Справа № 821/468/14
Суддя: Яковлев Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

19 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/468/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Хом'якова В.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
судді -Яковлева Ю.В.судді -Вербицької
Н.В.судді -Запорожана Д.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2014
року по адміністративній справі за
позовом публічного акціонерного
товариства туристичний комплекс
«Фрегат» до Державної податкової
інспекції у м. Херсоні Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

встановила:

Позивачі - ПАТ ТК «Фрегат» звернувся до
суду з позовом до ДПІ у м. Херсоні ГУ
Міндоходів у Херсонській області в
якому просив визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення відповідача
№ від 28.01.2014 року про збільшення
суми грошового зобов'язання по податку
на додану вартість на 74 594 гривень та
застосування штрафної санкції в сумі
37297 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі
зазначили, що відповідачем було
неправомірно використані висновки
акту про неможливість проведення
зустрічної перевірки контрагента
позивача ТОВ «Фірма Радіус Інвест»
№78/23-1/37517328 від 24.07.2012 року, оскільки ПАТ
ТК "Фрегат" на час перевірки було надано
всі необхідні первинні та
бухгалтерські документи на
підтвердження вчинення господарських
операцій з ТОВ «Фірма Радіус Інвест» у
травні 2012 року. Податкова інспекція
позбавлена права на визнання
нікчемними правочинів, належні та
допустимі докази цьому відсутні. Також
позивач зазначив про те, що він не був
зобов'язаний перевіряти та бути
обізнаним в протиправності дій чи
бездіяльності його контрагента. На час
укладання угоди ТОВ «Фірма Радіус
Інвест» було діючим підприємством,
перебувало за своїм місцезнаходженням,
мало статус платника ПДВ, перебувало на
податковому обліку, було повністю
правомочним на виписування податкових
та видаткових накладних, господарські
операції були фактично здійсненими, як
і оплата за товар, придбана продукція
використана у власній господарській
діяльності..

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення позову.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2014
року адміністративний позов ПАТ ТК
«Фрегат» було задоволено. Було визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Херсоні
ГУ Міндоходів у Херсонській області №
від 28.01.2014 року.

В апеляційній скарзі ДПІ у м. Херсоні ГУ
Міндоходів у Херсонській області, з
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
ставить питання щодо скасування
оскаржуваної постанови та прийняття
нової про відмову у задоволені
позовних вимог.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
апеляційної скарги колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що ПАТ
ТК «Фрегат», здійснює діяльність у
сфері діяльності готелів, перебуває на
обліку в ДПІ у м. Херсоні як платник
податку на додану вартість.

Відповідачем була проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка позивача щодо дотримання
вимог податкового законодавства за
травень 2012 року по взаємовідносинам з
ТОВ «Фірма «Радіус Інвест».

За результатами проведеної перевірки
було прийнято Акт №6/21-03-22-05/4855891 від
10.01.2014 року, в якому було зафіксовано
про встановлене порушення позивачем п.
44.1, п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 188.1ст. 188,
п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.
198, п. 201.1, п. 201.7 ст. 201 ПК України, в
результаті чого було завищено суму
податкового кредиту, що призвело до
заниження суми податку на додану
вартість, що підлягає сплаті в
Державний бюджет України на загальну
суму 74594,00 гривень за травень 2012 року.

За висновками зазначеного Акту
перевірки ДПІ у м. Херсоні було
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 28.01.2014
року про збільшення ПАТ «ТК «Фрегат»
суми грошового зобов'язання по податку
на додану вартість на 74 594 гривень та
застосування штрафної санкції в сумі 37
297 гривень.

До таких висновків перевіряючі дійшли
під час перевірки податкової звітності
позивача, договору поставки,
банківських виписок позивача та іншої
звітності, використовуючи при цьому
висновки акту Переяслав-Хмельницької
ОДПІ № 28/23-1/37517328 від 24.07.2012 року «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ТОВ
«Фірма Радіус Інвест» за лютий, травень
2012 року. Зокрема, з даного акту було
взято інформацію щодо відсутності ТОВ
«Фірма Радіус Інвест» за юридичною
адресою, що підтверджено довідкою ГВПМ
Броварської ОДПІ, чисельність
працюючих осіб 2, рахунків у банках не
має, основні фонди відсутні, свідоцтво
платника ПДВ анульовано 14.06.2012 року.
Також, згідно висновку, встановлено
наявність ознак «фіктивності» та
відсутності факту реального
здійснення господарської діяльності
ТОВ «Фірма Радіус Інвест», погодженого
з юридичним відділом
Переяслав-Хмельницької ОДПІ.

