Справа № 810/631/14-а
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2014 року 810/631/14-а

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Лисенко В.І.,

за участю секретаря судового засідання
Глазун Т.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача-1 - Дорошенко
М.М.,

представника відповідача-2 - не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління МВС
України в Київській області,
Броварського міського відділу ГУ МВС
України в Київській області

про визнання протиправним та
скасування наказу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_3 з позовом до Головного
управління МВС України в Київській
області (відповідач-1), Броварського
міського відділу ГУ МВС України в
Київській області (відповідач-2) про
скасування наказів Головного
управління МВС України в Київській
області від 23.08.2013 № 1034 та від 11.09.2013 № 683
о/с, відповідно до яких позивач був
звільнений з органів внутрішніх справ,
поновлення ОСОБА_3 на посаді
оперуповноваженого сектора карного
розшуку Броварського міського відділу
ГУ МВС України в Київській області,
стягнення з Головного управління МВС
України в Київській області на користь
позивача заборгованості зі сплати
заробітної плати за період з 01.05.2013 по
11.09.2013 у розмірі 5024,95 грн. та середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з
12.09.2013 по 16.01.2014 у розмірі 11475,00 грн.,
стягнення з відповідача-1 на користь
позивача моральної шкоди у розмірі 5000,00
грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржуваними наказами
його протиправно звільнено з займаної
посади оперуповноваженого за прогул.
Зазначив, що на час винесення спірних
наказів він перебував на лікарняному, а
відтак звільнення відбулось з
порушенням статті 40 Кодексу законів
про працю України. Окремо звернув увагу
суду, що в порушення статті 43 Кодексу
законів про працю України звільнення
позивача відбулось без згоди
профспілкової організації, членом якої
він є.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача-1 проти позову
заперечував з мотивів, викладених в
письмових запереченнях. Просив суд у
задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача-2 у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, із заявами про
відкладення судового розгляду до суду
не звертався, заперечень чи відзиву на
позовну заяву до суду не подавав.

Згідно із частиною четвертою статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено наступне.

12 серпня 2013 року начальником сектора
кадрового забезпечення Броварського
міського відділу ГУ МВС України в
Київській області Шатровим О.В. подано
начальнику Відділу рапорт про те, що
починаючи з 19.04.2013 по 08.05.2013, а пізніше з
20.05.2013 по 21.06.2013 та з 12.07.2013 по день
подання рапорту оперуповноважений
сектору карного розшуку Відділу ОСОБА_3
не виходить на службу без поважних
причин.

Того ж дня, наказом начальника відділу
№ 131 призначено службове розслідування
за фактом невиходу ОСОБА_3 на службу без
поважних причин.

За результатами службового
розслідування встановлено, що позивач
дійсно у період з 19.04.2013 по 08.05.2013, з
20.05.2013 по 21.06.2013 та з 12.07.2013 по 12.08.2013 без
поважних причин не виходив на службу,
чим порушив положення статті 7
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України.

На підставі висновку службового
розслідування від 20.08.2013 та клопотання
начальника Броварського міського
відділу МВС України у Київській
області, відповідачем-1 винесено Наказ
від 23.08.2013 № 1034 «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
співробітників Броварського міського
відділу», яким ОСОБА_3 притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення із займаної посади
за порушення дисципліни.

У подальшому, керуючись статтею 18
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, на виконання
Наказу від 23.08.2013 № 1034 відповідачем-1
видано Наказ від 11.09.2013 № 683 о/с «По
особовому складу», яким звільнено
позивача за порушення дисципліни з
постановкою на військовий облік з
12.09.2013.

Як убачається з матеріалів справи,
копію трудової книжки позивач отримав
17.12.2013.

Вважаючи вказані накази протиправними
та враховуючи той факт, що такі дії
відповідача-1 завдали йому душевних
страждань, позивач звернувся до суду з
даним позовом.

Відповідно до статті 147 Кодексу законів
про працю України за порушення
трудової дисципліни до працівника може
бути застосовано тільки один з таких
заходів стягнення, як догана та
звільнення.

