Справа № 872/17166/13
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2014 рокусправа № 2а/180/198/13
(180/1980/13-а) Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів: головуючого
судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М.
Шлай А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці
Дніпропетровської області на
постанову Марганецького районного
суду Дніпропетровської області від 11
листопада 2013 року по справі № 2а/180/198/13
(180/1980/13-а) за позовом ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці
Дніпропетровської області про
визнання протиправними дій ,-

ВСТАНОВИВ:

25.07.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці
Дніпропетровської області в якому
просив визнати протиправними дії
відповідача по виплаті щомісячних
страхових платежів за період з 01.01.2004р.
по 01.07.2013р. у меншому розмірі ніж це
передбачено законом; стягнути з
відповідача заборгованість по
щомісячних страхових платежах за
період з 01.01.2004р. по 01.07.2013р. в сумі 149 894
грн.; зобов'язати відповідача з 01.08.2013р.
нараховувати та виплачувати щомісячні
страхові виплати в розмірі,
встановленому ст.1197 ЦК України до зміни
обставин, що тягнуть перерахунок
страхових виплат.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що розмір страхових виплат
повинен був обчислюватись у
відповідності до ст.1197 ЦК України з
п'ятикратного розміру мінімальної
заробітної плати, а не у відповідності
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», як це було зроблено
відповідачем. Такі доводи позивач
обґрунтовує тим, що Закон набрав
чинності 01.04.2001 року, а Цивільний кодекс
України - 01.01.2004р., тобто пізніше, а
відтак, у спірних правовідносинах
застосуванню підлягають положення
того закону, який прийнято пізніше.

Постановою Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 11
листопада 2013 року позов задоволено
частково. Визнано дії відповідача щодо
відмови у проведенні перерахунку
щомісячної страхової виплати з 01.01.2004
року ОСОБА_1 незаконними. Зобов'язано
відповідача провести перерахунок
щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 за
період з 01.01.2004 року у відповідності до
ст.1197 ЦК України, з урахуванням
виплачених сум та виплатити їх та в
подальшому нараховувати та
виплачувати щомісячні страхові
виплати в розмірі, встановленому ст.1197
ЦК України до зміни обставин, що
тягнуть перерахунок страхових виплат.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати рішення суду та прийняти
нове, яким відмовити в задоволенні
позову у повному обсязі. Апеляційна
скарга обґрунтована тим, що Відділення
у своїй діяльності керується нормами
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», який є спеціальним
нормативно-правовим актом, а тому
висновок суду про те, що спеціальними
до спірних правовідносин є положення
ст.1197 ЦК України, є помилковим. Більш
того, на думку заявника апеляційної
скарги, при ухваленні рішення, суд не
прийняв до уваги, що предметом позову є
матеріально-правова вимога, а не
публічно-правовий спір у сфері
публічно-правових відносин,
пов'язаного з діяльністю органів
державної влади.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
надану правову оцінку досліджених
судом доказів по справі, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ОСОБА_1
працював в ПАТ «Марганецький ГЗК» на
різних посадах, де отримав професійне
захворювання, про що було складено Акт
форми П-4.

На підставі вказаного акту, позивачем
було пройдено медичний огляд в
медико-соціальній експертній комісії,
яка первинним висновком від 01.08.2002 р.
встановила втрату професійної
працездатності в розмірі 45%, повторним
висновком від 04.08.2004 року - 55%, 08.05.2009 року
встановлено безстроково втрата
професійної дієздатності в розмірі 65%
та 3 групу інвалідності.

На підставі вказаних обставин,
позивачу призначено страхові виплати у
відповідності до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» з урахуванням виданої
ПАТ «Марганецький ГЗК» довідки про
середню заробітну плату.

11.07.2013 р. ОСОБА_1 звернувся до
відповідача із заявою про перерахунок
та виплату страхових виплат з
урахуванням положень ст.1197 ЦК України з
січня 2004 року по липень 2013 року,
включно.

Листом від 19.07.2013р. за №604/04 відповідач
повідомив позивача про те, що
перерахунок та виплата страхових
виплат здійснюється у відповідності до
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а підстави для
застосування положень ст.1197 ЦК України
- відсутні.

Вказані обставини стали підставою для
звернення позивача до суду з даним
позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що положення
ст.29 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у даному випадку є
загальними, а відтак, застосуванню
підлягають спеціальні норми
відповідних законів, з урахуванням
положень ст.1197 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» законодавство про
страхування від нещасного випадку
складається із Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, цього
Закону, Кодексу законів про працю
України, Закону України «Про охорону
праці» та інших нормативно-правових
актів.

Згідно з положеннями статті 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
сума щомісячної страхової виплати
встановлюється відповідно до ступеня
втрати професійної працездатності та
середньомісячного заробітку, що
потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Сума щомісячної страхової виплати не
повинна перевищувати
середньомісячного заробітку, що
потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Як вбачається з матеріалів справи та
сторонами не оспорюється, відповідач
при виплаті страхових виплат позивачу,
керувався положенням Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та постанови Кабінету
Міністрів України №1266.

В той же час, за змістом статті 1197
Цивільного кодексу України розмір
втраченого фізичною особою внаслідок
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я заробітку (доходу), що підлягає
відшкодуванню, визначається у
відсотках від середнього місячного
заробітку (доходу), який потерпілий мав
до каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я, з урахуванням ступеня втрати
потерпілим професійної
працездатності, а за її відсутності -
загальної працездатності. Якщо
середньомісячний заробіток (дохід)
потерпілого є меншим від п'ятикратного
розміру мінімальної заробітної плати,
розмір втраченого заробітку (доходу)
обчислюється виходячи з п'ятикратного
розміру мінімальної заробітної плати.

Аналізуючи співвідношення положень
статті 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та положень статті 1197
Цивільного кодексу України, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що пріоритетному
застосуванню до спірних правовідносин
підлягають положення Цивільного
кодексу України як такі, що набрали
чинності пізніше.

З урахуванням викладеного, суд
апеляційної інстанції вважає
обґрунтованими висновки суду першої
інстанції щодо наявності підстав для
часткового задоволення позову та
зобов'язання Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Марганці
провести перерахунок щомісячних
страхових виплат ОСОБА_1 за період з
01.01.2004 року у відповідності до ст.1197 ЦК
України, з урахуванням виплачених сум
та виплатити їх та в подальшому
нараховувати та виплачувати щомісячні
страхові виплати в розмірі,
встановленому ст.1197 ЦК України до зміни
обставин, що тягнуть перерахунок
страхових виплат.

Посилання заявника апеляційної скарги
про те, що дана справа не підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства є безпідставними, оскільки
у відповідності до п.4 ч.1 ст.18 КАС
України, місцевим судам як
адміністративним судам підсудні усі
справи щодо спорів фізичних осіб з
суб'єктами владних повноважень з
приводу, зокрема, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому підстави для
задоволення апеляційної скарги та
скасування постанови суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці
Дніпропетровської області - залишити
без задоволення.

Постанову Марганецького районного
суду Дніпропетровської області від 11
листопада 2013 року- залишити без змін .

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту постановлення та відповідно
до ч.10 ст.183-2 КАС України є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
С.В. Чабаненко

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
А.В. Шлай