Справа № К/9991/53107/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/53107/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Лиски Т.О.,

провівши попередній розгляд справи за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області про перерахунок пенсії, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Апеляційного суду Київської області
від 2 серпня 2011 року,-

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2009 року ОСОБА_4 звернулась з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України у Вишгородському районі
Київської області (далі - УПФ) про
перерахунок пенсії, виплата якої
передбачена статтями 50, 54 Закону
України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі -
Закон № 796-ХІІ).

В позові зазначала, що є особою яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії, інвалід ІІ
групи, а тому отримує державну та
додаткову пенсії передбачені статтями
50 та 54 Закону № 796-ХІІ.

Посилаючись на те, що розміри
призначених і виплачуваних їй пенсій
не відповідають розмірам передбаченим
цим Законом, і на відмову УПФ привести
їх у відповідність з його вимогами,
позивач просила зобов'язати усунути
зазначені порушення провівши вказані
перерахунки за 2006-2009 роки.

Постановою Вишгородського районного
суду Київської області від
25 грудня 2009 року позов задоволено
частково, зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок державної та
додаткової пенсії позивачу,
передбачених статтями 50 та 54 Закону №
796-ХІІ, з 9 липня 2007 року по 30 листопада
2009 року, в решті позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду
Київської області від 2 серпня 2011 року,
постанову суду першої інстанції
змінено, зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок державної та
додаткової пенсії позивачу,
передбачених статтями 50 та 54 Закону №
796-ХІІ, з 11 листопада 2008 року по 30
листопада 2009 року, в решті постанову
залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить
оскаржуване судове рішення скасувати
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Судами встановлено, що позивач є
інвалідом ІІ групи, постраждалим
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, одержує пенсію по
інвалідності та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю на підставі
статей 50,54 Закону № 796-ХІІ.

Задовольняючи частково позов суди, на
підставі наявних у справі даних
встановили і правильно виходили з того,
що при розрахунку державної та
додаткової пенсій, передбачених
статтями 50, 54 Закону України № 796-ХІІ,
застосуванню при їх обчисленні
підлягає розмір прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
встановленого в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Так, статтею 49 Закону № 796-ХІІ пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

У відповідності з частиною четвертою
статті 54 Закону № 796, яка визначає
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1 та у зв'язку з втратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсії для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими - по
2 групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 цього Закону
особам, віднесеним до категорії 1,
зокрема інвалідам 2 групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 75 процентів мінімальної пенсії
за віком. Виплата додаткової пенсії
відповідно до статті 53 зазначеного
Закону здійснюється повністю
незалежно від заробітку, пенсії чи
іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм
обрахунку державної та додаткової
пенсій виступає мінімальна пенсія за
віком. Мінімальний розмір пенсії за
віком згідно статті 28 Закону України
від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Порядок обчислення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсій у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 30 травня 1997 року
№ 523.

Ця постанова була чинною на момент
виникнення спірних правовідносин і її
положення стосовно критеріїв
обчислення розмірів пенсій
відповідають положенням статей 50, 54
Закону України № 796-ХІІ.

Тому, суди правильно виходили із
загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними актами, а їх
висновок, що при розрахунку державної
та додаткової пенсій передбачених
статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленого в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком, є обґрунтованим.

Суди правильно виходили також з того,
що норми Закону України «Про державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», в частині змін до
Закону №796-ХІІ, не підлягають
застосуванню до даного спору, оскільки
рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року вони визнані
неконституційними.

Окрім того, статтею 71 Закону України
«Про державний бюджет України на 2009
рік» Кабінету Міністрів України надано
право у 2009 році встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Проте, названа норма передбачає
встановлення в абсолютних сумах
розмірів лише тих виплат, вихідним
критерієм розрахунку яких є розмір
мінімальної заробітної плати.
Відповідно її дія не поширюється на
спірні відносини сторін, оскільки
розмір зазначених соціальних виплат
згідно із Законом №2195-ІV залежить від
розміру мінімальної пенсії за віком.

Також, у відповідності до статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України, відповідач наполягав на
відмові у задоволенні
адміністративного позову з підстав
пропущення строку звернення до суду,
встановленого статтею 99 цього Кодексу,
а тому апеляційний суд, визнавши
причини пропуску такого строку
неповажними, дійшов правильного
висновку про відмову у задоволенні
частини позовних вимог.

Отже, висновок апеляційного суду щодо
нарахування та виплати пенсії позивачу
у період з 11 листопада 2008 року по 30
листопада 2009 року роках відповідає
нормам матеріального і процесуального
права.

Таким чином, рішення суду апеляційної
інстанції відповідає дійсним
обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги його
висновків не спростовують, такі
ґрунтуються на помилковому
трактуванні правових норм, а тому
підстав для скасування судового
рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Не може бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Апеляційного суду Київської
області від 2 серпня 2011 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

Т.О. Лиска