Справа № К/9991/37938/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/37938/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою Державної
інспекції з контролю за цінами в
Одеській області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 21 липня 2010 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 01
червня 2011 року у справі № 2а-7616/09/1570 за
позовом Управління державної
автомобільної інспекції Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області до
Державної інспекції з контролю за
цінами в Одеській області про визнання
неправомірними дій, визнання
незаконними і скасування припису та
рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2009 року Управління державної
автомобільної інспекції Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області (далі -
УДАІ ГУМВС України в Одеській області)
звернулось до Державної інспекції з
контролю за цінами в Одеській області
про визнання неправомірними дій щодо
складання припису про виконання
законних вимог щодо усунення порушень
державної дисципліни цін, прийняття
рішення про застосування економічних
санкцій за порушення державної
дисципліни цін та претензії про
необхідність здійснити перерахування
коштів, визнання незаконними і
скасування припису № 116 від 30.03.2009р. та
рішення № 110 від 06.04.2009р. про
застосування економічних санкцій у
розмірі 7 328,79 грн. та 14 657,58 грн. штрафу за
порушення державної дисципліни цін.

Позовні вимоги УДАІ ГУМВС України в
Одеській області обґрунтовані тим, що
відповідачем порушено процедуру
проведення перевірки, оскаржувані
рішення та припис є безпідставними,
оскільки позивач не є прибутковою
державною установою і отримує видатки
тільки на оплату праці. Працівниками
позивача здійснювалась лише перевірка
повноти сплати замовниками вартості
послуг, а зарахування сплачених
замовниками коштів здійснюється
відповідно до тарифів, передбачених
спільним наказом Міністерства
внутрішніх справ України, Міністерства
фінансів України та Міністерства
економіки України № 369/1105/336 від 05.10.2007р.
«Про затвердження Розмірів плати за
надання послуг органами і підрозділами
Міністерства внутрішніх справ та
Порядку її справляння».

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 21 липня
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 01 червня 2011
року, позовні вимоги УДАІ ГУМВС України
в Одеській області задоволено
частково. Визнано незаконним та
скасовано припис Державної інспекції з
контролю за цінами в Одеській області
№ 116 від 30.03.2009р. Визнано незаконним та
скасовано рішення відповідача № 110 від
06.04.2009р. про застосування економічних
санкцій за порушення державної
дисципліни цін.

При прийнятті рішення суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли того
висновку, що контрольний захід
здійснено відповідачем з численними
порушеннями, акт базується на
припущеннях та не має документального
підтвердження відображених у ньому
фактичних обставин і розрахунків
необґрунтовано отриманої виручки, що є
підставою для визнання незаконними та
скасування спірних припису та рішення.
До того ж, відділення ДАІ з
обслуговування адміністративної
території Любашівського району
автомобільно-технічної інспекції при
ВДАІ ГУМВС України в Одеській області,
перевірку якого здійснено
контролюючим органом, не є суб'єктом
господарювання, який підлягає
державному нагляду (контролю), і не
здійснює господарську діяльність.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Державна інспекція з контролю за
цінами в Одеській області звернулась з
касаційною скаргою, у якій, посилаючись
на порушення судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить вказані
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким визнати правомірними
рішення № 110 від 06.04.2009р. та припис
№ 116 від 30.03.2009р.

У запереченнях УДАІ ГУМВС України в
Одеській області наполягало на
залишенні касаційної скарги
відповідача без задоволення, а рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
- без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
мотивувальна частина рішень судів
першої та апеляційної інстанцій
підлягає частковій зміні, що не впливає
на результат вирішення спірних
правовідносин.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у період з 23.03.2009р. по
27.03.2009р. та 30.03.2009р. Державна інспекція з
контролю за цінами в Одеській області
здійснила планову перевірку
відділення ДАІ з обслуговування
адміністративної території
Любашівського району
автомобільно-технічної інспекції при
ВДАІ ГУМВС України в Одеській області з
питання ціноутворення при наданні
платних послуг за визначеним переліком
згідно постанови Кабінету Міністрів
України № 795 від 04.06.2007р. «Про
затвердження Переліку платних послуг,
які можуть надаватися органами та
підрозділами Міністерства внутрішніх
справ» (далі - постанова № 795) та
спільного наказу Міністерства
внутрішніх справ України, Міністерства
фінансів України та Міністерства
економіки України № 369/1105/336 від 05.10.2007р.
«Про затвердження Розмірів плати за
надання послуг органами і підрозділами
Міністерства внутрішніх справ та
Порядку її справляння» (далі - наказ №
369/1105/336) у період з 01.01.2007р. по 27.03.2009р., за
результатами якої складено акт № 000135
від 30.03.2009р.

Під час проведення перевірки виявлено,
що у вказаний період структурним
підрозділом позивача включено до
вартості послуг, тарифи на які
регулюються, ціну фактично невиконаних
чи виконаних не в повному обсязі
послуг, що призвело до отримання
необґрунтованої виручки у розмірі 5 292,00
грн.

