Справа № 803/2160/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
Справа №
876/19/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

прокурора
Захарко А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
прокуратури Волинської області на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 04 грудня 2013
року у справі за позовом
Володимир-Волинського міжрайонного
прокурора до фермерського
господарства ОСОБА_1 про зобов'язання
вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

21 жовтня 2013 року Володимир-Волинський
міжрайонний прокурор звернувся в суд з
адміністративним позовом, в якому, з
врахуванням позовної заяви від 04.11.2013
року, просив зобов'язати фермерське
господарство ОСОБА_1 виконати подання
№55-3385вих13 від 19.09.2013 року в.о.
Володимир-Волинського міжрайонного
прокурора, а саме: вжити заходів з метою
усунення виявлених порушень
природоохоронного законодавства щодо
самовільного використання водних
ресурсів, а також причин та умов, що їм
сприяють та відшкодувати збитки,
завдані державі внаслідок
самовільного використання підземних
прісних вод, в розмірі 6750, 39 грн..

Ухвалою Волинського окружного
адміністративного суду від 04 грудня 2013
року провадження в частині позовних
вимог щодо відшкодування збитків,
завданих державі внаслідок
самовільного використання підземних
прісних вод, в розмірі 6750, 39 грн. в
адміністративній справі за позовом
Володимир-Волинського міжрайонного
прокурора до фермерського
господарства ОСОБА_1 про зобов'язання
вчинити дії - закрито.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 04 грудня 2013
року в задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, прокуратура
Волинської області подала апеляційну
скаргу, оскільки вважає що постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
викладений у постанові суду від 04.12.2013
висновок щодо неможливості виконати
подання прокурора через відсутність
конкретних приписів у ньому не
відповідає дійсності. Як вбачається із
резолютивної частини вказаного
подання, до ФГ «Давидюк М.П.» ставились
вимоги невідкладно вжити заходів
усунення виявлених порушень
природоохоронного законодавства щодо
самовільного використання водних
ресурсів, а також причин та умов, що їм
сприяють, не допускати їх в подальшому
та відповідно відшкодувати завдані
державі внаслідок самовільного
використання підземних прісних вод
збитки в розмірі 6750,39 грн. Крім того, у
поданні прокурора зазначалось, що
суб'єктом господарювання забір води з
артезіанської свердловини,
розташованої в с. Ласків
Володимир-Волинського району,
здійснюється самовільно за
відсутності дозволу на
спецводокористування, що є порушенням
вимог ст.ст. 44, 48 та 49 Водного кодексу
України. Заходів щодо отримання
вказаного дозволу водокористувачем не
вжито. Виявлені порушення, викладено у
позові та обґрунтовано, а тому
твердження суду з цього приводу не
відповідають дійсності.

З огляду на викладене, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні
апеляційного суду підтримав вимоги
апеляційної скарги та просить їх
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, що відповідно до
приписів ч.4 ст. 196 КАС України не є
перешкодою для розгляду справи у їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належить до задоволення з
таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що
13.09.2013 року Володимир-Волинською
міжрайонною прокуратурою проведено
перевірку дотримання вимог
природоохоронного законодавства
України фермерським господарством
ОСОБА_1.

Матеріалами справи підтверджується,
під час вказаної перевірки державним
інспектором встановлено порушення
відповідачем ст. 44, 48 та 49 Водного
кодексу України, а саме, відповідачем
внаслідок самовільного
водокористування, тобто забору
підземних вод з артезіанської
свердловини в с. Ласків
Володимир-Волинського району без
спеціального дозволу, в період з 01.08.2011
року по 13.09.2013 року незаконно
використано води з підземних джерел в
обсязі 124,5 метрів кубічних.

За результатами перевірки голові
господарства Давидюк М.П. внесено
подання в.о. Володимир-Волинського
міжрайонного прокурора від 19.09.2013 року
за №55-3385вих.13 про усунення порушень
природоохоронного законодавства
України, однією з вимог якого є
невідкладно вжити заходів з метою
усунення виявлених порушень
природоохоронного законодавства щодо
самовільного використання водних
ресурсів, а також причин та умов, що їм
сприяють, та не допускати їх в
подальшому.

30 вересня 2013 року керівник
фермерського господарства надав
відповідь Володимир-Волинському
прокурору, якою відхилив зазначене
подання, з посиланням на те, що
господарство використовувало воду з
свердловини в порядку, передбаченому
ст. 23 Кодексу України «Про надра», у
відповідності до якої землевласники і
землекористувачі в межах наданих їм
земельних ділянок мають право без
спеціальних дозволів та гірничого
відводу видобувати для своїх
господарських і побутових потреб
корисні копалини місцевого значення і
торф загальною глибиною розробки до
двох метрів, підземні води для власних
господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного водопостачання,
за умови що продуктивність водозаборів
підземних вод не перевищує 300 кубічних
метрів на добу та використовувати
надра для господарських і побутових
потреб.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що подання Володимир-Волинського
міжрайонного прокурора про
необхідність вжиття заходів з метою
усунення виявлених порушень
природоохоронного законодавства, а
також причин та умов, що їм сприяють,
виконання не містить конкретних
приписів та його неможливо виконати.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним матеріалам справи, нормам
матеріального права та є вірними.

