Справа № 2607/13209/12
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

17 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при
секретаріБорисюк Л.П., Петрика І.Й.,
Собківа Я.М. Чайка О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
постанову Подільського районного суду
м. Києва від 19 березня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_5 до Управління
Пенсійного фонду України в
Подільському районі м. Києва про
зобов'язання виплатити нараховану як
дитині війни надбавку, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2012 року ОСОБА_5 звернулася до
Подільського районного суду м. Києва із
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Подільському районі м. Києва
в якому просила зобов'язати
відповідача виплатити нараховану як
дитині війни надбавку в розмірі 3 316,10
грн. згідно постанови суду від 23.06.2009 за
періоди з 09.07.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по
31.12.2008 та постанови суду від 20.05.2011 за
період з 03.08.2010 з урахуванням
проведених виплат; здійснити судовий
контроль за виконанням судового
рішення та притягнути до
відповідальності відповідача за
невиконання судових рішень.

Постановою Подільського районного
суду м. Києва від 19 березня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивачка є дитиною війни та
користується пільгами, передбаченими
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни».

Постановою Подільського районного
суду м. Києва від 23 червня 2009 року позов
ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду
України в Подільському районі м. Києва
задоволено частково.

Зобов'язано відповідача перерахувати
та сплатити ОСОБА_5 невиплачену їй як
дитині війни щомісячну державну
соціальну 30% надбавку згідно ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», починаючи з 09.07.2007 по
31.12.2007 та з 22.05.2008 по 31.12.2008 з урахуванням
індексу інфляції.

10.08.2011 Подільським районним судом м.
Києва по даній справі видано
виконавчий лист.

Постановою Подільського районного
суду м. Києва від 20 травня 2011 року
зобов'язано відповідача перерахувати
та сплатити ОСОБА_5 щомісячну державну
соціальну 30% надбавку до пенсії як
дитині війни згідно ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
починаючи з 03.08.2010 з урахуванням
проведених виплат.

04.04.2012 позивачка передала відповідачу
вищезазначену постанову суду та
виконавчий лист від 30.03.2012.

Посилаючись на те, що відповідач не
виконує рішення суду, обґрунтовуючи це
відсутністю фінансових ресурсів,
позивачка просить зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Подільському районі м. Києва виплатити
на її користь нараховану як дитині
війни надбавку в розмірі 3 316,10 грн.
згідно постанов Подільського
районного суду м. Києва від 23 червня 2009
року та 20 травня 2011 року, а також
здійснити судовий контроль за
виконанням судового рішення та
притягнути до відповідальності
Управління Пенсійного фонду України в
Подільському районі м. Києва за
невиконання судових рішень.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до частини п'ятої статті 124
Конституції України, судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Згідно частини першої статті 255 КАС
України, постанова суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, а також для
всіх органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Закон України «Про виконавче
провадження» визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Відповідно до статті 1 зазначеного
Закону, виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини першої та другої
статті 2 Закону, примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Примусове виконання рішень
здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України «Про
державну виконавчу службу» (далі -
державні виконавці).

Згідно частини першої та другої статті
11 Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець:

- здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;

- надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження;

- розглядає заяви сторін та інших
учасників виконавчого провадження і
їхні клопотання;

- заявляє в установленому порядку про
самовідвід за наявності обставин,
передбачених цим Законом;

- роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Отже, у разі невиконання судового
рішення у добровільному порядку,
державні виконавці державної
виконавчої служби здійснюють заходи,
необхідні для своєчасного виконання
рішення в повному обсязі, зазначені в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
Законом України «Про виконавче
провадження».

Як вбачається з листа Управління
Пенсійного фонду України в
Подільському районі м. Києва від 06.06.2012
№ 291/М-251, останнім виконані постанови
Подільського районного суду м. Києва
від 23 червня 2009 року та 20 травня 2011 року
в частині перерахунку державної
соціальної допомоги як дитині війни, в
частині виплати вимоги будуть виконані
після надходження коштів з Державного
бюджету.

Тобто, відповідач частково виконав в
добровільному порядку постанови
Подільського районного суду м. Києва
від 23 червня 2009 року та 20 травня 2011 року.

Разом з тим, 01.01.2013 набрав чинності
Закон України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» який
встановлює гарантії держави щодо
виконання судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
«Про виконавче провадження» (далі -
рішення суду), та особливості їх
виконання.

