
перевантаження речей із контейнера
Російської Федерації в український
контейнер.

14.10.2009 року речі були перевантажені, про
що був складений відповідний акт.

Відмовляючи в позові суди попередніх
інстанцій виходили з того, що позивачем
не надано документів на підтвердження
складу спадщини на предмети, які
переміщуються нею у контейнері через
митний кордон України, що позбавляє
його права на звільнення від
оподаткування предметів, що
переміщується через митний кордон
України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої та апеляційної
інстанції з огляду на їх правомірність
та обґрунтованість.

Так, частиною 1 статті 40 Митного кодексу
України визначено, що митному контролю
підлягають усі товари, які
переміщуються через митний кордон
України.

Згідно ч.1 ст. 41 Митного кодексу України
митний контроль здійснюється
посадовими особами митного органу,
зокрема, шляхом проведення митного
огляду.

На підставі ч.13 ст.71 Митного кодексу
України за митне оформлення товарів
поза місцем розташування митних
органі, митними органами із
заінтересованих осіб справляється
плата в порядку та у розмірах,
визначених постановою КМУ від 18.01.2003
№93.

Тобто, з особи, що переміщує товари
через митний кордон України, на
підставі її письмового звернення до
керівника митниці проведення такого
оформлення справляється плата в
порядку та у розмірах, встановлених
постановою КМУ від 18.01.2003 року.

Відповідно до статті 87 Митного кодексу
України позивач є декларантом,
оскільки їй належить товар, що
переміщується через митний кордон
України, тому на неї розповсюджуються
всі обов'язки декларанта, визначені
статтею 88 Митного кодексу України, а
саме: декларант виконує всі обов'язки і
несе у повному обсязі
відповідальність, передбачену цим
Кодексом, незалежно від того, чи він є
власником товарів і транспортних
засобів, які переміщуються через
митний кордон України, митним брокером
чи іншою уповноваженою особою
здійснити декларування товарів і
транспортних засобів відповідно до
порядку, встановленого цим Кодексом; на
вимогу митного органу пред'явити
товари і транспортні засоби для
митного контролю і митного оформлення;
надати митному органу передбачені
законодавством документи і відомості,
необхідні для виконання митних
процедур; сплатити податки і збори.

Вартість товару, який слідував на ім'я
позивача у контейнері, заявлена
позивачкою до митного контролю та
оформлення, складає 8750 російських
рублів, а загальна вага 2600,00 кг.

Відповідно до статті 252 Митного кодексу
України, товари, які ввозяться
громадянами на митну територію
України, підлягають оподаткуванню в
порядку та на умовах, визначених
законами України.

Дія частини першої цієї статті не
поширюється на: предмети, які ввозяться
(пересилаються) громадянами і входять
до складу спадщини, відкритої за межами
митної території України на користь
резидента, у разі підтвердження складу
спадщини органами, що вчиняють
нотаріальні дії у країні її відкриття.
Зазначене підтвердження підлягає
легалізації у консульських установах
України, що діють у відповідній країні.

Це правило не поширюється на документи,
складені за участю властей/або входять
до них/, держав - учасниць міжнародних
договорів, в яких приймає участь
Україна.

Не вимагається повної консульської
легалізації-документів, що надходять з
держав, які приєднались до Конвенції
про правову допомогу та правові
відносини у цивільних, сімейних і
кримінальних справах від 22.01.1993 року у
м. Мінську, в тому числі з Російської
Федерації.

Згідно зі ст. 249 Митного кодексу України
визначено, що митна вартість товарів,
які переміщуються громадянами через
митний кордон України, для цілей
нарахування податків і зборів
визначається на підставі заяви
власника цих товарів чи уповноваженої
ним особи за умови надання
підтверджувальних документів
(товарних чеків, ярликів тощо), які
можна ідентифікувати з наявними
товарами. При визначенні митної
вартості товарів, які переміщуються у
несупроводжуваному багажі та
вантажному відправленні, крім вартості
самих товарів враховується вартість їх
страхування та перевезення (фрахту) до
моменту перетинання ними митного
кордону України.