При цьому, законодавством, статутами і
положеннями про дисципліну можуть бути
передбачені для окремих категорій
працівників й інші дисциплінарні
стягнення.

Види дисциплінарних стягнень щодо
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ України
врегульовано Законом України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» від 22.02.2006 №
3460 (далі-Дисциплінарний статут) та
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ від 29.07.1991 № 114
(далі-Положення № 114).

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного
статуту дисциплінарний проступок це
невиконання чи неналежне виконання
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни.

Згідно із статтею 5 Дисциплінарного
статуту за вчинення дисциплінарних
проступків особи рядового і
начальницького складу несуть
дисциплінарну відповідальність згідно
з цим Статутом.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного
статуту до обов'язків осіб рядового і
начальницького складу входить,
зокрема, дотримання законодавства,
неухильне виконання вимог Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників.

Згідно із пунктом 64 Положення № 114 за
порушення дисципліни особи середнього,
старшого і вищого начальницького
складу звільняються зі служби в запас
(з постановкою на військовий облік).

Як убачається з матеріалів справи, за
наслідками службового розслідування
за фактом невиходу ОСОБА_3 на службу без
поважних причин встановлено, що
позивач без поважних причин з 19.04.2013 по
08.05.2013, з 20.05.2013 по 21.06.2013 та з 12.07.2013 по
12.08.2013 не виходив на службу.

Під час судового розгляду позивач
стосовно фактів виявлених службовим
розслідуванням прогулів зазначив, що
після того як у березні 2013 року він
потрапив у ДТП (отримавши при цьому
численні травми та ушкодження), він,
починаючи з 20 березня 2013 року і до дати
звільнення, перебував спочатку на
лікуванні, а потім на реабілітації
після лікування. Проте, листи
непрацездатності (лікарняні) брав не
завжди, оскільки певний час лікувався
«народними методами», не перебуваючи
при цьому на амбулаторному чи
стаціонарному лікуванні. Про той факт,
що він перебуває на лікуванні, позивач
повідомляв працівників відділу кадру
Броварського міського відділу ГУ МВС
України у Київській області по
телефону. Факту відсутності на службі
без поважних причин не визнав, проте,
документів на підтвердження вказаного
надати не зміг.

Судом встановлено, що починаючи з 20
березня 2013 року і до дати звільнення
позивач на службу не виходив, до роботи
не приступав.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що відсутність позивача на службі без
поважних причин у період 19.04.2013 по
08.05.2013, з 20.05.2013 по 21.06.2013 та з 12.07.2013 по
12.08.2013 (решту часу в проміжках між
зазначеними періодами перебував на
лікарняному) є встановленим фактом.

Як убачається з матеріалів справи,
Наказами відповідача-1 від 23.08.2013 № 1034
та

від 11.09.2013 № 683 о/с звільнено позивача з
займаної посади за порушення
дисципліни з постановкою на військовий
облік з 12.09.2013.

Під час судового розгляду
позивачем надано суду листи тимчасової
непрацездатності № 1075 та № 1104, видані
лікарнею ГУ МВС України в Київській
області, відповідно до яких у період з
21.08.2013 по 02.09.2013 та з 06.09.2013 по 19.09.2013
позивач перебував на лікарняному.

Відповідно до статті 40 Кодексу
законів про працю України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці. Це правило не поширюється
на випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.

Під час судового розгляду
представник позивача наголошував, що
оскільки оскаржувані Накази від 23.08.2013
№ 1034 від 11.09.2013 № 683 о/с про звільнення
позивача винесені під час перебування
останнього на лікарняному, то такі
накази є незаконними та підлягають
скасуванню.

Крім того, представник позивача
зазначив, що в порушення статті 43
Кодексу законів про працю України
звільнення позивача відбулось без
згоди профспілкової організації,
членом якої він є.

Суд критично ставиться до таких
тверджень представника позивача з
огляду на наступне.

Як пояснив під час судового
розгляду представник відповідача-1, про
існування вищезазначених лікарняних
листів Головному управлінню МВС
України у Київській області стало
відомо лише 06.02.2014 під час розгляду
вказаної адміністративної справи.

