Справа № 826/2252/14
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
826/2252/14 Головуючий
у 1-й інстанції: Скочок Т.О.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря
- Костюченка М.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
08 квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Державного кадастрового реєстратора
Управління Держземагентства у
Макарівському районі Київської
області Петрук А.М., Управління
Держземагентства у Макарівському
районі Київської області про визнання
дій та бездіяльності протиправними,
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
08 квітня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
скасувати постанову та прийняти нову,
якою позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що дана скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи, рішенням
№РВ-013 про відмову у внесенні
відомостей до Державного земельного
кадастру від 02.09.2013 державним
кадастровим реєстратором Петрук А.М. за
результатами розгляду заяви про
внесення відомостей (змін до них) до
Державного земельного кадастру від
02.09.2013 разом з доданими до неї
документами прийнято рішення про
відмову у внесенні відомостей (змін до
них) до Державного земельного кадастру
з підстав знаходження в межах
земельної ділянки, яку передбачається
зареєструвати, іншої земельної ділянки
або її частини.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку
реєстраційного органу та з метою їх
відновлення ОСОБА_2 звернувся за
захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що що
державний кадастровий реєстратор,
відмовляючи у внесенні відомостей
(змін до них) до Державного земельного
кадастру щодо вищезазначеної
земельної ділянки, діяв у межах та на
підставі наявних у нього повноважень,
а, відтак, така відмова є обґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 6 Закону
України «Про державний земельний
кадастр» ведення та адміністрування
Державного земельного кадастру
забезпечуються центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин.

Частиною першою ст. 9 зазначеного
Закону України визначено, що внесення
відомостей до Державного земельного
кадастру і надання таких відомостей
здійснюються державними кадастровими
реєстраторами центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
державний земельний кадастр»
визначені підстави та основні вимоги
щодо внесення відомостей до Державного
земельного кадастру, зокрема відомості
про межі земельної ділянки вносяться
до Державного земельного кадастру на
підставі відповідної документації із
землеустрою щодо формування земельних
ділянок - у випадках, визначених
статтею 79-1 Земельного кодексу України,
при їх формуванні.

Так, відповідно до положень ст. 79-1
Земельного кодексу України
формування земельної ділянки полягає у
визначенні земельної ділянки як
об'єкта цивільних прав. Формування
земельної ділянки передбачає
визначення її площі, меж та внесення
інформації про неї до Державного
земельного кадастру. Формування
земельних ділянок здійснюється: у
порядку відведення земельних ділянок
із земель державної та комунальної
власності; шляхом поділу чи об'єднання
раніше сформованих земельних ділянок;
шляхом визначення меж земельних
ділянок державної чи комунальної
власності за проектами землеустрою
щодо впорядкування територій
населених пунктів. Сформовані земельні
ділянки підлягають державній
реєстрації у Державному земельному
кадастрі. Формування земельних ділянок
(крім випадків, визначених у частинах
шостій - сьомій цієї статті)
здійснюється за проектами землеустрою
щодо відведення земельних ділянок.

Разом з тим, частиною четвертою ст. 24
Закону України «Про державний
земельний кадастр» для державної
реєстрації земельної ділянки
Державному кадастровому реєстратору,
який здійснює таку реєстрацію,
подаються: заява за формою,
встановленою центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
земельних відносин; оригінал
документації із землеустрою, яка є
підставою для формування земельної
ділянки; документація із землеустрою,
яка є підставою для формування
земельної ділянки у формі електронного
документа; документ, що підтверджує
оплату послуг з державної реєстрації
земельної ділянки.

Пунктом 107 Порядку ведення
Державного земельного кадастру,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2012 №1051,
передбачено, що державна реєстрація
земельної ділянки здійснюється під час
її формування за результатами
складення документації із землеустрою
після її погодження у встановленому
порядку та до прийняття рішення про її
затвердження органом державної влади
або органом місцевого самоврядування
(у разі, коли згідно із законом така
документація підлягає затвердженню
таким органом) шляхом відкриття
Поземельної книги на таку земельну
ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього
Порядку.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, матеріали справи не містять
доказів надання державному
кадастровому реєстратору проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок площею 5.3420 га, 10.6681 га, 0,0280 га.
Більше того, дані земельні ділянки
окремо не сформовані та є частками
земельної ділянки за державним актом
від 19 квітня 1996 року серії ЧР 5-25 на
право колективної власності на землю,
які жодного разу окремо не
реєструвались.

За таких умов, вірним є і висновок, що
реєстрації вказаних земельних ділянок
передує їх окреме виділення та
формування, однак у справі відсутні
докази щодо виділення часток земельної
ділянки площею 5.3420 га, 10.6681 га, 0,0280 га з
акту від 19 квітня 1996 року серії ЧР 5-25 на
право колективної власності на землю
та їх окремого формування.

Водночас, згідно п. 115 Порядку ведення
Державного земельного кадастру,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2012 №1051,
встановлено, що державна реєстрація
земельних ділянок, переданих у
власність (користування) без
проведення їх державної реєстрації (в
тому числі у разі, коли відомості про
земельні ділянки, право власності
(користування) на які виникло до 2004
року, не внесені до державного реєстру
земель), здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельних ділянок
державної чи комунальної власності) в
порядку, визначеному для державної
реєстрації земельної ділянки.

Однак, положення п. 73 вказаного Порядку,
державний кадастровий реєстратор у
строк, що не перевищує 14 робочих днів з
дня прийняття заяви про внесення
відомостей (змін до них) до Державного
земельного кадастру: 1) розглядає її
разом з документами, зазначеними у
пункті 69 цього Порядку, та перевіряє:
відповідність документів вимогам,
зазначеним у пункті 67 цього Порядку;
електронний документ відповідно до
пункту 74 цього Порядку; 2) за
результатами перевірки вносить
відомості (зміни до них) до Державного
земельного кадастру або приймає
рішення про відмову у внесенні таких
відомостей з підстав, зазначених у
пунктах 91-137 цього Порядку, за формою
згідно з додатком 14.

Отже, відмовляючи Товариству у
реєстрації земельних ділянок, діяв в
межах наданих йому повноважень та у
відповідності до норм чинного
законодавства.

Окрему увагу, судова колегія вважає за
необхідне звернути на наступне.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, з метою державної
реєстрації земельної ділянки
звернувся до державного кадастрового
реєстратора Управління
Держземагентства у Макарівському
районі Київської області,
перетинається з іншими земельними
ділянками, що, зокрема, підтверджується
наданою відповідачами під час судового
розгляду справи та залученою судом до
матеріалів справи схемою розміщення
земельних ділянок на проекті
формування території Лишнянської
сільської ради.

Рішенням Макарівського районного суду
Київської області від 13.01.2010,
залишеного без змін ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 18.05.2010, встановлено, що ОСОБА_2 не
надано суду безспірних доказів
порушення його права на землю
відповідачами справі - ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та Макарівською РДА, у зв'язку з
чим позивачу відмовлено у задоволенні
позову про визнання договорів міни
земельних ділянок, державних актів на
право власності на земельні ділянки
незаконними та їх скасування.

Отже, наведене дає змогу суду
апеляційної інстанції прийти до
висновку, що відповідачем вчинено дії у
відповідності до чинного
законодавства та не порушено
охоронюваних законом прав та інтересів
позивача.

Згідно до частини першої ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права, при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суд апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
08 квітня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Н.П. Бужак,

В.А.Твердохліб

Головуючий суддя
Троян Н.М.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.