Справа № 802/917/14-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/917/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Вергелес
Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака
В. Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Бершадської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Вінницькій області (Чечельницьке
відділення) на постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
25 квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі -
позивач) до Бершадської об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Вінницькій області
(Чечельницьке відділення) (далі -
відповідач) про визнання протиправною
та скасування вимоги про сплату боргу ,
-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача в якому, просив: визнати
протиправною та скасувати вимогу
відповідача №Ф-627-02У від 16.12.2013 про
сплату недоїмки зі сплати єдиного
внеску в розмірі 9852 грн. 74 коп.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 25.04.2014
адміністративний позов задоволено
повністю. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою в задоволені
адміністративного позову відмовити
повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши суддю -
доповідача, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково, а постанову
суду першої інстанції скасувати в
частині з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції
в межах апеляційної скарги.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що згідно даних картки
особового рахунку за позивачем
рахується заборгованість зі сплати
єдиного внеску в сумі 9 852,74 грн., у
зв'язку з чим 16.12.2013 відповідачем
оформлено вимогу про сплату боргу
(недоїмки) №Ф-627-02У на вказану суму.

Не погодившись із даною вимогою
відповідача, позивач оскаржила її в
адміністративному порядку до
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області. Рішенням про
результати розгляду первинної скарги
№ 756/Ч/10-02-10 від 17.01.2014 встановлено, що
заборгованість позивача зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
утворилась внаслідок несплати:

- єдиного внеску станом на 30.09.2013 в сумі
8658,71 грн., в тому числі за
серпень-грудень 2011 року - 1698,23 грн., за
січень-грудень 2012 рік - 4572,42 грн., за І
квартал 2013 року - 1194,03 грн., за ІІ квартал
2013 року - 1194,03 грн., на який управлінням
Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі Вінницької
області позивачу було надіслано вимоги
від 10.11.2012 № Ф366-У, від 10.04.2013 № Ф409-У, від
03.03.2013 № 409-У, від 29.07.2013 № Ф409-у. При
цьому на підставі рішень судів, що
набрали законної сили, вказані вимоги
управління Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі Вінницької
області скасовано;

- єдиного внеску станом на 21.10.2013 року в
сумі 1194,03 грн.

Таким чином, з врахуванням раніше
ухвалених судових рішень Головним
управлінням Міндоходів у Вінницькій
області вирішено скасувати вимогу
відповідача №Ф-627-02У від 16.12.2013
частково, а саме в частині визначення
недоїмки в сумі 8658,71 грн. В іншій
частині нарахування недоїмки на суму
1194,03 грн. вимогу залишено без змін.

В подальшому позивач оскаржила
зазначене рішення Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області до Міністерства доходів і
зборів України, рішенням якого №
1250/Ч/99-99-10-01-07-15 від 27.02.2014 скаргу
позивача залишено без задоволення,
вимогу відповідача про сплату боргу
(недоїмки) від 16.12.2013 року №Ф-627-02У - без
змін, а рішення Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області за
результатами розгляду первинної
скарги від 17.01.2014 року № 756/Ч/10-02-10 -
скасовано.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач вказує, що судове рішення
ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не погоджується з
такими доводами та вважає, що суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, скасувавши вимогу про сплату
боргу, з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-
VІ (далі - Закон № 2464 - VІ) платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону № 2464 - VІ особи,
зазначені у п. 4 ч. 1 цієї статті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Отже, фізичних осіб-підприємців, в тому
числі тих, які обрали спрощену систему
оподаткування, починаючи з 06.08.2011 року
звільнено від сплати за себе єдиного
внеску, якщо вони є, зокрема,
пенсіонерами за віком та отримують
відповідну пенсію.

Водночас суд апеляційної інстанції
погоджується з доводами суду першої
інстанції, що ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI не
розмежовує пенсіонерів за віком на
певні категорії та не містить
застережень щодо неможливості її
застосування до осіб, яким пенсію за
віком призначено на пільгових умовах.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_2,
будучи фізичною особою-підприємцем,
яка обрала спрощену систему
оподаткування, є пенсіонером за віком,
на неї поширюються пільги зі сплати за
себе єдиного внеску, що передбачені ч. 4
ст. 4 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування".

