Справа № 826/123/14
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/123/14
інстанції: Пащенко К.С.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря
- Костюченка М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва Головного
управління Міндоходів у місті Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 квітня 2014 року за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Гіфоп» до
Державної податкової інспекції у
Подільському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року позивач звернулась до
суду з адміністративним позовом, в
якому просив: визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача від
20.11.2013 № та №; зобов'язати
відповідача вчинити певні дії шляхом
вилучення інформації про акт від 14.10.2013
№ 1561/26-56-22-01-03/34428780 «Про результати
проведення документальної
позапланової виїзної перевірки ТОВ
«Гіфоп» з питань дотримання вимог
податкового та валютного
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ «Группа А», ТОВ
«Променергостандарт», ТОВ «Інвест
Бюро», ТОВ «Небо», ТОВ «Сучасні
Торговельні Рішення», ТОВ «БС
Консалтінг Юкрейн», ТОВ «КПТ Міг», ТОВ
«Монтарія», ТОВ «Астана К», ТОВ «Метро
МТД» та ТОВ «Торговий дім «Доар» за
період з 01.01.2011 по 31.12.2012» із
інформаційних баз, перелік яких
визначений центральним органом
Міністерства доходів і зборів України.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 квітня 2014 року адміністративний
позов задоволено частково, а саме
визнано протиправним та скасовано
податкові повідомлення-рішення від
20.11.2013 № та № , прийняті
Державною податковою інспекцією у
Подільському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві.

Відповідач, не погоджуючись із
зазначеною постановою, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить суд скасувати постанову
та прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції - скасуванню, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи, 14.10.2013 ДПІ
у Подільському районі ГУ Міндоходів у
місті Києві проведено документальну
позапланову виїзної перевірку ТОВ
«Гіфоп» з питань дотримання вимог
податкового та валютного
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ «Группа А», ТОВ
«Променергостандарт», ТОВ «Інвест
Бюро», ТОВ «Небо», ТОВ «Сучасні
Торговельні Рішення», ТОВ «БС
Консалтінг Юкрейн», ТОВ «КПТ Міг», ТОВ
«Монтарія», ТОВ «Астана К», ТОВ «Метро
МТД» та ТОВ «Торговий дім «Доар» за
період з 01.01.2011 по 31.12.2012 ДПІ у
Подільському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
складено Акт № 1561/26-56-22-01-03/34428780.

В даному акті відображено, допущені
позивачем порушення, а саме п.п. 198.2, 198.3,
198.6 ст. 198 ПК України та, як наслідок,
заниження податку на додану вартість
на загальну суму у розмірі 413748 грн., а
також порушення п. 1.32 ст. 1, п. 5.1, пп. 5.2.1 п.
5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» та, як наслідок,
заниження податку на прибуток на
загальну суму у розмірі 104359 грн.

Керуючись висновками акту перевірки,
20.11.2013 контролюючим органом винесено
податкові повідомлення-рішення: №
, яким у зв'язку з порушенням п.п.
198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, позивачу
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
413748 грн, а також застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 20931 грн; №
, яким у зв'язку з порушенням п. 1.32
ст. 1, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5,
пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
позивачу визначено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 104359 грн, а також застосовано
штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1
грн.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку
податкового органу та з метою їх
відновлення ТОВ «Гіфоп» звернулось за
захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
матеріалами справи підтверджується
реальне виконання договорів та наявні
податкові накладні, які відповідають
вимогам законодавства, самі договори
невизнані судом недійсними та не
встановлено факт їх нікчемності, а
відтак, оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є протиправними
та підлягають скасуванню.

На думку колегії суддів позиція суду
першої інстанції є не вірною з огляду
на наступне.

Згідно з ст. 180 ПК України платником
податку є: 1) будь-яка особа, що
провадить господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу; 2)
будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку; 3) будь-яка особа, що ввозить
товари на митну територію України в
обсягах, які підлягають оподаткуванню,
та на яку покладається
відповідальність за сплату податків у
разі переміщення товарів через митний
кордон України відповідно до Митного
кодексу України.

