Справа № 2-а-1679/11/2405
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-1679/11/2405

Головуючий у 1-й інстанції: Харабара
І.В.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

04 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Кельменецької
районної державної адміністрації на
постанову Кельменецького районного
суду Чернівецької області від 27
квітня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління праці та соціального
захисту населення Кельменецької
районної державної адміністрації про
визнання дій неправомірними, виплату
щорічної допомоги на оздоровлення , -

В С Т А Н О В И В :

постановою Кельменецького районного
суду Чернівецької області від 27 квітня
2011 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій просить скасувати рішення суду І
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позову.

Сторони у судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені вчасно та належним
чином.

Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

За таких підстав колегія суддів,
керуючись положеннями статті 197 КАС
України, вважає, що справу можливо
розглянути в порядку письмового
провадження на підставі наявних в
матеріалах справи доказів, без
фіксування судового засідання (частина
1 статті 41 КАС України).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
частини 1 статті 195 КАС України, дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом І інстанції,
позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС першої
категорії та інвалідом ІІІ групи у
зв'язку з захворюванням, пов'язаним з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Протягом 2008, 2009, 2010 року позивач
отримував допомогу на оздоровлення в
розмірі, меншому, ніж передбачено
Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

У відповідь на звернення позивача,
відповідач повідомив, що виплата
допомоги на оздоровлення здійснена на
підставі постанови КМУ №562 від 12 липня
2005 року.

Суд І інстанції, задовольняючи позов
частково, виходив з того, відповідач
діяв неправомірно.

Колегія суду не погоджується з таким
висновком суду І інстанції з огляду на
наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 КАС України
позивач може протягом всього часу
судового розгляду збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
подавши письмову заяву, яка
приєднується до справи. До початку
судового розгляду справи по суті
позивач може змінити підставу або
предмет адміністративного позову,
подавши письмову заяву, яка
приєднується до справи. Заява про зміну
позовних вимог повинна відповідати
вимогам, які встановлені цим Кодексом
для позовних заяв. У разі
невідповідності такої заяви вимогам
статті 106 цього Кодексу суд своєю
ухвалою повертає її позивачу. Ухвала
суду, прийнята за результатами
розгляду питання про прийняття заяви
про зміну позовних вимог, окремо не
оскаржується.

З аналізу вказаної статті випливає, що
змінити позовні вимоги можливе лише до
судового розгляду справи по суті.

27 квітня 2011 року позивач подав заяву
про збільшення позовних вимог, а саме:
зобов'язати посадових осіб управління
та соціального захисту населення
Кельменецької РДА видати йому
посвідчення інваліда війни та
відповідний нагрудний знак,
обґрунтовуючи її тим, що позивачу
починаючи 1997 року не видане свідоцтво
інваліда війни .

Не зважаючи на те, що відповідно до
журналів судового засіданні, суд І
інстанції ще 13 квітня 2011 року перейшов
до судового розгляду справи по суті
(а.с. 31), ним вирішенні позовні вимоги,
які стосуються іншого предмету спору
та заявлені з інших підстав, значно
пізніше.

Вказані вимоги на відміну від
первинних, стосуються не виплати
щорічної допомоги, а видачі
посвідчення інваліда війни та
нагрудного знака.

Таким чином, судом І інстанції допущено
порушення процесуальних норм при
вирішення спору щодо вищезазначеної
позовної вимоги.

Крім порушення процесуальних норм
судом І інстанції, колегія суду вважає,
що позовна вимога щодо зобов'язання
видати посвідчення інваліда війни та
нагрудного знаку, заявлена передчасно,
оскільки суду не надано доказів, що
позивачу у видачі посвідчення
інваліда війни офіційно відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, постанова
суду І інстанції підлягає скасуванню в
частині задоволення позовної вимоги
щодо зобов'язання видати посвідчення
інваліда війни та нагрудного знаку з
підстав порушення норм процесуального
та матеріального права.

Що стосується інших позовних вимог,
колегією суддів встановлено наступне.

Позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС і має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС 1-ї категорії, інвалід 3- групи що
підтверджується копією посвідчення
серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Відповідач виплатив позивачу суму
щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі по 90 грн., при цьому керувався
постановою Кабінету Міністрів України
№ 562.

Статтею 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ учаснику ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії, інваліду 3-ї групи
передбачена щорічна допомога на
оздоровлення у розмірі 4 мінімальних
заробітних плати. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Колегія суддів зазначає, що
вищевикладені приписи статті 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", в редакції
станом на 05 липня 2007 року є діючими, та
на час спірних правовідносин не
зупинялись та не змінювались іншими
нормативно-правовими актами.

Разом з цим, постановою КМУ № 562 від 12
липня 2005 року, всупереч Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (яким
встановлено розмір щорічної допомоги
як величину, кратну до розміру
мінімальної заробітної плати,
визначеної Законом на час здійснення
виплати) встановлено конкретні розміри
такої допомоги в твердій грошовій сумі
й, зокрема, учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії, інваліду 3-ї групи 90
гривень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 9 КАС
України, суд при вирішення справи
керується принципом законності,
відповідно до якого вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду про відмову у
задоволенні позовних вимог за 2008-2009
роки у зв'язку з пропущенням строків
звернення до суду ( ст. 99,100 КАС ).

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні
даного спору підлягають застосуванню
статті 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та Закон України "Про
Державний бюджет України на 2010 рік",
якими встановлено розмір мінімальної
заробітної плати на 2010 рік.

За таких обставин, відповідач при
виплаті позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення, діяв в порушення вимог
статті 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та здійснив виплатив суму
меншу, ніж встановлено Законом України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2010 рік", що призвело до порушення
прав позивача.

Також колегія суду враховує висновок
суду І інстанції, що позовні вимоги про
зобов'язання відповідача виплачувати
допомогу на оздоровлення в подальшому
не підлягають задоволенню, так як такі
вимоги не відповідають змісту
законодавства. Судове рішення має бути
наслідком чинного правового
регулювання, воно не може обмежувати
волю законодавчого органу в
майбутньому, змінювати правове
регулювання суспільних відносин.

Підсумовуючи вищевикладене, судова
колегія, приходить до висновку, що суд
першої інстанції не дав належної
оцінки вказаним обставинам та зібраним
доказам по справі, неправильно
застосував норми матеріального права,
у зв'язку з чим, ухвалив рішення, яке
підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Кельменецької районної державної
адміністрації задовольнити частково .

Постанову Кельменецького районного
суду Чернівецької області від 27 квітня
2011 року - скасувати в частині
задоволення позовних вимог щодо
зобов'язання посадових осіб управління
праці та соціального захисту населення
Кельменецької районної державної
адміністрації видати ОСОБА_2
"Посвідчення інваліда війни" .

В решті постанову залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України та підлягає
касаційному оскарженню.

Постанова суду складена в повному
обсязі "10" червня 2014 р.

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді

Драчук Т. О.

Полотнянко Ю.П.