Справа № 876/4695/13
Суддя: Савицька Н.В.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року м. Львів №
876/4695/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:
Савицької Н.В.

суддів:
Костіва М.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання
: Коцур В.К.

представник позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Калуської міської
ради Івано-Франківсьої області на
постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від
05.02.2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Калуської міської
ради Івано-Франківсьої області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В:

22.01.2013 року позивач ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом до Управління праці
та соціального захисту населення
Калуської міської ради
Івано-Франківсьої області в якому
просила зобов'язати відповідача
нарахувати та виплатити на її користь
разову щорічну допомогу на
оздоровлення за 2012 рік відповідно до
ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від
05.02.2013 року позов задоволено частково.
Суд визнав дії відповідача щодо
невиплати позивачу щорічної допомоги
на оздоровлення, як інваліду 2-ї групи,
відповідно до вимог ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у 2012 році - протиправними.

Крім того, суд зобов'язав відповідача
виплатити позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення, як інваліду 2-ї групи,
відповідно до вимог ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за 2012 рік в розмірі 5-ти мінімальних
заробітних плат, встановленої Законом
України «Про державний бюджет» на
момент проведення виплати, із
врахуванням виплачених сум. В решті
вимог відмовлено.

Не погодившись із даним рішення,
апелянт Управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради
Івано-Франківсьої області подав
апеляційну скаргу в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Апелянт просить суд, постанову
Калуського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 05.02.2013
року скасувати та прийняти нову якою
відмовити в позові.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 просив суд апеляційну
скаргу залишити без задоволення за
безпідставністю вимог.

Інші особи, які беруть участь в справі,
в судове засідання апеляційного суду
не з'явилися, хоча були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, що не перешкоджає
розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасника процесу, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи скарги,
законність і обґрунтованість
постанови суду, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_2 є особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи першої категорії, інвалідом
другої групи, що підтверджується
відповідними посвідченнями.

Як видно з матеріалів справи ОСОБА_2
30.01.2013 р. отримала щорічну допомогу на
оздоровлення на 2012 р. в розмірі 120 грн.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» інвалідам
другої групи, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
щорічна допомога на оздоровлення
виплачується у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат.

Згідно з пп. 11 п. 28 розділу II «Внесення
змін до деяких законодавчих актів
України» Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» текст ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
було викладено в такій редакції:
«Одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України».

Зазначеною нормою були внесені зміни
до ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», зокрема, в частині
встановлення розміру щорічної
допомоги на оздоровлення.

Однак зазначене вище положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
визнанні неконституційними рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
року № 10-рп/2008.

ч. 2 ст. 152 Конституції України
передбачено, що закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Тобто, з дня прийняття Конституційним
Судом України зазначеного рішення,
відновлено редакція ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка була чинною до внесення змін до неї
і в подальшому зміни до цієї статті не
вносились, тому, зокрема, інвалідам
другої групи, які є постраждалими від
наслідків Чорнобильської катастрофи
першої категорії, щорічна допомога на
оздоровлення була встановлена в
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат і дану суму відповідач був
зобов'язаний нарахувати та виплатити
позивачу.

Згідно ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Із змісту ст. 67 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», конкретні
розміри всіх видів доплат, пенсій і
компенсацій підвищуються Кабінетом
Міністрів України відповідно до зміни
вартості життя і зростання мінімальної
заробітної плати.

Встановлений постановою Кабінету
Міністрів України № 562 від 12 липня 2005
року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» розміри щорічних грошових
виплат на оздоровлення значно нижчі за
відповідні, передбачені ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
кратні розміри мінімальної заробітної
плати, і тому виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами, до
спірних правовідносин суд застосував
нормативний акт вищою юридичної сили, а
саме Закон України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що виплата
щорічної грошової допомоги на
оздоровлення у 2012 році здійснена
відповідачем з порушенням норм
спеціального закону.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що
відповідач, виплачуючи у 2012 році
позивачу допомогу на оздоровлення,
неправомірно застосовував положення
постанови Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції є законною, доводи
апеляційної скарги зроблених судом
першої інстанції висновків не
спростовують і при ухваленні
оскарженого судового рішення порушень
норм матеріального та процесуального
права ним допущено не було тому,
відсутні підстави для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 183-2, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст.
198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради
Івано-Франківсьої області залишити без
задоволення, а постанову Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 05.02.2013
року у справі за № 345/361/13-а - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий:
Н.В. Савицька

Судді:
М.В. Костів

Р.М. Шавель