Відповідачем був наданий акт від 24.07.2012
року, в якому вказано про те, що
зустрічну звірку неможливо провести
через внесення до ЄДР запису про
відсутність за місцезнаходженням - м.
Переяслав-Хмельницький, вул.
Тітовського, 5. Свідоцтво платника
податку на додану вартість анульовано
14.06.2012 року.

На думку відповідача,
Переяслав-Хмельницькою ОДПІ було
встановлена відсутність у ТОВ «Фірма
«Радіус Інвест» фізичних та технічних
можливостей до вчинення
задекларованих господарських
операцій, відсутність кваліфікованого
персоналу та факт незнаходження
платника за юридичною адресою, при тому
що статутна діяльність потребує участі
значної кількості людей, відсутність
транспортних засобів та будь-якого
устаткування для ведення
господарської діяльності та
проведення ремонтних робіт, а також
безпідставне формування податкового
кредиту підприємствам реального
сектору економіки. За квітень і травень
2012 року господарська діяльність ТОВ
«Фірма «Радіус Інвест» має ознаки
нереальності здійснення
фінансово-господарських операцій.

Виходячи з вищевикладеного
перевіряючі зробили висновок про те, що
операції між ПАТ «ТК «Фрегат» та ТОВ
«Фірма Радіус Інвест» не містять у суті
своїй економічних або інших причин
придбання ремонтних робіт, не
встановлено факту реалізації товару
покупцю ПАТ «ТК «Фрегат» у зв'язку із
відсутністю умов для його реалізації,
документально придбаний товар не
підтверджено у зв'язку із
встановленням Переяслав-Хмельницькою
ОДПІ обставин незаконної діяльності
контрагента позивача ТОВ «Фірма Радіус
Інвест», що призвело до документування
позивачем господарської операції з
метою ухилення від сплати податків, як
наслідок встановлено завищення
податкового кредиту у травні 2012 року на
74594,00 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1-ї
інстанції виходив з того, що позивачем
доведено наданими до матеріалів справи
первинними документами вчинення
господарських операцій з ТОВ «Фірма
Радіус Інвест». ПАТ ТК «Фрегат» є
діючим підприємством, яке має основні
фонди, активи, фінансові та трудові
ресурси на забезпечення своєї
господарської діяльності, подає
своєчасно та належним чином податкову
звітність до контролюючого органу,
мета придбання товару у ТОВ «Фірма
радіус Інвест» відповідає
господарській готельній діяльності
ПАТ «ТК «Фрегат», контролюючим органом
не надано до суду належних доказів, що
інформація, яку містять первинні
бухгалтерські та податкові документи,
не відповідає дійсності, а також, що
позивач отримував податкову вигоду з
порушенням приписів податкового
законодавства. Законодавством України
не передбачено обов'язок суб'єкта
господарювання здійснювати контроль
за дотриманням закону іншими
платниками податків. З'ясовані
обставини господарської діяльності
позивача не дають підстав вважати, що
головною метою позивача було одержання
доходу саме за рахунок податкової
вигоди, за відсутності наміру
здійснювати реальну підприємницьку
діяльність.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду 1-ї інстанції виходячи з
наступного.

Так позивачем було надано до справи
первинні документи з приводу вчинення
господарських операцій з контрагентом
ТОВ «Фірма Радіус Інвест», а саме:
договір поставки № 0305-03 від 03.05.2012 року,
відповідно до якого позивачем було
придбано у ТОВ «Фірма Радіус Інвест»
товар «обладнання» (згідно додатку
специфікації - плата електронна 12 шт. та
ролик великий 64 шт.) на суму 447 564
гривень, видаткові та податкові
накладні за травень 2012 року на
підтвердження факту придбання товару,
довіреність на отримання товару №000535
та акти приймання-передачі товару,
виписки з рахунку, з якого вбачається
повна сплата за придбаний позивачем
товар у безготівковому вигляді, також
надано декларацію з податку на додану
вартість за травень 2012 року, в якій
відображено суму поставки 447564 гривень
в т. ч. ПДВ 20% 74594 гривень. Зауважень щодо
форми, змісту зазначених документів як
під час проведення перевірки, так і в
ході розгляду справи у суді 1-ї
інстанції у контролюючого органу не
виникало.

