Справа № 876/9318/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року
м. Київ К/800/11577/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку на
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 29 травня 2013
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06 лютого 2014 року

у справі № 161/3882/13-а

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Луцьку

про зобов'язання
вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
Луцького міськрайонного суду
Волинської області з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Луцьку про визнання
протиправною відмови та зобов'язання
вчинити дії.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 29.05.2013,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06.02.2014, позов задоволено.

Визнано рішення Ууправління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
Волинської області від 17.09.2012 №75 щодо
відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії
відповідно до вимог статей 13, 100 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
протиправним.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьку Волинської
області зарахувати до пільгового стажу
ОСОБА_2 період її роботи з 10.06.1980 по
20.10.1986 на посаді контролера матеріалів
і робіт в ливарному виробництві
зайнятого на гарячій ділянці (плавки,
заливки) на Нововолинському заводі
спеціального технологічного
обладнання та з 01.07.2012 призначити,
нарахувати та виплатити ОСОБА_2
пільгову пенсію за віком по Списку №2
виробництв, цехів, професій і посад,
робота в яких дає право на державну
пенсію на пільгових умовах і в
пільгових розмірах, затвердженого
постановою Ради Міністрів СРСР від
22.08.1956 №1173 (далі - Список №2), у
відповідності до вимог статей 13, 100
Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, Управління
ПФУ оскаржило їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
прийняти нове рішення - про відмову у
позові.

У своїх запереченнях на касаційну
скаргу ОСОБА_2 просила залишити рішення
судів попередніх інстанцій без змін, а
скаргу - без задоволення.

Справу розглянуто у попередньому
судовому засіданні в установленому
статтею 2201 Кодексу адміністративного
судочинства України порядку.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга підлягає
відхиленню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, відповідно до записів у
трудовій книжці ОСОБА_2 в період з 10.06.1980
по 20.10.1986 позивач працювала контролером
матеріалів і робіт саме на ливарному
виробництві в гарячому цеху, що
підтверджується також наданими
позивачем копіями наказів.

Крім того, зі змісту архівної довідки
від 26.11.2012 установлено, що в колективних
договорах Нововолинського виробничого
об'єднання «Оснастка» значилася посада
«контролер матеріалів і робіт в
ливарному виробництві» (1980-1982 роки),
«контролер ЛЦ і на інших ділянках
робіт» (1984 рік), «контролер ливарного
цеху» (1985-1986 роки).

Судом першої інстанції також
встановлено, що ОСОБА_2 в період роботи
з 10.06.1980 по 20.10.1986 на посаді контролера
матеріалів і робіт в ливарному
виробництві на Нововолинському заводі
спеціального технологічного
обладнання нараховувалася заробітна
плата за часовою тарифною ставкою III
розряду 0,566, що відповідало роботам з
тяжкими і шкідливими умовами праці.

Відповідно до даних уточнюючої довідки
від 23.05.2013 №15/ІК, виданої ВАТ
«Оснастка», ОСОБА_2 у спірний період
працювала контролером матеріалів і
робіт в ливарному виробництві та була
зайнята на гарячій ділянці робіт
(плавки, заливки).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що період роботи позивача з 10.06.1980
по 20.10.1986 повинен бути зарахований до
пільгового стажу, а тому відмова
відповідача у призначенні пільгової
пенсії є протиправною.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується зі вказаним висновком
судів попередніх інстанцій з огляду на
таке.

Відповідно до пункту «б» статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 05.11.1991 №1788-Х11 (чинний
з 01.01.1992) право на пенсію за віком на
пільгових умовах мають працівники,
зайняті повний робочий день на роботах
із шкідливими і важкими умовами праці
за Списком №2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України і за результатами атестації
робочих місць: жінки - після досягнення
50 років і при стажі роботи не менше 20
років, з них не менше 10 років на
зазначених шкідливих роботах.
Працівники, які мають не менше половини
стажу роботи з шкідливими і важкими
умовами праці, пенсії на пільгових
умовах призначаються із зменшенням
віку, передбаченого ст. 12 цього Закону,
на один рік за кожні два роки такої
роботи (жінкам).

Частина третя статті 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
встановлює, що порядок пенсійного
забезпечення осіб, які працювали до
введення в дію цього Закону на роботах
зі шкідливими і важкими умовами праці,
передбачений законодавством, що діяло
раніше, визначається статтею 100 даного
Закону.

Відповідно до статті 100 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» особам,
які працювали до введення в дію цього
Закону на роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, передбаченими
раніше діючим законодавством, пенсії
за віком призначаються на таких умовах:
особам, які мають на день введення в дію
цього Закону повний стаж на зазначених
роботах, що давав право на пенсію на
пільгових умовах, пенсії в розмірах,
передбачених цим Законом,
призначаються відповідно до вимог за
віком і стажем, встановлених раніше
діючим законодавством.

Пунктом 1 Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.08.1993 № 637, встановлено, що основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка. За відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній трудовий стаж
встановлюється на підставі інших
документів, виданих за місцем роботи,
служби, навчання, а також архівними
установами.

Пунктом «а» пункту 1 розділу XV Списку №2
(затвердженого постановою Ради
Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173) було
передбачено, що період роботи на
посадах «Браковщики (приемщики,
контролеры) на участках плавки, заливки
(разливки) металла, выбивки и обрубки
лиття» зараховується до пільгового
стажу.

Ураховуючи, що ОСОБА_2, як установлено
судами попередніх інстанцій, працювала
у спірний період на посаді зі
шкідливими і важкими умовами праці, суд
касаційної інстанції вважає
правильним висновок судів попередніх
інстанцій щодо неправомірності
відмови Управління ПФУ у призначенні
пільгової пенсії відповідно до
положень статті 100 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

У той же час, суд касаційної інстанції
звертає увагу на те, що відсутність у
трудовій книжці позивача дослівного
формулювання назви посади,
передбаченої Списком №2, не може бути
підставою для позбавлення особи
передбачених законодавством пільг,
якщо фактично така особа виконувала
шкідливі та важкі роботи, які
передбачено відповідною посадою по
Списку №2.

Таким чином, доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування чи зміни оскаржуваних
судових рішень.

Згідно з частиною третьою статті 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
відхилити.

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 29 травня 2013
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06 лютого 2014 року в цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237- 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.