За відсутності таких підтверджень або
у разі наявності обґрунтованих
сумнівів щодо достовірності
відомостей стосовно заявленої
вартості митні органи визначають митну
вартість самостійно, на підставі ціни
на ідентичні або подібні (аналогічні)
товари та відповідно до вимог цього
Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 252 Митного кодексу
України звільняється від
оподаткування товари, сукупна вартість
яких не перевищує суму еквівалентну 200
євро, але при цьому слід враховувати, що
товари, які ввозяться громадянами на
митну територію України підлягають
оподаткуванню в порядку і на умовах,
визначених законами України.

Порядок оформлення та умови ввезення
товару громадянами встановлено
Законом України від 13.09.2001 року №2681-ІІІ
"Про порядок ввезення (пересилання) в
Україну, митного оформлення й
оподаткування особистих речей, товарів
та транспортних засобів, що ввозяться
(пересилаються) громадянами на митну
територію України", який відповідає
принципам, закладеним у Законі України
від 25.06.1991 року №1251-ХІІ "Про систему
оподаткування"

Враховуючи те, що Закон №2681-ІІІ є
законом про оподаткування, до товарів,
які переміщуються через митний кордон
України позивачем, застосовуються
норми Закону №2681-ІІІ,
нормативно-правові акти України,
прийняті на виконання положень цього
Закону.

Статтею 4 Закону №2681-ІІІ визначено, що
оподаткування товарів, які
безпосередньо ввозяться
(пересилаються) громадянами в не
супроводжувальному багажі, сумарна
митна вартість яких перевищує 1000 євро
та/або загальна вага яких перевищує 100
кг, здійснюється за умови оформлення
вантажної митної декларації та митного
оформлення в порядку, передбаченому
для суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності у разі здійснення операцій
з імпорту, з поданням дозволів
(ліцензій) та сертифікатів
відповідності чи свідоцтв про визнання
іноземного сертифіката, у випадках,
установлених законодавством для
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності.

Звільнення від оподаткування товарів і
транспортних засобів при ввезенні на
митну територію передбачено статтею 8
Закону №2682-ІІІ.

Таким чином, позивачем не надано
документів на підтвердження складу
спадщини на предмети, які
переміщуються нею у контейнері через
митний кордон України.

Отже, для отримання права на звільнення
від оподаткування предметів, що
переміщується через митний кордон
України позивачу необхідно
представити до Харківської митниці
документи, що підтверджують склад
спадщини за законом, відкритої за
межами України на користь
громадянина-резидента органами, що
вчиняють нотаріальні дії в країні її
відкриття, безпосередньо на ці
предмети.

Для видачі контейнеру, позивачу
необхідно, у відповідності зі ст.4
Закону №2681-ІІІ, подати вантажну митну
декларацію, форма якої затверджена
постановою кабінету міністрів України
від 09.0.6.1997 року №574 та інші необхідні
документи, подання яких передбачено
законодавством України, а також
сплатити всі податки, що будуть
нараховані за цією декларацією.

Таким чином, право на спадщину на той
товар, що знаходиться у контейнері,
ніяким документом не підтверджено.

При цьому, як вірно враховано судами
попередніх інстанцій, свідоцтво про
право власності на 1/2 частини квартири
в Росії, яка була дарована позивачу
13.09.2007 року не може бути підставою для
звільнення від оподаткування товару,
що знаходиться у контейнері.

Отже, відповідач в спірних
правовідносинах діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
визначений чинним законодавством
України, а тому правових підстав для
задоволення позовних вимог не
вбачається.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій
оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для їх
скасування не вбачається. Доводи
касаційної скарги висновків судів
попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 10
грудня 2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 03 березня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: