Справа № 810/3710/13-а
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року № 810/3710/13-а

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Лапія С.М.,

при секретарі судового засідання -
Пшику Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Київській області про визнання
протиправною та скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Київській області, в якому
просить визнати протиправною та
скасувати постанову про накладення
штрафних санкцій від 20.06.2013 № 00023.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
висновки відповідача, на підставі яких
прийнято оскаржувану постанову, є
необґрунтованими.

У судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги
з підстав, викладених у позовній заяві,
просили адміністративний позов
задовольнити.

Представник відповідача позовних
вимог не визнав з підстав, викладених у
письмових запереченнях проти позову,
просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши доводи та пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та оцінивши їх у
сукупності, суд дійшов висновку, що
адміністративний позов задоволенню не
підлягає.

Так, посадовими особами Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Київській області 06.06.2013 проведено
документальну планову виїзну
перевірку позивача, який здійснює свою
господарську діяльність у магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1

За результатами перевірки складено Акт
перевірки характеристик продукції від
06.06.2013 (далі - Акт перевірки).

Щодо доводів позивача про порушення
посадовими особами Інспекції порядку
заповнення журналу реєстрації
перевірок, суд зазначає наступне.

Згідно п.п. 1 - 3, 7 - 11 Порядку ведення
Журналу відвідання суб'єктів
підприємницької діяльності
контролюючими органами, затвердженого
Наказом Державного комітету України з
питань розвитку підприємництва від
10.08.1998 №18 впровадження журналу
здійснюється суб'єктами
підприємницької діяльності на
добровільних засадах на підставі ст. 7
Указу Президента України від 23.07.1998 №
817/98 «Про деякі заходи з дерегулювання
підприємницької діяльності».

Журнал реєстрації перевірок ведеться
суб'єктами підприємницької діяльності
всіх форм власності з метою
недопущення несанкціонованих
перевірок та знаходиться за місцем
здійснення підприємницької
діяльності.

Представник контролюючого органу
перед початком перевірки повинен
обов'язково зробити запис у журналі,
заповнюючи всі передбачені графи, та
поставити свій підпис.

Суб'єкт підприємницької діяльності має
право перевірити наявність
відповідних повноважень особи, що
здійснює перевірку, до початку
перевірки, в тому числі
зателефонувавши до відповідного
контролюючого органу.

Відмова особи, що здійснює перевірку,
від підпису в журналі є підставою для
недопущення його до проведення
перевірки.

Суб'єкт підприємницької діяльності має
право у триденний строк надіслати
письмове повідомлення до відповідного
контролюючого органу про факт відмови
особи, що здійснює перевірку, від
підпису в журналі.

У графі «Примітки» суб'єкт
підприємницької діяльності може
зафіксувати свої зауваження або
зробити окремі примітки.

У той же час, позивачем не надано суду
будь-яких доказів, які б підтверджували
порушення відповідачем вказаних вимог
законодавства при проведенні
перевірки.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
загальну безпечність нехарчової
продукції» від 02.12.2010 № 2736-VI (далі -
Закон № 2736-VI) державний ринковий нагляд
за додержанням виробниками та
розповсюджувачами продукції загальної
вимоги щодо безпечності продукції
забезпечується шляхом здійснення
державного ринкового нагляду, а також
державного контролю продукції при її
ввезенні на митну територію України.

Організація та порядок здійснення
державного ринкового нагляду, а також
державного контролю продукції під час
її ввезення на митну територію України
визначаються Законом України «Про
державний ринковий нагляд і контроль
нехарчової продукції» та Митним
кодексом України.

Згідно преамбули Закону № 2735-VI цей
Закон встановлює правові та
організаційні засади здійснення
державного ринкового нагляду і
контролю нехарчової продукції.