Крім того, у акті зазначено, що в деяких
випадках при видачі юридичним особам
спецпродукції (талонів) під час
проходження технічного огляду
транспортних засобів відділом
стягувалась плата у розмірі 11,88 грн.,
замість 2,00 грн., внаслідок чого сума
виручки склала 2 036,79 грн.

На підставі акту перевірки № 000135 від
30.03.2009р. Державною інспекцією з
контролю за цінами в Одеській області
прийнято рішення № 110 від 06.04.2009р. про
застосування економічних санкцій у
розмірі 7 328,79 грн. та 14 657,58 грн. штрафу за
порушення державної дисципліни цін.

До того ж, відповідачем видано припис №
116 від 30.03.2009р. про усунення в місячний
термін порушення застосування плати за
послуги, приведення їх у відповідність
до спільного наказу № 369/1105/336 і сплату
необґрунтовано отриманої виручки у
розмірі 7 328,79 грн. зі штрафними
санкціями у двократному розмірі.

Претензією № 13-133 від 06.04.2009р.
зобов'язано позивача перерахувати
кошти, вказані в рішенні відповідача №
110 від 06.04.2009р.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» (в подальшому - Закон № 877-V),
в редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин,
планові заходи здійснюються
відповідно до річних або квартальних
планів, які затверджуються органом
державного нагляду (контролю) до 1
грудня року, що передує плановому, або
до 25 числа останнього місяця кварталу,
що передує плановому.

В матеріалах адміністративної справи
знаходиться План роботи органів
державного контролю за цінами на І
квартал 2009 року, згідно з яким
проведення перевірок підрозділів ДАІ
МВС планується з лютого по 6 березня 2009
року.

Частиною 4 ст. 5 Закону № 877-V
передбачено, що органи державного
нагляду (контролю) здійснюють планові
заходи з державного нагляду (контролю)
за умови письмового повідомлення
суб'єкта господарювання про проведення
планового заходу не пізніш як за десять
днів до дня здійснення цього заходу.
Повідомлення повинно містити: дату
початку та дату закінчення здійснення
планового заходу; найменування
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи - підприємця,
щодо діяльності яких здійснюється
захід; найменування органу державного
нагляду (контролю). Повідомлення
надсилається рекомендованим листом чи
телефонограмою за рахунок коштів
органу державного нагляду (контролю)
або вручається особисто керівнику чи
уповноваженій особі суб'єкта
господарювання під розписку.

На думку судів попередніх інстанцій,
контрольний захід здійснено
відповідачем в порушення владних
повноважень, адже контролюючому органу
надано право проводити планові
перевірки з питань дотримання
державної дисципліни цін суб'єктами
господарювання - юридичними особами.
Позивач є лише структурним підрозділом
суб'єкта господарювання, в межах якого
повинна здійснюватись планова
перевірка, і не є прибутковою
установою, що виключає можливість
проведення планового заходу
відділення ДАІ з обслуговування
адміністративної території
Любашівського району
автомобільно-технічної інспекції при
ВДАІ ГУМВС України в Одеській області.

Крім того, суди зазначали, що
застосування економічних санкцій у
даному випадку не є можливим, оскільки
умовою вилучення у підконтрольної
установи необґрунтованої виручки є
фактичне отримання суб'єктом
господарювання таких коштів.

Колегія суддів не погоджується з даною
позицією судів попередніх інстанцій.

Так, згідно зі статтею 14 Закону України
«Про ціни і ціноутворення» (далі - Закон
№ 507-ХІІ), в редакції, яка була чинною на
час виникнення спірних правовідносин,
вся необґрунтовано одержана
підприємством, організацією сума
виручки в результаті порушення
державної дисципліни цін та діючого
порядку визначення вартості
будівництва, що здійснюється із
залученням коштів Державного бюджету
України, бюджету Автономної Республіки
Крим, місцевих бюджетів, а також коштів
державних підприємств, установ та
організацій підлягає вилученню в доход
відповідного бюджету залежно від
підпорядкованості підприємства,
організації.

Господарський кодекс не відносить
органи державної влади до суб'єктів
господарювання (ст. 8 Господарського
кодексу України в редакції, яка була
чинною на час виникнення спірних
правовідносин). Однак ст. 2 цього
Кодексу встановлює, що вони є
учасниками відносин у сфері
господарювання.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Господарського
кодексу України господарською
визнається діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт та надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Отже, органи державної влади в межах
здійснення ними господарської
діяльності мають ознаки суб'єктів
господарювання.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції про
порядок застосування економічних та
фінансових (штрафних) санкцій органами
державного контролю за цінами,
затвердженої наказом Міністерства
економіки та з питань європейської
інтеграції України і Міністерства
фінансів України № 298/519 від 03.12.2001р.
(далі - Інструкція № 298/519), підставою для
застосування економічних санкцій за
порушення державної дисципліни цін є
одержання суб'єктами господарювання
необґрунтованої виручки в результаті
порушення ними чинного в періоді, що
перевіряється, порядку встановлення та
застосування цін і тарифів, які
регулюються уповноваженими органами
відповідно до вимог законодавства.

