Справа № 2а-2782/10/1170
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/800/13561/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за касаційною
скаргою Кіровоградської митниці на
постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2010 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14 лютого 2013 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю Науково-виробнича
фірма "Агросвіт" до Кіровоградської
митниці, треті особи: приватне
підприємство "АФ
"Олександріяконссервіс", Головне
управління Державного казначейства
України у Кіровоградській області про
визнання нечинним і скасування рішення
та стягнення надмірно сплачених
коштів, -

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою
відповідальністю Науково-виробнича
фірма "Агросвіт" звернулось в суд з
позовом до Кіровоградської митниці: в
якому просило: визнати нечинним та
скасувати рішення відповідача про
визначення митної вартості товару від
16 липня 2010 року №901030000/2010/000282/2; стягнути
з Державного бюджету України на
рахунок позивача надмірно сплачені
кошти з податку на додану вартість в
сумі 6435,67 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідачем протиправно, на підставі
необґрунтованого висновку щодо
заниження позивачем митної вартості
товарів, що ввозилися на територію
України, прийнято рішення про
визначення іншої, відмінної від
заявленої декларантом, митної вартості
товарів.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 14 лютого 2013
року, позовні вимоги задоволено
частково: визнано протиправним та
скасовано рішення про визначення
митної вартості товарів від 16 липня 2010
року № 901030000/2010/000282/2; в задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, Кіровоградська
митниця звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати та відмовити у задоволенні
позову.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 19 січня 2010 року
між Компанією "Кемінова А/С" (Данія)
(далі -"Продавець") та позивачем (далі -
"Покупець") укладено договір
купівлі-продажу №СН-2010/0119, згідно з
пунктами 2.11., 4.1 якого Продавець
зобов'язується продати і передати, а
Покупець купити і прийняти засоби
захисту рослин, а саме, фунгіцид "Імпакт
25 SC, к.с." (5 л) в кількості 45600 л, за ціною
19,50 дол. США, загальна вартість 889200,00
дол. США

В межах даного зовнішньоекономічного
договору Продавцем за інвойсом № 01106
від 09 червня 2010 року здійснено поставку
товару позивачу фунгіциду "Імпакт 25 SC,
к.с." (5 л) в кількості 2400 л, (120 коробок по
4Х5 л) на загальну суму 46 800 дол. США.

Для здійснення митного оформлення
частини зазначеного товару, а саме,
фунгіциду "Імпакт 25 SC, к.с." (5 л) в
кількості 2400 л, (120 коробок по 4Х5 л)
декларантом приватним підприємством
"АФ" Олександріяконссервіс" подано
декларацію митної вартості №
901030000/2010/000903 від 15 липня 2010 року та
вантажно-митну декларацію №
901030000/2010/000903 від 15 липня 2010 року, в якій
визначено суму вартості товару 369799,56
грн. (46800 дол. США) у кількості 2400 л, 19,50
дол. США за 1 л, по курсу дол. США - 7,9017, у
розмірі, встановленому договором
№СН-2010/0119.

Відповідач для підтвердження
заявленої митної вартості 15 липня 2010
року витребував у декларанта додаткові
документи, а саме: договір з третіми
особами, що пов'язаний з договором
(контрактом) про поставку товарів,
митна вартість яких визначається;
рахунки про здійснення платежів третім
особам на користь продавця; рахунки про
сплату комісійних, брокерських
(посередницьких) послуг, пов'язаних з
виконанням умов договору (контракту);
відповідну бухгалтерську
документацію; ліцензійний чи
авторський договір (контракт);
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми-виробника товару;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно із законодавством;
сертифікат про походження товару
(переклад); відомості про якісні
характеристики товару (переклад);
інформацію зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини;

Із зазначеним переліком документів
декларанта ознайомлено під розпис.
Згідно листа декларанта приватного
підприємства "АФ"
Олександріяконссервіс" від 16 липня 2010
року вих. № 321 на вимогу митного органу
Кіровоградській митниці для
підтвердження митної вартості товару
"Імпакт 25", заявленого у ВМД №
901030000/2010/000903, додатково надано переклад
сертифікату походження та сертифікат
якості, лист представництва "Кемінова
А/С" вих. № 0629/3 від 09 червня 2010 року,
копію сертифікату про дистрибютерство,
лист вих. № 0408/1 від 08 квітня 2010 року про
ціни на препарати на 2010 рік наданий
виробником, калькуляція на
виготовлення препарату та вартість
доставки в України (вих. № 0518/2 від 18
травня 2010 року), прайс-лист,
дистрибюторський договір, довіреність
на представництво, лист № 709/1 від 09
липня 2010 року, інформаційне
повідомлення від перевізника вих. № 1
від 14 липня 2010 року. Інших додаткових
документів на підтвердження митної
вартості вантажу декларант надати не
може.

16 липня 2010 року відповідачем складено
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
№901030000/0/00048 та прийнято рішення про
визначення митної вартості товару від
16 липня 2010 року за № 901030000/2010/000282/2, яким
визначено суму вартості за одиницю
товару в порядку шостого (резервного)
методу у розмірі 19,2700 дол. США, загальна
сума у дол. США становить 50872.80.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
скасування рішення, суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з того,
що відповідачем не доведено факт
заниження позивачем митної вартості
товару та до застосування резервного
методу митним органом послідовно не
застосовувались інші методи
визначення митної вартості.