У ході перевірки характеристик
продукції (побутова техніка), що
розповсюджується позивачем у магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1,
посадовими особами Інспекції
встановлено порушення п. 1 ч. 3 ст. 44
Закону України «Про державний ринковий
нагляд і контроль не харчової
продукції» від 02.02.2010 № 2735-VІ, п. 17
«Технічного регламенту з
електромагнітної сумісності
обладнання», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 29.07.2009 №
785 (далі - Регламент №785) та п. 7
«Технічного регламенту безпеки
низького електричного обладнання»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29.10.2009р. №1149 (далі
- Регламент № 1149), а саме встановлено, що
позивачем розповсюджується продукція
(пральні машини), на якій відсутній
Національний знак відповідності,
нанесення якого передбачено
технічними регламентами, про що
складено Протокол № 000021 та відображено
в Акті перевірки характеристик
продукції від 06.06.2013 № 000028 (далі - Акт №
000028).

Згідно п.п. 1-5, 17 Регламенту № 785 цей
Технічний регламент встановлює вимоги
стосовно електромагнітної сумісності
обладнання та його введення в обіг або
в експлуатацію на ринку України.

Технічний регламент розроблений з
урахуванням Директиви 2004/108/ЄС
Європейського Парламенту та Ради від
15.12.2004 про наближення законів держав -
членів щодо електромагнітної
сумісності та скасування дії Директиви
89/336/ЄЕС.

У разі виявлення ознак невідповідності
стаціонарної установки, зокрема, коли є
скарги на створювані цією установкою
завади, відповідний орган державного
ринкового нагляду може вимагати
надання доказів відповідності
стаціонарної установки вимогам цього
Технічного регламенту та у разі
потреби ініціювати проведення
перевірки.

Якщо невідповідність установлено,
орган державного ринкового нагляду
може вжити відповідних заходів для
приведення стаціонарної установки у
відповідність з вимогами щодо захисту,
встановленими у пп. 1 п. 9 цього
Технічного регламенту.

Згідно цього Технічного регламенту
апаратура - будь-який конструктивно
завершений пристрій або поєднання
пристроїв, доступні на ринку у вигляді
окремої функціональної одиниці,
призначеної для споживача та/або
користувача і здатної створювати
електромагнітні завади або на
функціонування якої можуть вплинути
такі завади. До апаратури також
належать комплектувальні вироби або
вузли, призначені для вмонтування в
апаратуру споживачем та/або
користувачем, які здатні створювати
електромагнітні завади або на
функціонування яких можуть впливати
такі завади, а також мобільні установки
- поєднання апаратури та у разі потреби
інших пристроїв, які призначені для
переміщення та використання в різних
місцях;

На апаратуру, відповідність якої цьому
Технічному регламенту було доведено із
застосуванням процедури, установленої
у пунктах 13 або 14 цього Технічного
регламенту, наноситься національний
знак відповідності. За нанесення
національного знаку відповідності
відповідає виробник або уповноважений
представник.

Відповідно до п.п. 1, 2, 7 Регламенту № 1149
цей Технічний регламент встановлює
вимоги до низьковольтного
електричного обладнання та його
введення в обіг або в експлуатацію на
ринку України.

Перед введенням в обіг на
електрообладнання повинен бути
нанесений національний знак
відповідності, який підтверджує
відповідність електрообладнання
вимогам цього Технічного регламенту,
включаючи виконання процедури оцінки
відповідності (внутрішній контроль
виробництва) згідно з додатком 3 до
цього Технічного регламенту.

Статтею 7 Закону № 877-V визначено, що в
останній день перевірки два примірники
акта підписуються посадовими особами
органу державного нагляду (контролю),
які здійснювали захід, та суб'єктом
господарювання або уповноваженою ним
особою, якщо інше не передбачено
законом.

Як встановлено судом, в ході перевірки
характеристик продукції посадовими
особами Інспекції перевірено пральні
машини, які реалізовувались позивачем.

Так, на пральних машинах фірми «BEKO» WMB
51031, «BEKO» WMB 51031 та «DAEWOO» DWD-М1051 був
відсутній національний знак якості.