Крім того, за відсутності доказів на
підтвердженні тієї обставини, що
позивач відповідно до ст. 12 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" уклала
договір про добровільну участь в
системі загальнообов'язкового
соціального страхування, на
переконання суду, у неї відсутній
обов'язок зі сплати цього внеску.

Відповідно до матеріалів справи
позивач є пенсіонером та не бере
добровільної участі у системі
загальнообов`язкового державного
соціального страхування, тобто не є
платником єдиного внеску на
загальнообов`язкове державне
соціальне страхування.

Так, відповідно до протоколу № 122520 від
09.12.2007 УПФ України у Чечельницькому
районі позивачу призначено пенсію за
віком як потерпілій від Чорнобильської
катастрофи 4 категорії, де вказано вид
пенсії - за віком та термін дії -
довічно.

Таким чином, позивач є фізичною
особою-підприємцем, який обрав
спрощену систему оподаткування та
отримує довічну пенсію за віком, а тому
відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону не повинен
сплачувати єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

В силу вищезазначеного також
безпідставними є посилання
відповідача на те, що до позивача не
може бути застосовано положення ч.4 ст.4
Закону № 2464 - VІ - , оскільки вона не
досягла пенсійного віку, тому що
вказана норма не пов'язує звільнення
від сплати єдиного внеску із
досягненням особою певного віку, а
передбачає звільнення від сплати
внеску всіх пенсіонерів за віком.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI
орган доходів і зборів у порядку, за
формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом. Платник єдиного
внеску зобов'язаний протягом десяти
робочих днів з дня надходження вимоги
про сплату недоїмки сплатити суми
недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею. У разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки платник
єдиного внеску узгоджує її з органом
доходів і зборів шляхом оскарження
вимоги про сплату єдиного внеску в
адміністративному або судовому
порядку.

Зокрема, оскаржуваною вимогою
відповідача № Ф-627-02У від 16.12.2013
позивача зобов'язано сплатити недоїмку
з єдиного внеску в сумі 9852,74 грн.

При цьому у вказану суму
заборгованості відповідачем включено
єдиний внесок за період з серпня 2011
року по червень 2013 року в сумі 8658,71 грн.
та за ІІІ квартал 2013 року в сумі 1194,03
грн.

Водночас судом встановлено, що
управлінням Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі Вінницької
області, від якого Бершадській ОДПІ
було передано функції з
адміністрування єдиного внеску, на
адресу позивача вже направлялися
вимоги про сплату боргу (недоїмки) з
єдиного внеску, зокрема від 10.11.2012 №
Ф366-У за період з серпня по грудень 2011
року в сумі 1698,23 грн., від 10.04.2013 № Ф409-У
за 2012 рік в сумі 4572,42 грн., від 03.03.2013 №
409-У за І квартал 2013 року в сумі 1194,03 грн.
та від 29.07.2013 № Ф409-у за ІІ квартал 2013
року в сумі 1194,03 грн.

Вказані вимоги були оскаржені
позивачем в судовому порядку.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 24.01.2013 у
справі № 2а/0270/5817/12, залишеною без
змін ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 27.06.2013,
визнано протиправною та скасовано
вимогу управління Пенсійного фонду
України у Чечельницькому районі
Вінницької області № Ф366-У від 20.11.2012
про сплату ФОП ОСОБА_2 боргу з єдиного
внеску в сумі 1698,23 грн.

Окрім цього, постановою Вінницького
окружного адміністративного суду від
14.05.2013 у справі № 802/2035/13-а, залишеною
без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 20.08.2013, визнано протиправною та
скасовано вимогу управління
Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі Вінницької
області № Ф409-У від 10.04.2013 про сплату
позивачем недоїмки з єдиного внеску в
розмірі 4572,42 грн.

Також постановою Вінницького
окружного адміністративного суду від
29.05.2013 у справі № 802/2314/13-а, залишеною без
змін ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 25.06.2013,
визнано протиправною та скасовано
вимогу управління Пенсійного фонду
України у Чечельницькому районі
Вінницької області № 409-У від 03.05.2013 про
сплату позивачем недоїмки в сумі 1194,03
грн.