Відповідно до статті 18
Дисциплінарного статуту такі
дисциплінарні стягнення, як звільнення
з посади та звільнення з органів
внутрішніх справ, накладені на осіб
рядового і начальницького складу, які
тимчасово непрацездатні або
перебувають у відпустці, відрядженні,
виконуються після їх прибуття до місця
проходження служби.

На виконання положень вказаної
статті Статуту, на підставі службової
записки від 07.02.2014 № 35, 14.02.2014
відповідачем-1 внесено зміни до
оскаржуваного Наказу від 11.09.2013 № 683 о/с
про звільнення позивача, якими дату
звільнення позивача змінено на 20.09.2014
(перший робочий день по виходу з
лікарняного).

Суд зазначає, що відповідач-1 на
момент винесення оскаржуваного наказу
від 11.09.2013 № 683 о/с з
об'єктивних підстав був позбавлений
можливості знати про перебування
позивача на лікарняному, оскільки
останній не повідомляв про це
посадових осіб Броварського міського
відділу МВС України у Київській
області.

Щодо посилання представника
позивача на відсутність згоди
профспілкової організації на
звільнення позивача як на підставу для
скасування оскаржуваних наказів, суд
зазначає наступне.

Під час судового розгляду
встановлено, що дійсно на момент
винесення спірних Наказів згоди
профспілкової організації на
звільнення позивача з лав органів МВС
України не було.

Проте, 14 березня 2014 року на
засіданні зборів комітету первинної
профспілкової організації атестованих
працівників Броварського міського
відділу ГУ МВС України така згода була
дана, що підтверджується наявним в
матеріалах справи витягом з протоколу
№ 4 від 14.03.2014.

Також, на зазначених зборах
встановлено, що позивач не приймав
участь у роботі профспілки, а членські
внески з листопада 2013 року сплачувати
перестав.

Вирішуючи питання щодо
законності звільнення позивача з
займаної посади судом враховано
наступне.

Відповідно до статті 12
Дисциплінарного статуту на осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень: усне зауваження; зауваження;
догана; сувора догана; попередження про
неповну посадову відповідність;
звільнення з посади; пониження в
спеціальному званні на один ступінь;
звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно із статтею 14
Дисциплінарного статуту при
визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо.

Суд зазначає, що внаслідок
тривалого (понад два місяці) невиходу
позивача на роботу без поважних причин,
ним фактично не виконувались покладені
на нього обов'язки оперуповноваженого
сектора карного розшуку Броварського
міського відділу ГУ МВС України в
Київській області. Оскільки робота на
посаді оперуповноваженого, з якої було
звільнено позивача оскаржуваними
наказами, передбачає виконання
суспільно важливих обов'язків, як то
попередження, припинення, розкриття
скоєних злочинів загальної
кримінальної спрямованості та тих, що
готуються, розшук осіб, які уникають
слідства і суду, безвісти зниклих
громадян тощо, а позивач свідомо уникав
виконання покладених на нього
обов'язків шляхом невиходу на службу,
суд розцінює вчинений позивачем
дисциплінарний проступок (прогули) як
тяжкий.

У матеріалах справи міститься
службова характеристика ОСОБА_3,
відповідно до якої за час проходження
служби позивач зарекомендував себе
посередньо. Свої обов'язки виконує не
завжди сумлінно, не завжди готовий
працювати у складних умовах,
поступаючись особистими інтересами. У
службовій діяльності не завжди
дотримується законодавства України.

Крім того, як убачається з
матеріалів справи, позивач має діюче
дисциплінарне стягнення - догана (наказ
Броварського МВ від 19.11.2012 № 153).

Також, при прийнятті рішення
судом взято до уваги вирок
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 05.12.2013, яким
ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого статтею 286 Кримінального
кодексу України (порушення правил
безпеки дорожнього руху або
експлуатації транспорту особою, яка
керує транспортним засобом, що
спричинило потерпілому тяжке тілесне
ушкодження).

Зазначеним вироком встановлено,
що у березні 2013 року позивач,
перебуваючи за кермом автомобіля в
стані алкогольного сп'яніння, вчинив
ДТП, наслідком якої стало отримання
потерпілими в ДТП особами тілесних
ушкоджень.