Згідно з пунктом 1.2 Інструкції № 298/519
її дія поширюється на центральні та
місцеві органи виконавчої влади,
Раду міністрів Автономної
Республіки Крим, а також підприємства,
установи та організації, незалежно від
форм власності,
організаційно-правових форм і
підпорядкованості (далі - суб'єкти
господарювання).

Зазначені положення Інструкції № 298/519
свідчать, що термін «суб'єкти
господарювання» вживається у ній для
позначення в тому числі й органів
державної влади, зокрема центральних,
місцевих органів виконавчої влади,
Ради міністрів Автономної Республіки
Крим.

Наведене вище дає підстави дійти
висновку, що чинне законодавство, яким
встановлено відповідальність у
вигляді застосування економічних
санкцій за порушення державної
дисципліни цін, поширюється і на органи
державної влади при здійсненні ними
господарської діяльності.

Таким чином, на відділення ДАІ в
частині надання ним платних послуг,
пов'язаних зі звичайною господарською
діяльністю, поширюється дія ст. 14
Закону № 507-ХІІ та Інструкції № 298/519.

Зазначена позиція також викладена в
постанові Верховного Суду України від
02 жовтня 2012 року у справі № 27/30/07-АП
за позовом Відділу Державної
автомобільної інспекції управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Запорізькій області до Державної
інспекції з контролю за цінами в
Запорізькій області про вчинення
певних дій та скасування рішення.

Законом № 877-V визначено, що суб'єкт
господарювання має право не допускати
посадову особу органу державного
нагляду (контролю) до здійснення
планового заходу в разі неодержання
повідомлення про здійснення планового
заходу.

Суди попередніх інстанцій
обґрунтовано не прийняли до уваги лист
контролюючого органу на адресу
позивача від 03.02.2009р. № 11-395 щодо
перевірок територіальних та
структурних підрозділів ДАІ МВС
України в Одеській області, які
планується здійснити протягом
лютого-березня 2009 року, оскільки у
ньому відсутні відомості, передбачені
ч. 4 ст. 5 Закону № 877-V, зокрема, не
визначено дати початку та закінчення
здійснення планового заходу, не
вказано найменування конкретних
структурних підрозділів.

Разом з тим, позивач не скористався
своїм правом і, як встановлено судами
першої та апеляційної інстанцій,
допустив посадових осіб контролюючого
органу до проведення перевірки, що
свідчить про фактичну згоду
підконтрольної установи на її
проведення, таким чином позовні вимоги
в цій частині обґрунтовано залишено
судами без задоволення.

Згідно з ч. 6 ст. 7 Закону № 877-V за
результатами здійснення планового або
позапланового заходу посадова особа
органу державного нагляду (контролю), у
разі виявлення порушень вимог
законодавства, складає акт, який
повинен містити такі відомості: дату
складення акта; тип заходу (плановий
або позаплановий); вид заходу
(перевірка, ревізія, обстеження, огляд
тощо); предмет державного нагляду
(контролю); найменування органу
державного нагляду (контролю), а також
посаду, прізвище, ім'я та по батькові
посадової особи, яка здійснила захід;
найменування юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи - підприємця, щодо діяльності
яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного
нагляду (контролю) зазначає в акті стан
виконання вимог законодавства
суб'єктом господарювання, а в разі
невиконання - детальний опис
виявленого порушення з посиланням на
відповідну вимогу законодавства.

У пункті 2.1 Інструкції, вказано, що
необґрунтовано одержана суб'єктом
підприємницької діяльності сума
виручки, що підлягає вилученню в дохід
бюджету, обчислюється при порушенні
порядку встановлення і застосування
цін (тарифів), що регулюються
уповноваженими органами, - як різниця
між фактичною виручкою від реалізації
продукції (послуг, робіт) та її вартістю
за цінами і тарифами, сформованими
згідно з вимогами законодавства.

Так, у акті перевірки від 30.03.2009р.
відсутні дані щодо кількості
спецпродукції (талонів), виданих за
перевищеною вартістю, а також
відомості про ненадані і надані не в
повному обсязі послуги, їх кількість та
розрахунки, які підтверджували б
обґрунтованість економічних санкцій,
визначених контролюючим органом до
сплати у рішенні № 110 від 06.04.2009р.

Судова колегія зазначає, що не
допускається відображення в акті
перевірки необґрунтованих даних, а
також суб'єктивних припущень
перевіряючими, які не мають
підтверджених доказів, та різного роду
висновків щодо дій посадових осіб
суб'єкта господарювання, які не
відповідають дійсності.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що доводи касаційної
скарги висновків судів першої та
апеляційної інстанцій не спростовують,
підстав для задоволення касаційної
скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної інспекції з
контролю за цінами в Одеській області
залишити без задоволення, а постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 21 липня 2010 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 01 червня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: