Справа № 826/5481/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02 червня 2014 року 11 год. 13
хв. № 826/5481/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Данилишина В.М., при секретарі судових
засідань Приходько О.В., за участю
представників позивача та відповідача,
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "А Логістик" до
державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправними та
скасування рішень відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у судовому
засіданні 02 червня 2014 року проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 23 квітня 2014 року надійшов
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "А Логістик" (далі -
позивач) до державної податкової
інспекції в Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві (далі - відповідач) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
відповідача від 28 листопада 2013 року №
, № , № та від 11 лютого
2014 року № (далі - оскаржувані
рішення).

В обґрунтування позову представник
позивача зазначив, що оскаржувані
рішення є протиправними та підлягають
скасуванню, оскільки їх прийнято
відповідачем на підставі висновків,
зроблених за результатами перевірки,
які не відповідають фактичним
обставинам.

Ухвалою суду від 25 квітня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

До суду 07 травня 2014 року через
канцелярію від представника позивача
надійшли письмові клопотання про
витребування у відповідача письмових
доказів та про виклик свідка для допиту
у судовому засіданні, які у судовому
засіданні 12 травня 2014 року
протокольною ухвалою суду, згідно з ч. 3
ст. 71, ст. 133 КАС України, залишено без
задоволення у зв'язку з відсутністю
обґрунтованих підстав.

У ході судового розгляду справи
представники позивача підтримали
позов та просили задовольнити його
повністю.

Представники відповідача не визнали
позов та просили відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову, наданих суду у судовому
засіданні 12 травня 2014 року. Пояснили, що
оскаржувані рішення є правомірними та
не підлягають скасуванню, оскільки їх
прийнято відповідачем у зв'язку з
виявленням під час перевірки позивача
порушень ним податкового
законодавства.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем у період із 12 вересня по 23
жовтня 2013 року проведено перевірку
позивача, за результатами якої 30 жовтня
2013 року складено акт № 640/26-54-22-03/31112217
про результати документальної
планової виїзної перевірки позивача з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період із 01 січня по 31
грудня 2012 року, валютного та іншого
законодавства (далі - акт перевірки),
відповідно до висновків якого,
позивачем:

- занижено податок на прибуток у
загальному розмірі 3591368,00 грн., у тому
числі за: 2012 рік - 3364718,00 грн., а також
завищено від'ємне значення об'єкта
оподаткування з податку на прибуток у
загальному розмірі 1625625,00 грн., у тому
числі за І квартал 2012 року - 67410,00
грн.; ІІ квартал 2012 року - 446531,00 грн.; ІІІ
квартал 2012 року - 1111684,00 грн., чим
порушено пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п.п. 16.1, 16.3,
пп. 16.4.9 п. 16.4 ст. 16, пп. 20.1.2, 20.1.5 п. 20.1 ст.
20, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.3, 139.1.9
п. 139.1 ст. 139, п. 144.1 ст. 144, п. 145.1 ст. 145, ст. 146
Податкового кодексу України (далі - ПК
України; у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин);

- занижено податок на додану вартість
(далі - ПДВ) у загальному розмірі
1174463,00 грн., у тому числі за: січень 2012
року - 123956,00 грн.; лютий 2012 року - 118595,00
грн.; березень 2012 року - 100106,00 грн.;
квітень 2012 року - 126982,00 грн.; травень 2012
року - 99343,00 грн.; червень 2012 року - 132171,00
грн.; липень 2012 року - 95465,00 грн.; серпень
2012 року - 106620,00 грн.; вересень 2012 року -
70358,00 грн.; жовтень 2012 року - 81127,00 грн.;
листопад 2012 року - 46630,00 грн.; грудень 2012
року - 73110,00 грн., чим порушено пп. 14.1.36 п.
14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п.п.
198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.2 ст. 200 ПК
України.

За результатами розгляду заперечень в
адміністративному порядку, висновки
акту перевірки залишені без змін.

На підставі акту перевірки, 28 листопада
2013 року відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
, яким позивачу зменшено від'ємне
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток у розмірі 1625625,00
грн., а також оскаржувані рішення: №
, яким позивачу збільшено грошове
зобов'язання з ПДВ у розмірі 1174463,00 грн.
за основним платежем та у розмірі 587231,50
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами); № , яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 3910490,00 грн. за основним платежем
та у розмірі 1955245,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами); №
, яким до позивача застосовано
штрафні (фінансові) санкції (штраф) у
розмірі 131424,66 грн.

За результатами адміністративного
(досудового) оскарження, податкове
повідомлення-рішення №
скасовано, а оскаржувані рішення
залишені без змін.

У зв'язку з викладеним, 11 лютого 2014 року
відповідачем прийнято оскаржуване
рішення № (форма "П"), яким
позивачу зменшено від'ємне значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 1625625,00 грн.

Суд не погоджується з доводами
представників позивача щодо наявності
підстав для задоволення позову,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів та аналізу наступних
положень і обставин.

Так, згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п.
75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи
мають право проводити відповідно до
законодавства перевірки і звірки
платників податків (крім Національного
банку України), у тому числі після
проведення процедур митного контролю
та/або митного оформлення.

Документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

Документальна планова перевірка
проводиться відповідно до
плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Стосовно прийняття відповідачем
оскаржуваних рішень суд зазначає
наступне.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що
позивачем у ході перевірки не надано у
повному обсязі первинних документів на
підтвердження задекларованих сум
доходів та витрат, що враховувались при
визначенні об'єкта оподаткування та
відображались у податковій звітності,
а також податкового зобов'язання і
податкового кредиту, суми яких
відображені у податкових деклараціях з
ПДВ за період із 01 січня по 31 грудня 2012
року.

Відповідачем на адресу позивача
направлялись письмові запити:

- від 17 вересня 2013 року № 7060/10/26-54-22-03-19
про надання переліку пов'язаних осіб
позивача у розумінні п. 1.26 ст. 1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" та пп. 14.1.159 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, а також інформації щодо питань
дотримання позивачем податкового,
валютного та іншого законодавства у
відносинах із пов'язаними особами за
період з 01 січня по 31 грудня 2012 року. За
результатами розгляду вказаного
запиту позивач листом від 07 жовтня 2013 №
9022/10 повідомив відповідача, що
ліквідаційна комісія не має ні
інформації, ні документів про перелік
пов'язаних осіб позивача та
взаємовідносин з ними;

- від 17 вересня 2013 року №
7061/10/26-54-22-03-19 про проведення у ході
планової перевірки інвентаризації
основних фондів, товарно-матеріальних
цінностей, грошових коштів, на який
позивачем листом від 07 жовтня 2013 року №
9024/10 повідомлено, що
товарно-матеріальні цінності, які
належать позивачу, зберігаються у
складських приміщеннях, що розташовані
за адресою: Київська область,
Києво-Святошинський район, село
Софіївська Борщагівка, вулиця Леніна,
114, літери Б, В, Г, загальною площею 10689,15
кв.м. (далі - складські приміщення). У
вказаному листі також зазначено, що
товариство з обмеженою
відповідальністю "СНВК Юпітер" (далі -
ТОВ "СНВК Юпітер"), яке є орендодавцем
складських приміщень, перешкоджає
співробітникам позивача доступу до
таких приміщень як орендаря.

У зв'язку з викладеним, на адресу TOB
"СНВК Юпітер" направлено письмовий
запит щодо підтвердження
взаємовідносин із позивачем, на який
вказаним товариством надано відповідь
від 10 жовтня 2013 року № 9376/10, у якій
зазначено про те, що до складських
приміщень, які орендує позивач, TOB "СНВК
Юпітер" надає вільний доступ, а також
повідомлено, що 18 вересня 2013 року
складські приміщення, які орендуються
позивачем, відвідали голова
ліквідаційної комісії позивача та інші
уповноважені позивачем особи, які
винесли з приміщень майно позивача;

- від 30 вересня 2013 року № 8452/10/26-54-22-03-19
про надання у повному обсязі первинних
фінансово-господарських,
бухгалтерських та інших документів,
якими підтверджується
фінансово-господарська діяльність
позивача за період із 01 січня по 31
грудня 2012 року;

- від 08 жовтня 2013 року № б/н про надання
письмових пояснень та їх
документального підтвердження щодо
виявлених у ході перевірки порушень,
відповідно до ст.ст. 16, 20 ПК України. Від
отримання письмового запиту голова
ліквідаційної комісії позивача
відмовився, про що складено акт від 09
жовтня 2013 року, у зв'язку з чим такий
запит направлено на адресу голови
ліквідаційної комісії рекомендованим
листом із повідомленням про вручення;

- від 10 жовтня 2013 року № 9796/10/26-54-22-03-19 про
надання письмових пояснень та їх
документального підтвердження щодо
виявлених у ході перевірки порушень
вимог податкового законодавства;

- від 10 жовтня 2013 року № 9797/10/26-54-22-03-19 про
повторне надання у повному обсязі
первинних фінансово-господарських,
бухгалтерських та інших документів,
якими підтверджується
фінансово-господарська діяльність
позивача за період із 01 січня по 31
грудня 2012 року;

- від 11 жовтня 2013 року № 9882/10/26-54-22-03-19 про
надання письмових пояснень та їх
документального підтвердження щодо
здійснення операцій купівлі-продажу
меблів.