При прийнятті рішення у даній справі
судом враховується, зокрема, те, що
порушення, відображені в Акті № 000028 та
Протоколі № 000021, позивачем фактично не
заперечувались, а у розділі
«Зауваження» (а.с. 13) ним вказано, що з
Актом він не згоден та вважає винним у
порушеннях постачальника.

Щодо доводів позивача про те, що на
товарі (пральних машинах) був нанесений
національний знак відповідності, а
саме - на бокових частинах ємностей для
прального засобу, на підтвердження
чого надано відповідні фотознімки (а.с.
20 - 22), суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 Правил застосування
національного знаку відповідності,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 29.11.2001 № 1599, знак
відповідності наноситься на виріб
та/або на етикетку, тару, пакування,
експлуатаційну та товаро-супровідну
документацію тощо, якщо інше не
передбачено відповідним технічним
регламентом.

Місце та спосіб нанесення (друкування,
наклеювання, гравірування, травлення,
штампування, лиття тощо) знака
відповідності визначається виробником
продукції.

Згідно п.п. 17, 19 Технічного регламенту №
785 на апаратуру, відповідність якої
цьому Технічному регламенту було
доведено із застосуванням процедури,
установленої у пунктах 13 або 14 цього
Технічного регламенту, наноситься
національний знак відповідності. За
нанесення національного знака
відповідності відповідає виробник або
уповноважений представник.

Національний знак відповідності
наносять на апаратуру або на табличку з
її технічними даними згідно з
правилами застосування національного
знака відповідності, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.11.2001 № 1599.

У разі коли його нанесення на апаратуру
неможливе або невиправдане через її
конструкцію, національний знак
відповідності повинен бути нанесеним
на пакування, якщо таке наявне, та на
супровідні документи.

Згідно п.п. 7, 10 Технічного регламенту №
1149 перед введенням в обіг на
електрообладнання повинен бути
нанесений національний знак
відповідності, який підтверджує
відповідність електрообладнання
вимогам цього Технічного регламенту,
включаючи виконання процедури оцінки
відповідності (внутрішній контроль
виробництва) згідно з додатком З до
цього Технічного регламенту.

Національний знак відповідності має
відповідати вимогам, наведеним у
додатку 4 до цього Технічного
регламенту. Національний знак
відповідності наноситься виробником
чи уповноваженим представником
виготовлювача продукції в Україні на
кожний виріб електрообладнання або,
якщо це неможливо, на пакування,
інструкцію або документ, в якому
визначені гарантійні зобов'язання, у
спосіб, що забезпечує його видимість,
розбірливість та незмивність.

З урахуванням викладеного суд вважає
необґрунтованими доводи позивача про
те, що висновки перевірки є
необґрунтованими, оскільки бокові
частини ємностей пральних машин для
прального засобу є відокремлюваними
від її основної частини, що
підтверджується, зокрема, наданими
фотокартками (а.с. 20 - 22), також, коли дана
ємність буде поміщена до пральної
машини, не буде виконуватись вимога
закону щодо видимості національного
знаку відповідності та його
незмивності.

Крім того, позивачем не надано суду
будь-яких доказів визначення
виробником продукції такого місця та
способу нанесення національного знаку
відповідності.

Також, допитаний у судовому засіданні в
якості свідка гр. ОСОБА_2 (головний
спеціаліст відділу ринкового нагляду
Інспекції) пояснив, що під час
перевірки на пральних машинах, які
реалізовувались позивачем, був
відсутній національний знак
відповідності, зокрема, на бокових
частинах ємностей для прального
засобу, і у своїх письмових зауваженнях
до Акту перевірки позивачем не вказано
про розміщення даного знаку, а лише
зазначено, що винним у порушеннях є
постачальник.

Також суд критично оцінює посилання
позивача на Акт обстеження пральних
машин на наявність національного знаку
відповідності від 06.06.2013 № 1 (а.с. 17),
згідно якого у ході проведеного огляду
було виявлено наклейки на кожній з
оглянутих пральних машин, які
знаходяться на боковій ємності для
прального засобу з вказаними на них
назвою товару, виробником,
уповноваженим представником, датою
виготовлення, технічними
характеристиками та національним
знаком відповідності, оскільки він
складений без участі відповідного
контролюючого органу, і викладені у
ньому обставини суперечать наведеним
вище поясненням позивача.