При цьому, свою вину у вчиненні
кримінального правопорушення позивач
не визнав.

Наведене свідчить, що обрана
відповідачем-1 міра дисциплінарного
стягнення за вчинений позивачем
дисциплінарний поступок, а саме:
звільнення, в даному випадку є
обґрунтованою.

За таких обставин, враховуючи факт
відсутності позивача на службі без
поважних причин у період з 19.04.2013 по
08.05.2013, з 20.05.2013 по 21.06.2013 та з 12.07.2013 по
12.08.2013 та той факт, що дату звільнення
позивача змінено відповідачем-1 на
20.09.2014 (перший робочий день по виходу з
лікарняного), суд дійшов висновку про
безпідставність тверджень позивача
про незаконність оскаржуваних наказів
відповідача-1 від 23.08.2013 № 1034 та від
11.09.2013 № 683 о/с.

Щодо вимог про стягнення з Головного
управління МВС України в Київській
області на користь позивача
заборгованості зі сплати заробітної
плати за період з 01.05.2013 по 11.09.2013 у
розмірі 5024,95 грн., суд зазначає
наступне.

Як пояснив під час судового розгляду
позивач, у період з травня по серпень
2013 року йому не виплачена
заробітна плата.

Водночас, як убачається з наданої
відповідачем-2 довідки від 22.05.2014 № 44, у
період з травня по вересень 2013 року
заробітна плата позивачу не
виплачувалась, оскільки він не виходив
на службу.

При цьому, лікарняні за період з 23.03.2014
по 12.08.2013 (з 23.03.2014 по 18.04.2013 Серії АВУ №
998255, з 10.05.2013 по 18.05.2013 № 461/10696, з 22.06.2013 по
11.07.2013 Серії АВЯ № 507266 виплачені
позивачу у повному обсязі, у
відповідності до наданих ним листків
тимчасової непрацездатності.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що вимоги позивача про стягнення з
Головного управління МВС України в
Київській області на користь позивача
заборгованості зі сплати заробітної
плати за період з 01.05.2013 по 11.09.2013 у
розмірі 5024,95 грн. є безпідставними, не
підтверджені будь-якими допустимими
доказами, а відтак задоволенню не
підлягають.

У той же час, під час судового розгляду
судом встановлено, що відповідачем-2
позивачу не в повному обсязі було
виплачено лікарняні за серпень 2013 року
(не виплачено за 3 дні у загальному
розмірі 167,84 грн.), що підтверджується
довідкою відповідача-2 від 02.06.2014 № 07/7203.

Вказаний факт представником
відповідача-1 не заперечувався.

Відповідно до частини другої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

За таких обставин, враховуючи
встановлення судом факту невиплати
відповідачем-2 на користь позивача
належних тому коштів у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю у розмірі
167,84 грн., суд дійшов висновку про
необхідність виходу за межі позовних
вимог та про стягнення з відповідача-2
на користь позивача коштів у розмірі
167,84 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача-1 на користь позивача
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 12.09.2013 по 16.01.2014 у розмірі 11475,00
грн., та моральної шкоди у розмірі 5000,00
грн., суд зазначає, що такі вимоги є
похідними від вимог позивача про
скасування Наказів відповідача-1 від
23.08.2013 № 1034 та від 11.09.2013 № 683 о/с, для
задоволення яких суд підстав не
знайшов, а відтак, і такі вимоги
позивача задоволенню не підлягають.

Згідно із частиною першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України,якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

У той же час, оскільки позивач
звільнений від сплати судового збору
за подання позовної заяви в частині
поневолення на роботі, а для
задоволення вимог в частині стягнення
на користь позивача моральної шкоди
суд підстав не знайшов, судові витрати
стягненню на його користь не
підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Стягнути з Броварського міського
відділу ГУ МВС України в Київській
області на користь ОСОБА_3
заборгованість зі сплати заробітної
плати (невиплачений лікарняний) у
розмірі 167 (сто шістдесят сім) гривень 84
копійки.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 10 червня 2014 р.