Під час судового розгляду справи
представники відповідача пояснили, що,
незважаючи на вище перелічені запити,
позивачем у ході перевірки не надано
пояснень та їх документального
підтвердження щодо
фінансово-господарської діяльності та
копій первинних документів.

Під час перевірки відповідачем
виявлено, що позивачем у складі витрат
відображено витрати, що враховуються
при визначенні об'єкта оподаткування, з
отримання транспортно-експедиційних
послуг, які не підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, зокрема,
товарно-транспортними накладними, які
пов'язані з підготовкою, організацією,
веденням виробництва та продажем
продукції (робіт, послуг).

Фактично протягом перевіряємого
періоду позивач надавав складські
логістичні послуги (відповідного
зберігання, послуги перевезення,
послуги по перевантаженню та обробці
вантажу замовників) на території
України.

Вказані послуги позивач надавав на
території складських приміщень.

Надання позивачем складських
логістичних послуг оформлялось шляхом
укладання договорів.

Розрахунки здійснювались на підставі
рахунків-фактур, актів
приймання-передачі, податкових
накладних.

Позивач користувався послугами
суб'єктів підприємницької діяльності
для перевезення товарів контрагентів,
які знаходяться у складських
приміщеннях.

До перевірки позивачем надано
заявки-договори, відповідно до яких
відбувалось пакування, завантаження та
перевезення товарів. Однак, на підставі
таких договорів не можливо встановити
власників товару, який перевезено зі
складських приміщень, а також у якій
кількості та у якому обсязі перевезено
товар.

Враховуючи те, що позивачем не надано
пояснень щодо використання у власній
фінансово-господарській діяльності
послуг транспортних-експедиційних
перевезень товарів, які не є його
власністю, у ході перевірки не виявлено
факту укладання позивачем із третіми
особами договорів
товарно-транспортних перевезень, які
надають право позивачу на перевезення
товарів.

Під час перевірки відповідачем також
виявлено, що у складі валових витрат
позивачем відображено витрати,
пов'язані з отриманням послуг оренди
нежитлового приміщення, сервісного
обслуговування та сплати комунальних
послуг у товариства з обмеженою
відповідальністю "Юта Сервіс" (далі -
ТОВ "Юта Сервіс"), які не підтверджені
первинними документами.

Зокрема, 25 липня 2011 року між позивачем
та ТОВ "Юта Сервіс" укладено договір
№ 2507/1 оренди нежитлового приміщення,
за умовами якого загальна площа
складських приміщень - 1215,0 кв.м.,
технічні приміщення - 44,7 кв.м.,
остаточна загальна площа приміщень
визначається в акті приймання-передачі
приміщень.

Крім того, 17 серпня 2012 року між
позивачем та ТОВ "Юта Сервіс" укладено
договір оренди нежитлового приміщення
№ 1708/1/СЕ.МР.12.08.002, за умовами якого
загальна площа складських приміщень -
2579,0 кв.м., остаточна загальна площа
приміщень визначається в акті
приймання-передачі приміщень.

На підтвердження понесених витрат на
послуги з оренди нежитлового
приміщення та компенсації комунальних
послуг, у ході перевірки позивачем
надано акти приймання-передачі товарів
(робіт, послуг).

Разом з тим, до перевірки позивачем не
надано акта приймання-передачі
складських приміщень площею 1215 кв.м. та
технічних приміщень, загальною площею
44,7 кв.м, у зв'язку з чим не підтверджено
фактичного отримання складського
приміщення для ведення
фінансово-господарської діяльності.

Позивачем у складі витрат відображено
витрати, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування
(рядок 05.1 "Собівартість придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
(робіт, послуг)") за період із 01 січня по
31 грудня 2012 року.

Під час перевірки позивач не надавав у
повному обсязі первинних документів на
підтвердження задекларованих сум
доходів та витрат, що враховувались при
визначенні об'єкту оподаткування.

Позивачем у складі валових витрат
відображено витрати, пов'язані з
отриманням
інформаційно-консультаційних послуг,
юридичних послуг, послуг планування
поставок юридичним особам, контроль за
правильністю оформлення документів,
ведення реєстрів поставок,
консультування по
внутрішньогосподарським операціям,
які не пов'язані з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг),
тобто з веденням господарської
діяльності позивача.