Згідно зі ст. 185 ПК України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); г) вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); ґ) з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, д)
з метою оподаткування цим податком до
імпорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг)
з-під митного режиму магазину
безмитної торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України, для їх подальшого
вільного обігу на території України; е)
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

В результаті дослідження матеріалів
справи та наданих позивачем доказів на
спростування висновків суду першої
інстанції, судова колегія вважає за
необхідне вказати на наступне.

Відповідно до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02 червня 2011 року з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясовувати,
зокрема, обставини щодо руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

На підтвердження здійснення
господарських операцій з
контрагентами, позивачем надано:
договори, платіжні доручення,
податкові та видаткові накладні,
рахунки на оплату, акти надання послуг
та товарно-транспортні накладні (том 2
та 3).

Проте, судова колегія вважає за
необхідне звернути уваги на те, що дані
документи, складені у невідповідності
до Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку затвердженого
наказом Наказ Міністерства фінансів
України від 24 травня 1995 року №88, а саме
2.4. згідно якого первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Наведені документи первинної
звітності також суперечать положенням
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» відповідно до
якої первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів, акцентує увагу на тому,
що ряд первинних документів, не
відповідають вимогам ні Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», ні Положенню про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку затвердженого
наказом Наказ Міністерства фінансів
України від 24 травня 1995 року №88,
зокрема в первинних документах не
зазначено прізвища особи яка їх склала
та її посаду, відсутні довіреності, в
платіжних доручення відсутня відмітка
банківської установи.

За таких обставин, надані позивачем
документи на підтвердження
господарських правовідносин з таким
контрагентом, не є належно оформленими
первинними документами, оскільки не
відповідають встановленим п. 201.1 ст. 201
ПК та частини другої ст. 9 Закону
України від 16.07.1999 №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» вимогам щодо їх
складення і підписання повноважною
особою платника податків, тому не
можуть бути належним документальним
підтвердженням проведення
господарських операцій та підставою
для формування спірних сум валових
витрат і податкового кредиту з ПДВ.

При розгляді даної справи колегією
суддів враховано правову позицію
Верховного Суду України, яка викладена:
в постанові від 21.01.2011 у справі за
позовом ТОВ «СІБ» до ДПІ у Жовтневому
районі м. Луганська про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення, а саме,
неналежним чином оформлена (підписана
не уповноваженою особою) податкова
накладна не може бути підставою для
нарахування податкового кредиту за
наявності фактів, що ставлять під
сумнів реальність наданої послуги; та в
постанові від 05.03.2012 по справі №21-421а11,
згідно з якою складені і підписані
неповноважними особами податкові
накладні не можуть вважатися належно
оформленими звітними документами, які
посвідчують факт придбання товарів,
робіт чи послуг, а тому віднесення
відображених у них сум ПДВ до
податкового кредиту є безпідставним.

Хоча фактичні обставини справи №21-421а11,
яка переглядалася Верховним Судом
України, стосувалися лише правильності
оформлення податкових накладних, на
підставі яких сформовано спірний
податковий кредит з ПДВ, однак суд
вважає, що з метою однакового
застосування законодавства
застосований Верховним Судом України
підхід є цілком прийнятним. Для
з'ясування правильності оформлення й
інших первинних бухгалтерських
документів, для яких частина друга ст. 9
Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлює
відповідні обов'язкові вимоги, у т.ч.
щодо їх складення та підписання
відповідними уповноваженими особами.

Відповідно до частини першої ст. 244-2 КАС
України, суди зобов'язані привести свою
судову практику у відповідність з
рішенням Верховного Суду України.

Окрім того, на думку апеляційного суду,
особливу увагу слід звернути на
наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, податкові накладні, рахунки
тощо) мають силу первинних документів
лише в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Товарно-транспортна накладна (ТТН) - це
основний документ на вантаж, що повинен
оформлятися при здійсненні вантажних
автоперевезень. Одночасно з цим, ТТН
виступає первинним документом
бухгалтерського обліку.

Так, відповідно до Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 № 363, товарно-транспортна
накладна є єдиним для всіх учасників
транспортного процесу юридичним
документом, що призначений для
списання товарно-матеріальних
цінностей, обліку на шляху їх
переміщення, оприбуткування,
складського, оперативного та
бухгалтерського обліку, а також для
розрахунків за перевезення вантажу та
обліку виконаної роботи.

