Справа № 2а/0522/143/12
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/60006/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Донецька на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 липня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Донецька про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2012 року представник позивача
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернувся до суду з
позовом в якому просив визнати
неправомірними дії УПФУ щодо відмови у
поновленні виплати пенсії позивачеві
та зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Калінінському районі м.
Донецька поновити виплату пенсії
позивачу з 30.09.2011 року на підставі
рішення Конституційного Суду України
про втрату чинності положення пункту
другого частини першої статті 49,
другого речення статті 52 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Постановою Калінінського районного
суду м. Донецька від 16 травня 2012 року в
задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 липня 2012
року, рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове, яким
позовні вимоги задоволено частково.
Визнано неправомірними дії
управління Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Донецька щодо
відмови у поновленні виплати пенсії
ОСОБА_4 відповідно до поданої заяви від
30.01.2012 року. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Донецька
поновити виплату пенсії ОСОБА_4
відповідно до поданої заяви від 30.01.2012
року.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, управління
Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Донецька
звернулось з касаційною скаргою, у якій
просить його скасувати, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, ОСОБА_4 є громадянином
України, що підтверджується паспортом
для виїзду за кордон, виданим 29.06.2009
року, постійно мешкає на території
Ізраїля.

19.01.2012 року представник позивача за
довіреністю ОСОБА_5 звернулася до
управління Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Донецька з
письмовою заявою про поновлення
виплати ОСОБА_4 пенсії за віком, яка
йому була призначена та виплачувалася
до 1993 року і виплата якої припинена в
зв'язку з виїздом на постійне
проживання до Ізраїлю.

Управлінням Пенсійного фонду України в
Калінінському районі на вказану заяву
надано відповідь про неможливість
поновлення виплати пенсії з посиланням
на норми ст. 49, 51 Закону "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", із зазначенням на
неврегульованість цього питання
національним законодавством.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції прийшов до
висновку, про правомірність відмови
управління Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Донецька щодо
поновлення виплати пенсії позивачу.

Натомість, суд апеляційної інстанції
частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_4 вказав, що позовні вимоги
підлягають задоволенню, на підставі
рішення Конституційного суду України
яким не встановлено підстав для
припинення виплати пенсії в разі
перебування пенсіонера за кордоном.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» виплата пенсії
за рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду припиняється на весь
час проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Згідно з ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009р. у
справі № 1-32/2009 за конституційним
поданням Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
положень п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого речення
ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» вказані положення
визнано неконституційними - такими, що
не відповідають Конституції України та
такими, що втрачають чинність з дня
ухвалення цього рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення
Конституційного Суду України
визначено звернути увагу Верховної
Ради України на необхідність
приведення у відповідність до
Конституції України положень інших
Законів, які регламентують виплату
пенсій пенсіонерам, які постійно
проживають у державах, з якими Україною
не укладено відповідного договору, а
також прийняття Закону про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданою фізичним або
юридичним особам актами і діями, що
визнані неконституційними. З
прийняттям рішення Конституційним
Судом України від 07 жовтня 2009 року
виключена така підстава для припинення
пенсійних виплат як проживання
пенсіонера за кордоном, що є підставою
для поновлення конституційного права
позивача на виплату пенсії, незалежно
від місця його постійного проживання.

Після прийняття зазначеного рішення і
на теперішній час інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору, не прийнято.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не може бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Таким чином, починаючи з 7 жовтня 2009
року у позивача немає перешкод щодо
відновлення виплати пенсії, яку вона
отримувала до 2001 року, оскільки кожний
громадянин України, включаючи
пенсіонерів, має право на вибір свого
місця проживання зі збереженням усіх
конституційних прав.

За змістом ст.24 Конституції України,
громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед
законом. Не може бути привілеїв чи
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічної та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України
встановлено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Отже, враховуючи вищевикладене, судова
колегія дійшла висновку, що судом
апеляційної інстанцій повно і
правильно встановлені фактичні
обставини справи, характер
правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують. За
таких обставин підстав для задоволення
касаційної скарги судова колегія не
вбачає.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Калінінському районі м. Донецька
залишити без задоволення, а постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 липня 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: