Справа № 369/2460/14-а
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 369/2460/14-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Дубас Т.В. 2-а/369/166/14
Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року
м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Лічевецького І.О.,
суддів - Мацедонської В.Е., Грищенко Т.М.,
розглянувши в порядку письмового
провадження за апеляційною скаргою
управління соціального захисту
населення Києво - Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області на постанову Києво -
Святошинського районного суду
Київської області від 14 травня 2014 року
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до управління соціального
захисту населення Києво -
Святошинської районної державної
адміністрації Київської області про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом про визнання неправомірними
дій управління соціального захисту
населення Києво - Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області (надалі за текстом -
«Управління») щодо відмови у
проведенні перерахунку допомоги по
догляду за дітьми та про зобов'язання
здійснити з 13.09.2013 р. такий перерахунок
відповідно до ст.ст. 42, 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Постановою Києво - Святошинського
районного суду Київської області від 14
травня 2014 року позов задоволено
частково. Визнано дії відповідача
неправомірними та зобов'язано
здійснити з 17.09.2013 р. перерахунок і
виплатити ОСОБА_2 допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі
встановленому законом прожиткового
мінімуму для дітей до 6 років, з
урахуванням фактично виплачених сум.

В апеляційній скарзі Управління,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати вказане
судове рішення та прийняти нове, яким
відмовити в позові.

Перевіривши повноту встановлення
місцевим загальним судом фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, Київський
апеляційний адміністративний суд
дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3 та
ОСОБА_5ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 2011 року позивач перебуває на обліку в
Управлінні як одержувач допомоги по
догляду за дітьми.

Рішенням Управління від вересня 2013 р.
ОСОБА_2 призначено допомогу по догляду
за дитиною у розмірі 130 грн.

Гарантований державою рівень
матеріальної підтримки сімей з дітьми
шляхом надання державної грошової
допомоги з урахуванням складу сім'ї, її
доходів та віку дітей і спрямований на
забезпечення пріоритету державної
допомоги сім'ям з дітьми у загальній
системі соціального захисту населення
відповідно до Конституції України
встановлено Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» від
21 листопада 1992 р. № 2811-ХII (надалі за
текстом - «Закон № 2811-ХII»).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2811-ХII
визначено, громадяни України, в сім'ях
яких виховуються та проживають
неповнолітні діти, мають право на
державну допомогу у випадках та на
умовах, передбачених цим Законом та
іншими законами України.

Статтею 3 Закону № 2811-ХII передбачено, що
відповідно до цього Закону
призначається, зокрема, допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону
України допомога по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень.

Спеціальним Законом, який відповідно
до Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування визначає
правові, організаційні та фінансові
основи загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян на випадок тимчасової втрати
працездатності, у зв'язку з вагітністю
та пологами, народженням дитини та
необхідністю догляду за нею, у разі
смерті, а також надання послуг із
санаторно-курортного лікування та
оздоровлення застрахованим особам та
членам їх сімей є Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» від 18 січня 2001 р. № 2240-III
(надалі за текстом - «Закон № 2240-III»).

Згідно частини 1 статті 42 цього Закону
право на допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку має
застрахована особа (один із батьків
дитини, усиновитель, баба, дід, інший
родич або опікун), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

За приписами частини 1 статті 43 Закону
№ 2240-III допомога по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VІ «Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», зокрема
підпунктом 12 пункту 25 Розділу II, було
виключено статті 40 - 44 Закону № 2240-III.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України) визнані
неконституційними положення підпункту
12 пункту 25 розділу II Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо
виключення статей 40 - 44 Закону № 2240-III.

В силу вимог частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, після прийняття
Конституційним Судом України
вказаного рішення знову почали діяти
положення статті 43 Закону № 2240-III.

Тобто з часу прийняття цього рішення у
осіб, які застраховані у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відновилось
право на отримання допомоги по догляду
за дитиною у розмірі, що встановлюється
правлінням Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Відповідно ж до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З огляду на викладене суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що відповідач, ігноруючи
зазначені норми матеріального права та
не здійснюючи виплату допомоги по
догляду за дитиною у розмірі
визначеному Законом № 2240-III, порушив
указане право позивача.

Доводи відповідача щодо правомірності
своїх дій з посиланням на відсутність
бюджетних коштів для повної реалізації
програми виплати допомоги по догляду
за дитиною обґрунтовано не взяті судом
до уваги, оскільки питання
фінансування цих видатків не є
предметом даного спору. Проблеми
надання бюджетних коштів Управлінню
для виконання покладених на нього
обов'язків у справах цієї категорії
виходять за межі заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що місцевим судом
при розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу управління
соціального захисту населення Києво -
Святошинської районної державної
адміністрації Київської області
залишити без задоволення, а постанову
Києво - Святошинського районного суду
Київської області від 14 травня 2014 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів з моменту набрання нею законної
сили шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
І.О.Лічевецький

суддя
Т.М.Грищенко

суддя
В.Е.Мацедонська

.

Головуючий суддя
Лічевецький І.О.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.