Відповідно до довідки Державного
реєстру юридичних та фізичних
осіб-підприємців на час укладання угод
з позивачем, суб'єкт господарювання ТОВ
«Фірма Радіус Інвест» було діючим
підприємством, платником податку на
додану вартість, доказів на
спростування даних відомостей
контролюючим органом не надано.
Показники податкової звітності ТОВ
«Фірма Радіус Інвест» були перевірені,
зауваження відсутні. До них, зокрема
увійшли показники по операціям з ПАТ
«ТК «Фрегат» (додаток 1 до акту ТОВ
«Фірма Радіус Інвест» від 24.07.2012 № 28/23-1).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України
для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Водночас пунктом 198.3 статті 198 ПК
України передбачено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Також позиції у своїй практиці
дотримується й Верховний суд України у
своїх постановах від 01 червня 2010 року
по справі за позовом ПП «Армівір» до
ДПІ у Печерському районі м. Києва, від 31
січня 2011 року по справі за позовом ЗАТ
«Мукачівський лісокомбінат» до
Мукачівської ОДПІ, від 31 січня 2011 року
по справі за позовом ТОВ «Фірма «ВІК»
до ДПІ у м. Херсоні, а також Вищий
адміністративний суд України в своїх
ухвалах від 12 лютого 2014 року у справі
№К/9991/66418/12, від 26 березня 2014 року у
справі №К/800/36974/13, від 14 квітня 2014 року у
справі №К/800/23746/13..

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

У відповідності до ст. 1 Закону України
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав і основних свобод людини 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7
та 11 до Конвенції», ст. 17 Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23 лютого 2006 року Україна
визнає джерелом права рішення
Європейського суду з прав людини, а
також юрисдикцію цього суду в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення і
застосування Конвенції. Рішення
Європейського суду є частиною
національного законодавства і є
обов'язковими для правозастосування
органами правосуддя.

Так, Європейський Суд з прав людини у
своєму рішенні у справі «БУЛВЕС» АД
проти Болгарії» (заява № 3991/03) від 22
січня 2009 року (п.57 Рішення) зазначив, що
оскільки компанія-заявник у повному
обсязі та вчасно виконала обов'язки з
дотримання встановлених
Державою-членом Конвенції норм
стосовно ПДВ та не мала засобів для
забезпечення виконання податкових
зобов'язань постачальником і не знала
про невиконання останнім своїх
обов'язків, вона могла правомірно
очікувати отримання вигоди від
застосування одного із основних правил
системи оподаткування ПДВ, а саме від
визнання права на податковий кредит
щодо суми ПДВ, яка була сплачена
постачальнику. Більше того, лише після
подачі декларації із віднесенням
відповідних сум до складу податкового
кредиту та проведення податковими
органами зустрічної перевірки
постачальника могло бути встановлено,
чи виконав постачальник свій обов'язок
подання звітності з ПДВ у повному
обсязі.

Також Європейським Судом визнано, що
платник податку не повинен нести
наслідків невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку
Європейського Суду, такі вимоги стали
надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватися
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту права власності.

Колегія суддів погоджується з
твердженням суду 1-ї інстанції відносно
того, що контрагент позивача
задекларував свої податкові
зобов'язання по операціям з ПАТ «ТК
«Фрегат». Використання в акті
перевірки висновку
Переяслав-Хмельницької ОДПІ, яким
місцезнаходження ТОВ «Фірма Радіус
Інвест» не підтверджено є
необґрунтованим, оскільки відповідно
до статті 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців», якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. На час укладання угоди з
позивачем у травні 2012 року ТОВ «Фірма
Радіус Інвест» було зареєстровано за
адресою: вул. Тітовського, 5, м.
Переяслав-Хмельницький. Доказів на
спростування даного факту
відповідачем суду не надано.

Необґрунтованим є також твердження
контролюючого органу щодо відсутності
товарно-транспортних накладних як
доказу факту поставки товару до
покупця, оскільки товарно-транспортні
накладні не є первинними документами у
розумінні чинного законодавства, які
мають підтверджувати обставини
укладеного правочину та наслідки його
виконання, вони лише фіксують факт
поставки товару. Податковий кодекс
України не ставить в залежність право
формування податкового кредиту від
наявності товарно-транспортних
накладних.

На думку колегії суддів податковий
орган, не надав належних доказів на
підтвердження того, що позивачем було
порушено податкове законодавство, а
також не зазначено інших обставин, які
могли б свідчити про порушення
позивачем законодавства.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу (ч.1). В адміністративний
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч.2).

З огляду на вищевказане колегія суддів
вважає, що суд 1-ї інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
зазначену постанову з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Підстав для скасування або зміни
вказаної постанови колегія суддів не
вбачає, а доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються та висновків
суду 1-ї інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 1 ст. 195, ст. 197, п.1 ч.1 ст.198, ст.
200 та п.1 ч.1 ст. 205 КАС України, колегія
суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області - залишити без
задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 22 квітня 2014
року по адміністративній справі за
позовом публічного акціонерного
товариства туристичний комплекс
«Фрегат» до Державної податкової
інспекції у м. Херсоні Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий суддя:/підпис/Ю.В.
ЯковлевСуддя:/підпис/Н.В.
ВербицькаСуддя:/підпис/Д.В. Запорожан