Справа № 813/3167/14
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/3167/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого-судді
секретар судового засідання
з участю представника позивача - Багрій
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.Львові
адміністративну справу за позовом
Жидачівського районного центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
Жидачівський районний центр
зайнятості звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення коштів в розмірі
В обгрунтування вимог позивач
зазначив, що відповідачем було
приховано факт зайнятості, а тому суми,
які йому були виплачені як
безробітному, підлягають поверненню.
Представник позивача дав аналогічні
пояснення, просить позов задоволити.
Відповідач подав до суду заперечення, в
якому позов вважає безпідставним та
необґрунтованим, та клопотання в якому
просить справу розглядати без його
Заслухавши представника позивача,
розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані докази, суд даючи
правову оцінку спірним
правовідносинам виходив з наступного.
Згідно п.5 ч.2 ст.12 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 2 березня 2000 року
№1533-III, з наступними змінами та
доповненнями, виконавча дирекція
Фонду та її робочі органи контролюють
правильність нарахування,
своєчасність сплати страхових внесків,
а також витрат за страхуванням на
випадок безробіття, проводять
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення в порядку, встановленому
спеціально уповноваженими
центральними органами виконавчої
влади у сфері праці та соціальної
політики, державної податкової
політики, Пенсійним фондом за
погодженням з правлінням фонду.
Розслідування страхових випадків
та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення
безробітним здійснюється на підставі
Порядку розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, Державної податкової
адміністрації України від 13 лютого 2009
року №60/62, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12 березня
ОСОБА_2 29.07.2013 року звернувся у
Жидачівський районний центр
зайнятості із заявою про надання
статусу безробітнього, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи заявою.
Як вбачається з акта №81 від 04.03.2014 року
про розслідування страхових випадків
та обгрунтованості виплат
матеріального забезпечення відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», розслідуванням
встановлено, що ОСОБА_2 з 17.06.2013 року по
02.07.2013 року виконував роботи на ТзОВ
«Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» згідно
з договору про виконання робіт від
Дані обставини підтверджуються
наявним в матеріалах справи договором
про виконання робіт на ТзОВ «ЛЕОНІ
Ваерінг Системс УА ГмбХ» від 17.06.2013
Частиною 3 ст.36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», що сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.
У відповідності до положень
частини 2 цієї ж статті передбачено, що
застраховані особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
зобов'язані своєчасно подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг.
Згідно з наказу Жидачівського
районного центру зайнятості від 05.03.2014
року за №34, останнім прийнято рішення
щодо повернення виплачених коштів
ОСОБА_2 з 05.08.2013 року до 01.11.2013 року у
зв'язку із встановленням факту подання
недостовірних даних, на підставі яких
було неправомірно надано статус
безробітного та призначено виплату
допомоги з безробіття.
Зокрема, такі дані стосувались
ненадання інформації щодо
попереднього місця праці, що вплинуло
на визначення умов та тривалості
виплати допомоги по безробіттю у
відповідності до ч.4 ст.22 згаданого
Як вбачається зі змісту заяви про
надання статусу безробітного від 29.07.2013
року, форма якої затверджена Наказом
«Про затвердження форм Персональної
картки та додатків до неї, заяви про
надання статусу безробітного та
направлення на працевлаштування» від
16.05.2013 року за № 270, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 06 червня
незайнятості шукачем роботи окремими
видами трудової діяльності від 29.07.2013
року, відповідача не повідомлялося про
обов'язок надання відомостей, які
стосуються попереднього місця праці.
Такий обов'язок чітко не передбачений і
ч.2 ст.36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
Тобто, в даному випадку, має місце
нечіткість та неясність законодавства,
що регулює спірні правовідносини.
На дані ознаки закону звертає увагу
також і Європейський суд з прав людини,
зокрема, у справі «Щокін проти України»
Суд зазначає, що говорячи про «закон»,
ст.1 Першого протоколу до Конвенції
посилається на ту саму концепцію, що
міститься в інших положеннях Конвенції
(рішення у справі «Шпачекс r.o. проти
Чеської Республіки»). Ця концепція
вимагає, перш за все, щоб такі заходи
мали підстави в національному
законодавстві. Вона також відсилає до
якості такого закону, вимагаючи, щоб
він був доступним для зацікавлених
осіб, чітким та передбачуваним у своєму
застосуванні (рішення у справі
«Бейелер проти Італії»).
Отже, суд вважає, що оскільки вимогами
національного законодавства чітко не
передбачено обов'язку відповідача про
надання відомостей, які стосуються
попереднього місця праці, не можна
прийти до однозначного висновку про
застосування положень ч.3 ст.36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» та стягнення суми
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг.
За таких обставин, суд вважає, що
позовні вимоги необґрунтовані, а тому в
задоволенні позову належить відмовити.
Щодо судових витрат, то, у
відповідності до вимог ст.94 КАС
України, такі не належить стягувати із
Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України,
суд -
П О С Т А Н О В И В :
1. В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.
2. Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

3. Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 20 червня 2014 року.

Суддя
В.Я.Мартинюк