Закон України «Про державний ринковий
нагляд і контроль нехарчової
продукції» від 02.12.2010 № 2735-VI (далі -
Закон №2735-VI) визначає відповідальність
осіб за введення в обіг продукції, що не
відповідає встановленим вимогам в тому
числі і на якій відсутній Національний
знак відповідності (п. 2 ч. 2 ст. 44 даного
Закону).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
загальну безпечність нехарчової
продукції» від 02.12.2010 №2736-VI
розповсюджувач - будь-яка інша, ніж
виробник або імпортер, фізична чи
юридична особа в ланцюгу постачання
продукції, яка пропонує продукцію на
ринку України.

Як встановлено судом, ФОП ОСОБА_1 є
розповсюджувачем пральних машин на
яких на час перевірки був відсутній
національний знак відповідності.

Так, згідно п. 1 ч. 3 ст. 44 Закону №2735-VI до
розповсюджувача застосовуються
штрафні санкції у разі розповсюдження
продукції, на якій відсутній
Національний знак відповідності, якщо
його нанесення на продукцію
передбачено технічним регламентом на
відповідний вид продукції, - у розмірі
від 150 до 250 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а за
повторне протягом трьох років вчинення
такого самого порушення, за яке на
особу вже було накладено штраф, - у
розмірі від 200 до 350 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Отже, адміністративно-господарські
санкції Інспекцією застосовано до
позивача саме як до розповсюджувача
продукції згідно п. 1 ч. 3 ст. 44 Закону №
2735-VІ.

Стосовно доводів позивача щодо
протиправності оскаржуваної постанови
з тих підстав, що її прийнято до
закінчення строку, визначеного
проектами рішень про вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів
(а.с. 47, 48), суд зазначає наступне.

Так, зі змісту даних рішень слідує, що
ними вимагалось вжиття заходів щодо
приведення продукції, вказаної у
пунктах 1 - 3 Акту перевірки, у
відповідність встановленим законом
вимогам та тимчасово заборонялось
надання такої продукції на ринок.

Суд зазначає, що відповідальність за
невиконання або неповне виконання
вимог рішення про вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів
визначена ч. 4 ст. 44 Закону України «Про
державний ринковий нагляд і контроль
не харчової продукції» від 02.02.2010 №
2735-VІ.

У той же час, оскаржуваною постановою
до позивача застосовано санкції на
підставі п. 1 ч. 3 ст. 44 Закону України
«Про державний ринковий нагляд і
контроль не харчової продукції» від
02.02.2010 № 2735-VІ за розповсюдження
продукції, на якій відсутній
Національний знак відповідності.

Також згідно ч. 2 ст. 45 цього ж Закону
розповсюджувач продукції не несе
відповідальності, встановленої ст. 44
цього Закону, якщо доведе, що:

1) продукція стала такою, що становить
ризик та/або не відповідає
встановленим вимогам, внаслідок
недодержання іншим розповсюджувачем
умов її зберігання, за умови, що інший
розповсюджувач такої продукції може
бути встановлений;

2) продукція, що поставлена ним,
відповідає встановленим вимогам, але
незважаючи на це становить ризик.

Оскільки ФОП ОСОБА_1 не виконано
вказаних вимог, суд вважає оскаржувану
постанову обґрунтованою.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд, дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, дійшов
висновку, що викладені в позовній заяві
доводи позивача є необґрунтованими, а
тому адміністративний позов
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз.

Згідно ч. 1 ст. 97 КАС України суд за
клопотанням однієї зі сторін визначає
грошовий розмір судових витрат, які
повинні бути їй компенсовані.

Оскільки відповідач з клопотанням про
відшкодування судових витрат до суду
не звертався, вони стягненню з позивача
на його користь не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 97, 122, 124, 157-163, 167,
257 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лапій С.М.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 29 квітня 2014 р.