Відмовляючи в частині позову щодо
стягнення з бюджету надміру сплачених
сум податку на додану вартість, суди
попередніх інстанцій виходили з
відсутності порушень прав позивача в
цій частині.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 339 від 09 квітня 2008 року, який був
чинний на момент виникнення спірних
відносин, контроль за правильністю
визначення митної вартості товарів під
час проведення операцій їх митного
контролю і митного оформлення
здійснюється митним органом
відповідно до статті 41 Митного кодексу
України у тому числі шляхом проведення
перевірки документів, поданих для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, і відомостей, що
необхідні для здійснення митного
контролю, а також порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено.

Згідно з пунктами 11, 14 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від № 1766 від 20 грудня 2006 року, для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи. Якщо декларантом не подано в
установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Системний аналіз наведених норм дає
підстави стверджувати, що митний орган
має виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості. При цьому, такий контроль в
силу положень пункту 2 Порядку
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 339 від 09 квітня 2008
року, може здійснюватися в тому числі
шляхом порівняння рівня заявленої
митної вартості товарів з рівнем
митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, тобто з
використанням бази даних Єдиної
автоматизованої системи Державної
митної служби України, яка містить
відповідну інформацію.

В той же час, розбіжність між рівнем
заявленої декларантом митної вартості
товару та рівнем митної вартості
ідентичних або подібних товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, не є
достатньою для висновку про
недостовірність даних щодо митної
вартості товарів, заявленої
декларантом, а відтак законом
передбачено порядок проведення
консультацій щодо визначення митної
вартості товару.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу
України основним є метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Відповідно до статті 267 Митного кодексу
України метод визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартості
операції), використовується в разі,
якщо: немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) стосовно продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, що унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не може бути
зроблено відповідне коригування
відповідно до положень частини другої
цієї статті; 4) покупець і продавець не є
пов'язаними між собою особами або хоч і
є пов'язаними між собою особами, але ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Статтею 266 Митного кодексу України
встановлено, що якщо митна вартість не
може бути визначена за методом 1 згідно
з положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У разі неможливості
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, відповідно
до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за
основу може братися або ціна, за якою
оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю відповідно до вимог статті 271,
або обчислена відповідно до вимог
статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

У відповідності до статті 273 Митного
кодексу України резервний метод оцінки
товарів, що імпортуються,
застосовується у випадках, коли митна
вартість не може бути визначена за
допомогою інших методів митної оцінки
товарів.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, єдиною причиною
витребування митним органом
додаткових документів та зміни методів
визначення митної вартості став
результат аналізу наявної в базі
митної служби: ПІК ЄАІС ДМСУ, цінової
інформації щодо митної вартості
товарів, який відобразив наявність
митних оформлень у попередній період
ідентичних товарів за митною вартістю
17.73, 19.27 дол. США, однак, як віро
зазначено судами попередніх інстанцій,
законодавством вказана обставина не
визначається, як підстава для
витребування всіх документів
визначених пунктом 11 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від № 1766 від 20 грудня 2006 року, або як
підстава для зміни методу визначення
митної вартості.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що наявними у справі
доказами підтверджується достатність
поданих декларантом документів для
визначення митної вартості товару за
ціною контракту.

Також слід зазначити, що у разі незгоди
митного органу із митною вартістю
імпортованого товару, митний орган
відповідно до вимог статті 266 Митного
кодексу України зобов'язаний провести
процедуру консультацій у ході яких має
дійти висновків щодо застосування того
чи іншого методу визначення вартості
товарів, при цьому, кожний наступний
метод застосовується у разі
неможливості застосування
попереднього із наведенням
відповідних аргументів.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, митним органом не
обґрунтовано неможливість
застосування методів з другого по
п'ятий.

З огляду на наведене колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для задоволення позову
відносно скасування рішення
відповідача.

Щодо стягнення надміру сплачених сум
податку на додану вартість колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до Порядку повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу як передоплата, і митних
та інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
затвердженого наказом Державної
митної служби України від 20 липня 2007
року №618, для повернення з Державного
бюджету України митних та інших
платежів, помилково та/а надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, платником податків до
загального відділу митного органу,
яким здійснювало оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою та відповідний перелік
документів.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го
дня, наступного за днем зарахування
коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному
відділі, після розгляду керівником
(заступником керівника) митного органу
разом з пакетом документів передається
до Відділу для перевірки
обґрунтованості повернення заявлених
сум.

Відділ перевіряє факт перерахування
митних та інших платежів з
відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати.

Для підготовки висновку про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи (далі - Висновок про повернення),
керівництвом Відділу за потреби
ініціюється проведення перевірки в
митному органі щодо правильності
митного оформлення із залученням
відповідних підрозділів митного
органу.

Виходячи з наведеного нормативними
актами встановлений порядок
повернення надмірно сплачених митних
платежів, а відтак позов позивача в цій
частині є передчасним.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Кіровоградської
митниці залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2010 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-240 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша