Справа № 810/1219/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/1219/14
інстанції: Колеснікова І.С.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

19 червня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 02
квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправною та
скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, фізична особа підприємець
ОСОБА_2, звернулась до суду з позовом до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Київській області (надалі - відповідач)
про скасування вимоги відповідача про
сплату боргу від 21.11.2013 № Ф 942, якою
позивачеві визначено до сплати
заборгованість по єдиному внеску у
розмірі 2996,63 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2014
року позов задоволено. Визнано
протиправною та скасовано вимогу
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Київській області про сплату боргу від
21.11.2013 року № Ф-942, якою фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 визначено до
сплати заборгованість по єдиному
внеску у розмірі 2996,63 грн.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
представник Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та винести нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі. В своїй апеляційній
скарзі апелянт посилається на
незаконність, необґрунтованість та
необ'єктивність рішення суду, неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи,
порушення судом норм матеріального
права, що є підставою для скасування
судового рішення

Відповідно до ч.1 ст.197 КАС України
апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанову суду
слід залишити без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем,
перебуває на обліку в Білоцерківській
об'єднаній державній податковій
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області.

21 листопада 2013 року відповідачем
сформовано та направлено позивачеві
вимогу про сплату боргу № Ф-942 на суму
2996,63 грн. (а.с.8). Вказана вимога отримана
позивачем 14.02.2014, що підтверджується
копією довідки поштового відділення,
наявного у матеріалах справи (а.с.9).

Як то вбачається з матеріалів справи,
заборгованість у розмірі 2996,63 грн.
виникла з таких підстав: 2905,11 грн. -
заборгованість зі сплати єдиного
внеску за період з І кварталу 2012 року
по ІІІ квартал 2012 року; 91,52 грн. -
заборгованість зі сплати пені,
нарахованої за несвоєчасну сплату
єдиного внеску.

Не погоджуючись із вищевказаною
вимогою, позивач звернувся до суду з
даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги прийшов до висновку, що
відповідач неправомірно та
безпідставно звужує коло осіб, які
звільняються від сплати єдиного
внеску.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 є особою, яка постійно
проживала на території зони посиленого
радіоекологічного контролю, має
відповідне посвідчення 4 категорії
Серії НОМЕР_1 (а.с.13).

З 2008 року позивач є пенсіонером, про
що свідчить наявне у матеріалах справи
пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2,
отримує пенсію за віком відповідно до
статті 55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" .

Та, як зазначено вище, позивач є
фізичною особою - підприємцем, який з
обрав спрощену систему оподаткування
та сплачує єдиний податок, що
підтверджується копією свідоцтва
платника єдиного податку серії НОМЕР_3
(а.с.12).

Згідно з пунктом 2 частини першої
статті 1 Закону України № 2464-VI "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (далі - Закон
№ 2464-VI), єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Визначальним для розв'язання цього
спору є правильне розуміння положень
частини четвертої статті 4 Закону
України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ
"Про збір та облік єдиного внеску за
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", якою визначено,
що особи, зазначені у пункті 4 частини 1
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

З частини четвертої статті 4 Закону №
2464-VІ випливає, що однією з умов
звільнення осіб від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком. Будь-яких
застережень в цій нормі та в Законі
№2464-VІ не має про те, що під
пенсіонерами за віком слід розуміти
лише тих осіб, яким призначено пенсію
за віком згідно Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Системний аналіз та синтез викладеного
вказує на те, що під пенсіонерами за
віком, указаними в частині четвертій
статті 4 Закону № 2464-VІ, необхідно
розуміти всіх осіб, яким призначено
пенсію у зв'язку з досягненням віку і
незалежно від законів, якими таке право
на пенсію за віком встановлено.

У даному випадку положення статті 55
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
потрібно розуміти в контексті з
положеннями статті 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування". Відтак, пенсія
за віком може бути надана особі, яка не
досягла пенсійного віку, встановленого
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", за умови, якщо остання
працювала або проживала на територіях
радіоактивного забруднення.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачу відповідно до Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" була
призначена пенсія за віком із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Частиною четвертою статті 4 Закону №
2464-VI визначені необхідні умови для
звільнення від сплати єдиного внеску, а
саме: особа обрала спрощену систему
оподаткування і є пенсіонером за віком
або інвалідом та отримує відповідно до
закону пенсію або соціальну
допомогу.

Положеннями вищевказаної статті не
передбачено, що саме особи, яким надано
пенсію за віком на підставі Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску. Таким чином,
спростовуються заперечення
відповідача стосовно того, що
звільнення від сплати єдиного внеску
не стосується тих осіб, які отримують
інші види пенсійних виплат, не
передбачені статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивач має передбачене
частиною четвертою статті 4 "Про збір та
облік єдиного внеску за
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" право на
звільнення від сплати єдиного внеску,
адже позивач обрав спрощену систему
оподаткування та отримує пенсію за
віком, а тому вимога відповідача, якою
визначено обов'язок перерахувати
єдиний внесок є незаконною та підлягає
скасуванню.

Аналогічна позиція висловлена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 26 червня 2013 року
№К/9991/49733/12.

Таким чином, колегія суддів вважає
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції, що позивач має передбачене
частиною 4 статті 4 "Про збір та облік
єдиного внеску за
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" право на
звільнення від сплати єдиного внеску,
адже позивач обрав спрощену систему
оподаткування та отримує пенсію за
віком.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню

При цьому апеляційна скарга не містить
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційні скарги залишаються без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 197, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області -
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС
України). Касаційна скарга на судові
рішення подається безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання законної
сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.