Справа № 487/2637/14-а
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 487/2637/14-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Гаврасієнко В.О. Одеський апеляційний
адміністративний суд, у складі колегії:

головуючого -Яковлєва О.В.,суддів -Бойко
А.В., Танасоголо Т.М.,розглянувши в
порядку письмового провадження
апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду у Заводському районі
м.Миколаєва на постанову Заводського
районного суду м.Миколаєва від 28 квітня
2014 року, у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління пенсійного фонду України у
Заводському районі м.Миколаєва про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А
Н О В И В:

Постановою Заводського районного
суду м.Миколаєва від 28 квітня 2014 року
частково задоволено позов та
зобов'язано пенсійний орган здійснити
перерахунок та поновлення нарахування
і сплати позивачу пенсії за віком, з
06.02.2014 року.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати оскаржуване судове рішення
та постановити нове, яким в задоволені
позову відмовити.

Судова колегія вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
вважає, що остання не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що позивач є громадянином
України та з 1977 року йому призначено
пенсію за віком. У 2000 році позивач
виїхав на постійне місце проживання до
Ізраїлю, а тому пенсійним органом
зупинено виплату йому пенсії.

Позивач неодноразово звертався до
пенсійного органу із відповідними
заявами про поновлення виплати пенсії,
проте відповідачем відмолено у
задоволені заяв, з підстав відсутності
встановленого законом механізму
виплати пенсії громадянам, які виїхали
за кордон.

За результатом встановлених
обставин судом першої інстанції
зроблено висновок щодо
обґрунтованості позовних вимог, з яким
погоджується судова колегія з огляду
на наступне.

Відповідно до ст.46 Конституції
України - громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Статтею 24 Конституції України
передбачено, що громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є
рівними перед законом. Не може бути
привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Стаття 1 Протоколу №12 до
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод передбачає
аналогічні положення недопущення
дискримінації гарантованих законом
прав, а саме здійснення будь-якого
передбаченого законом права
забезпечується без дискримінації за
будь-якою ознакою, наприклад за ознакою
статті, раси, кольору шкіри, мови,
релігії, політичних чи інших
переконань, національного чи
соціального походження, належності до
національної меншини, майнового стану,
народження або іншою ознакою.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону
України "Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування" - виплата пенсії
за рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Згідно з ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» - у разі виїзду пенсіонера
на постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду
України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року
пункт 2 частини 1 статті 49, другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо припинення виплати
пенсії пенсіонерам на час постійного
проживання за кордоном у разі, якщо
Україна не уклала з відповідною
державою міжнародний договір з питань
пенсійного забезпечення і якщо згода
на обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційним).

Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати
пенсії громадянам, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон,
регулюється нормами Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування» з урахуванням рішення
Конституційного Суду України щодо
неконституційності положень п.2 ч.1 ст.
49, другого речення ст. 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування».

Судовою колегією встановлено, що
протягом 2011 - 2014 років позивачем подано
4 заяви до пенсійного органу про
відновлення виплати пенсії, проте
відповідачем відмовлено у задоволені
даних заяв, про що надано відповіді.
Єдиною підставою для відмови у
поновленні виплати пенсії є
відсутність законодавчого механізму
для виплати пенсії громадянам України,
які проживають за кордоном (а.с.12-17).

Колегія суддів не погоджується з
такими діями пенсійного органу,
оскільки після прийняття
вищевказаного рішення Конституційного
Суду України і на теперішній час, інших
законів, які регламентують виплату
пенсій пенсіонерам, що постійно
проживають у державах, з якими Україною
не укладено відповідного договору, - не
прийнято, тобто застосуванню
підлягають загальні норми пенсійного
законодавства, а тому пенсійний орган
зобов'язаний відновити виплату пенсії
позивачу.

Такої правової позиції
додержується й Вищий адміністративний
суд України у своїй постанові по справі
№К/9991/22721/12 від 05.09.2013 року та у справі
№К/9991/6126/12 від 17.12.2013 року.

Посилання апелянта на
невідповідність поданих пенсіонером
заяв про відновлення виплати пенсії,
вимогам "Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій", не приймається
судом до уваги, оскільки протягом
чотирьох років відповідачем не
зроблено про це жодного посилання у
своїх відповідях-відмовах, а зазначено
лише в апеляційній скарзі під час
судового розгляду справи. Колегія
суддів вважає вказані дії відповідача
протиправними, оскільки останній
повинен був зазначити про необхідність
подання заяви встановленого зразку
саме під час надання відповіді на
кожний з чотирьох заяв пенсіонера.

Враховуючи вищевикладене судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд -

У Х В
А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України у Заводському
районі м.Миколаєва - залишити без
задоволення, а постанову Заводського
районного суду м.Миколаєва від 28 квітня
2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через 5 днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
О.В. Яковлєв

Судді:
А.В. Бойко

Т.М. Танасогло