При цьому, постановою Вінницького
окружного адміністративного суду від
17.09.2013 у справі № 802/3688/13-а, залишеною
без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 29.10.2013, визнано протиправною та
скасовано вимогу управління
Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі Вінницької
області № 409-У від 29.07.2013 про сплату
позивачем недоїмки в сумі 1194,03 грн.

Усі вказані судові рішення набрали
законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, з огляду на викладене і
враховуючи те, що судовими рішеннями,
які набрали законної сили, було
скасовано вимоги управління
Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі Вінницької
області про сплату позивачем недоїмки
з єдиного внеску за період з серпня 2011
року по червень 2013 року на загальну
суму 8658,71 грн. та надано правову оцінку
законності нарахування позивачу
єдиного внеску за даний період, на
переконання суду, відповідачем
неправомірно цю ж суму повторно
включено до складу боргу (недоїмки) за
вимогою № Ф-627-02У від 16.12.2013.

Окрім цього, такий висновок відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України, викладеній в постанові від
15.04.2014 у справі № 21-69а14, та постанові від
20.05.2014 № 21-160а14 в яких вказано, що особи,
яким пенсія за віком призначена
відповідно до ст. 14 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788 -
ХІІ, мають право на пільги щодо сплати
за себе єдиного внеску згідно з ч. 4 ст. 4
Закону № 2464-VI, оскільки ця норма не
містить будь-яких обмежень та умов щодо
набуття фізичними
особами-підприємцями статусу
пенсіонера за віком.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правомірно визнав протиправною та
скасував вимогу відповідача.

Однак, встановивши правомірність
позовних вимог суд першої інстанції
неправильно вирішив питання розподілу
судових витрат стягнувши із рахунку
відповідача судовий збір у сумі 1644,30
шляхом його безспірного списання на
спеціальний рахунок Державної судової
адміністрації України, з огляду на
таке.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено,
що якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

З аналізу вказаної статті можна дійти
висновку, що в спірних правовідносинах
суб'єктом владних повноважень є
відповідач, а тому суд присуджує всі
здійснені позивачем документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Пунктом 21 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
судовий збір" визначено, що від сплати
судового збору звільняються органи
доходів і зборів, - у справах, пов'язаних
з питаннями, що стосуються повноважень
цих органів. Тобто відповідач
звільнений від сплати судового збору.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

З матеріалів справи слідує, що за
звернення до суду з адміністративним
позовом позивач сплатив судовий збір
на загальну суму 182,70 грн., що становить
10% розміру ставки судового збору за
позовну вимогу майнового характеру.
Дана сума підтверджується платіжним
дорученням №18RP39596 від 24.03.2014 та вірно
стягнута з Державного бюджету України
на користь позивача шляхом її
безспірного списання із рахунку
Бершадської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області (Чечельницьке відділення).

Відтак, колегія суддів вважає що суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку стягнувши з рахунку
відповідача, який звільнений від
сплати судового збору, такий збір в
розмірі 1644,30 грн. на спеціальний
рахунок Державної судової
адміністрації України, оскільки
позивач сплатив судовий збір на
загальну суму 182,70 грн., тому за
правилами розподілу судових витрат
відшкодуванню підлягають саме
понесені судові витрати, а не повна
сума, яка б підлягала сплаті. Тому в цій
частині постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Бершадської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Вінницькій
області (Чечельницьке відділення)
задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2014
року в частині вирішення питання
розподілу судових витрат, а саме:
стягнення з Державного бюджету України
на спеціальний рахунок Державної
судової адміністрації України
судового збору у сумі 1644 (одної тисячі
шістсот сорока чотирьох) грн. 30 коп. (90%
суми судового збору) шляхом його
безспірного списання органами
Державної казначейської служби
України з рахунків Бершадської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
(Чечельницьке відділення) - скасувати.

В іншій частині постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 25
квітня 2014 року залишити без змін

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Ватаманюк Р.В.

Судді
Мельник-Томенко Ж. М.

Сторчак В. Ю.