Відповідно до статті 2 цього Закону,
держава гарантує виконання рішення
суду про стягнення коштів та
зобов'язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за яким є, зокрема,
державний орган.

Водночас судові рішення у справах,
пов'язаних із соціальними виплатами,
які мають зобов'язальний характер щодо
проведення таких виплат, не належать до
зазначених у згаданій статті видів
рішень, що унеможливлює їх виконання
без зміни його способу.

Згідно з частиною першою статті 263
Кодексу адміністративного судочинства
України, за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, із
поданням, а особа, яка бере участь у
справі, та сторона виконавчого
провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

Таким чином, зміни у правовому
регулюванні порядку виконання судових
рішень, боржником за якими є державний
орган, яким не передбачено виконання
рішень зобов'язального характеру,
унеможливлюють їх виконання. Така
обставина є підставою для зміни чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

При цьому, під зміною способу і порядку
виконання рішення слід розуміти вжиття
судом нових заходів для реалізації
рішення. Ці заходи повинні забезпечити
виконання конкретного судового
рішення і не поширюватися на відносини,
які виникли після його ухвалення.

У цій категорії справ зміна способу і
порядку виконання рішення можлива
шляхом зміни зобов'язання здійснити
виплати на стягнення цих виплат. Така
зміна можлива лише у разі виконання
боржником зобов'язальної частини
рішення про нарахування соціальних
виплат. При цьому суд повинен виходити
з розміру заборгованості боржника
перед стягувачем, що виникла під час
виконання судового рішення.

За таких обставин, за наявності
постанов Подільського районного суду
м. Києва від 23 червня 2009 року та від 20
травня 2011 року, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив в задоволенні позовних вимог
в частині зобов'язання відповідача
виплатити на користь позивача
нараховану як дитині війни надбавку в
розмірі 3 316,10 грн.

Що стосується позовних вимог в частині
здійснення судового контролю за
виконанням судового рішення та
притягнути до відповідальності
відповідача за невиконання судових
рішень, колегія суддів зважає на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України, суд,
який ухвалив судове рішення в
адміністративній справі, має право
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Частиною 2 ст. 267 КАС України
передбачено, що за наслідками розгляду
звіту суб'єкта владних повноважень про
виконання постанови суду або в разі
неподання такого звіту суддя своєю
ухвалою може встановити новий строк
подання звіту, накласти на керівника
суб'єкта владних повноважень,
відповідального за виконання
постанови, штраф у розмірі від десяти
до тридцяти мінімальних заробітних
плат.

Відповідно до ч. 9 ст. 267 КАС України,
особа-позивач, на користь якої ухвалено
постанову суду, має право подати до
суду першої інстанції заяву про
визнання протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, що вчинені суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або на
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду.

Згідно ч. 10 ст. 267 КАС України, за
відсутності обставин протиправності
відповідних рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень - відповідача та порушення
ним прав, свобод, інтересів
особи-позивача, суд залишає заяву без
задоволення.

Як вбачається зі змісту статті 267 КАС
України, вона розділена на дві частини,
перша частина якої складається з
частин 1-8, інша - з частин 9-10.

При цьому, виходячи із конструкції та
правового змісту першої частини, яка
узгоджуються з вимогами 163 КАС України,
перша частина стосується регулювання
відносин встановлення судового
контролю під час винесення постанови
суду, та контролювання його виконання.

Друга частина цієї норми, стосується
регулювання відносин встановлення
певного факту юридичного порушення з
боку суб'єкту владних повноважень
після прийняття судового рішення по
суті під час виконання постанови суду.

Тобто, за своєю правовою природою,
стаття 267 КАС України регулює різні
моменти відносин та визначення
судового контролю, з одного боку
встановлення такого судового контролю
за виконанням постанови, з іншого
встановлення факту порушення
внаслідок його не виконання. Перший
судовий контроль встановлюється та
визначається при ухваленні постанови,
а інший (визнання протиправним рішення,
дії або бездіяльність) вирішується
після такого прийняття.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що, оскільки
під час прийняття судових рішень при
розгляді позовних вимог по суті,
судовий контроль з ініціативи суду не
встановлювався, вимоги позивача є
безпідставними та задоволенню в цій
частині також не підлягають.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову
Подільського районного суду м. Києва
від 19 березня 2013 року - залишити без
задоволення.

Постанову Подільського районного суду
м. Києва від 19 березня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 23.06.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Петрик І.Й.

Собків Я.М.