Пунктами 11.5, 11.6, 11.7 цих Правил
встановлено, що товарно-транспортну
накладну на перевезення вантажів
автомобільним транспортом замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом). Після прийняття
вантажу згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

12 червня 2014 року в судовому засіданні,
на запитання колегії суддів, ким
здійснювалось перевезення товару,
позивача зазначено, що такі
перевезення здійснювалось частково
його транспортом, а також частково
силами контрагентів, проте, в
результаті дослідження наявних у
справі ТТН (том 2) судовою колегією
встановлено такі порушення, а саме
відсутність: конкретної адреса пункту
навантаження; найменування продукції
(товару), що перевозиться; кодів;
підписів водіїв експедиторів.

Крім цього,колегія суддів звертає
увагу на ті обставини,що ряд договорів
є абсолютно
ідентичними(а.с.137-138т.3;167-168т.3;46-47т.4; 60-61
т.4;79т.41; 107-108т.4)при цьому по жодному з
договорів позивачем не надано
документів які свідчать про якість
поставленої продукції,відповідно до
вимог п. 4 договору.Ряд первинних
документів наданих позивачем,крім того
що не містять прізвища та посади особи
відповідальної за проведення
господарської операції також не
містять посилань на виконання якого
договору складені ці документи ,що
унеможливлює перевірити реальність
виконання господарської операції
(т.3а.с.97,99,100,102-103,105-106,108-109,111-112,114-140
,222-229,232-239;т.2.201-236;т.4 а.с.6-45).

Відтак, за наявність таких порушень,
судова колегія позбавлена можливості
встановити рух такого товару.

Окрім того, колегія суддів вважає за
необхідне, вказати на відсутність
сертифікатів якості товарів, що у свою
чергу, згідно договорів є
обов'язковими, а також, на відсутність
первинних документів, які
відображатимуть взаємовідносини з ТОВ
«Променергостандарт».

Отже, надані позивачем документи на
підтвердження господарських
правовідносин з контрагентами не є
належно оформленими первинними
документами, оскільки не відповідають
вимогам щодо їх складення і підписання
повноважною особою платника податків,
тому не можуть бути належним
документальним підтвердженням
проведення реальних господарських
операцій та підставою для формування
спірних сум валових витрат і
податкового кредиту з ПДВ.

Така правова позиція узгоджується з
позицією Верховного Суду України,
викладеною і у постанові від 05.03.2012, у
якій ВС України зазначено, що сама лише
наявність у платника податків
податкових накладних, виписаних від
імені його контрагентів, не є
достатньою підставою для включення сум
ПДВ до податкового кредиту, якщо особи,
від імені яких складено такі документи
заперечують свою участь у створенні та
діяльності цих товариств, зокрема, й у
підписанні будь-яких первинних
документів, отже, виписані від їх імені
податкові накладні не можна вважати
належно оформленими та підписаними
повноважними особами звітними
документами, які посвідчують факт
придбання товарів, робіт чи послуг, а
тому віднесення відображених у них сум
ПДВ до податкового кредиту є
безпідставним.

Констатація позивачем того, що платник
податків не може нести
відповідальність за порушення
податкової дисципліни його
контрагентами, загалом є вірною, але в
даному випадку ця теза не спростовує
допущені саме позивачем порушення
податкового законодавства і не може
звільняти останнього від настання
відповідних юридичних наслідків.

Підсумовуючи вище викладене, суд
апеляційної інстанції приходить до
переконання, що доводи відповідача про
порушення позивачем норм податкового
законодавства, є таким, що відповідає
фактичним обставинам справи. А відтак,
податкові повідомлення-рішення
податкового органу є законними і
підстав для їх скасування відсутні.

Згідно до частини першої ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є: 1) неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи; 2)
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Таким чином ,судом першої інстанції
порушено норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи. В
зв'язку з цим виникає необхідність у
задоволені апеляційної скарги та
відповідно у скасуванні постанови
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 03 квітня 2014 року.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва Головного управління
Міндоходів у місті Києві -
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 квітня 2014 року -
скасувати.

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гіфоп» до Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
передбачені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя

Троян Н.М.

Судді:

Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.