Разом з тим, позивачем до перевірки не
надано первинних документів щодо
підтвердження використання у
господарській діяльності отриманих
інформаційно-консультаційних послуг, а
саме договору на отримання
інформаційно-консультаційних послуг,
заявки замовника з переліком
необхідних
інформаційно-консультаційних послуг
та місця їх надання, звіту від
виконавця про перелік наданих
інформаційно-консультаційних послуг,
додаткових угод тощо.

Крім того, позивачем не надано
первинної документації на
підтвердження використання у
господарській діяльності отриманих
юридичних послуг, а саме заявки
замовника з переліком необхідних
юридичних послуг, звіту від виконавця
про перелік наданих юридичних послуг.

У ході перевірки позивачем також не
надано прибуткових накладних на
придбання основних фондів, актів
введення в експлуатацію, інвентарних
карток обліку основних засобів, у
зв'язку з чим неможливо підтвердити
наявність на балансі позивача основних
фондів, товарно-матеріальних цінностей
та нематеріальних активів.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом 1
цього пункту.

Згідно зі ст. 1, ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідальність за організацію
бухгалтерського обліку та
забезпечення фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій у первинних документах,
збереження оброблених документів,
регістрів і звітності протягом
встановленого терміну, але не менше
трьох років, несе власник (власники) або
уповноважений орган (посадова особа),
який здійснює керівництво
підприємством відповідно до
законодавства та установчих
документів.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

В інформаційному листі Вищого
адміністративного суд України від 02
червня 2011 року (06 травня 2011 року) №
742/11/13-11 зазначено, що якщо фактичного
здійснення господарської операції не
було, відповідні документи не можуть
вважатись первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового
обліку можуть братись до уваги лише ті
первинні документи, які складені у разі
фактичного здійснення господарської
операції.

У ході перевірки відповідачем також
виявлено, що позивач веде касову книгу
підприємства, яка пронумерована,
прошнурована та скріплена печаткою
підприємства.

До перевірки надано прибуткові і
видаткові касові ордери, відомості на
виплату заробітної плати, авансові
звіти. За перевіряємий період,
відповідно до вимог чинного
законодавства, ліміт залишку готівки у
касі підприємства дорівнює нулю.

Під час перевірки відповідачем також
виявлено, що у відомостях на виплату
грошей за 11 травня 2012 року № 79, від 08
червня 2012 року № 103 та від 10 жовтня 2012
року № 164 відсутні підписи одержувачів
готівкових коштів.

Отже, перевіркою виявлено перевищення
встановленого ліміту залишку готівки у
касі позивача.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Згідно з п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139,
п.п. 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат:
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Таким чином, враховуючи викладені
положення та обставини, а також
зважаючи, що під час судового розгляду
справи представниками позивача не
надано суду первинних документів, які
б спростували зроблені у ході
перевірки позивача та перевірені і
підтверджені під час судового розгляду
справи висновки, хоча про необхідність
їх надання судом наголошувалось у
кожному судовому засіданні, суд
прийшов до висновку про
обґрунтованість прийняття
відповідачем оскаржуваних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6
ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

Із системного аналізу викладених
положень та обставин вбачається, що
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "А Логістик" до
державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправними та
скасування рішень відповідача є
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню
повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз.

Поряд з цим, відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2
ст. 4 Закону України "Про судовий збір",
за подання до адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру, справляється судовий збір у
розмірі 2 відсотків розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" з 01
січня 2014 року установлено мінімальну
заробітну плату у розмірі 1218,00 грн.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону
України "Про судовий збір", під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 122, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні
позову товариства з обмеженою
відповідальністю "А Логістик".

2. Стягнути із товариства з обмеженою
відповідальністю "А Логістик"
(ідентифікаційний код 31112217) решту
судового збору у розмірі 4384,00 грн.
(Чотири тисячі триста вісімдесят
чотири гривні 00 копійок) на рахунок
Окружного адміністративного суду
міста Києва за наступними платіжними
реквізитами: отримувач коштів - УДКСУ у
Печерському районі міста Києва, код
отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк
отримувача - ГУ ДКСУ у місті Києві, код
банку отримувача (МФО) 820019, рахунок
отримувача 4007, код класифікації
доходів бюджету 22030001.

Копії постанови у повному обсязі
направити сторонам (вручити їх
уповноваженим представникам) у порядку
та строки, встановлені ст. 167 КАС
України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин

Постанова у повному обсязі складена 11
червня 2014 року