Так, частиною 1 статті 37 Закону України
"Про охорону навколишнього природного
середовища" визначено, що нагляд за
додержанням законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
здійснює Генеральний прокурор України
та підпорядковані йому органи
прокуратури.

Згідно ст. 20 Закону України «Про
прокуратуру», прокурор при виявленні
порушень закону у межах своєї
компетенції має право: вносити подання;
у встановленому законом порядку
ініціювати притягнення особи до
дисциплінарної, адміністративної
відповідальності, складати протокол
про адміністративне правопорушення та
починати досудове розслідування;
звертатися до суду в передбачених
законом випадках.

Відповідно до 23 Закону України «Про
прокуратуру» подання - це акт
реагування прокурора на виявлені
порушення закону з вимогою (вимогами)
щодо: усунення порушень закону, причин
та умов, що їм сприяли; притягнення осіб
до передбаченої законом
відповідальності; відшкодування шкоди;
скасування нормативно-правового акта,
окремих його частин або приведення
його у відповідність із законом;
припинення незаконних дій чи
бездіяльності посадових і службових
осіб.

Подання може бути внесено
Прем'єр-міністру України, Кабінету
Міністрів України, Верховній Раді
Автономної Республіки Крим, Раді
міністрів Автономної Республіки Крим,
міністерствам та іншим центральним і
місцевим органам виконавчої влади,
органам місцевого самоврядування,
військовим частинам, громадським
об'єднанням, органам державного
нагляду (контролю), посадовим і
службовим особам цих органів,
підприємствам, установам та
організаціям незалежно від форм
власності, підпорядкованості чи
приналежності, фізичним особам -
підприємцям.

Відповідний прокурор має бути
повідомлений про результати розгляду
подання та вжиті заходи у визначений
ним строк, що обчислюється з дня
отримання подання та не може бути
меншим 10 днів.

У разі відхилення подання в цілому чи
частково або неповідомлення прокурора
про результати розгляду подання, а
також якщо подання не вносилося,
прокурор може звернутися до суду щодо:
визнання незаконним
нормативно-правового акта
відповідного органу повністю чи в
окремій його частині; визнання
протиправним рішення чи окремих його
положень і щодо скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень; визнання протиправними
дій чи бездіяльності, зобов'язання
вчинити певні дії або утриматися від
вчинення певних дій.

Згідно ст. 23 Кодексу України про надра
землевласники і землекористувачі в
межах наданих їм земельних ділянок
мають право без спеціальних дозволів
та гірничого відводу видобувати для
своїх господарських і побутових потреб
корисні копалини місцевого значення і
торф загальною глибиною розробки до
двох метрів, підземні води для власних
господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного водопостачання,
за умови що продуктивність водозаборів
підземних вод не перевищує 300 кубічних
метрів на добу, та використовувати
надра для господарських і побутових
потреб.

З матеріалів справи апеляційний суд
вбачає, що відповідач не перевищував
встановленої ст. 23 Кодексу України про
надра продуктивності водозаборів
підземних вод протягом досліджуваного
періоду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що за наслідками судового
розгляду не було встановлено та
доведено фактів порушень відповідачем
природоохоронного законодавства
України, а тому суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог
прокурора про зобов'язання відповідача
виконати подання
Володимир-Волинського міжрайонного
прокурора.

При цьому, апеляційний суд також
звертає увагу на те, що зі змісту
вищевказаного подання вбачається, що
в.о. Володимир-Волинського
міжрайонного прокурора вимагає вжити
заходи, спрямовані на усунення
вказаних у приписі порушень
природоохоронного законодавства,
однак, не вказує які саме дії слід
вчинити, тобто, не встановлюється
конкретний порядок усунення цих
порушень.

За таких обставин апеляційний суд
визнає безпідставними доводи
апеляційної скарги, позаяк вони не
містять жодного доказу на спростування
висновків суду першої інстанції.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу прокуратури
Волинської області залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 04
грудня 2013 року у справі № 803/2160/13-а - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення ухвали в
повному обсязі відповідно до статті 160
КАС України - з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Ухвала в повному обсязі складена 03
червня 2014 року.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
О.М. Довгополов

Л.Я. Гудим