Справа № 825/857/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/857/14
1-й інстанції: Клопот С.Л.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

12 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Чернігівській області на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Чернігівській області до Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області про визнання
нечинною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року Державне управління
охорони навколишнього природного
середовища в Чернігівській області
звернулося до Чернігівського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області про визнання
нечинною та скасування постанови. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що у нього
відсутні можливості виконати рішення
суду, поновити ОСОБА_2 на посаді
заступника начальника управління, у
зв'язку з тим, що таке поновлення
можливе лише за наявності наказу
Міністерства охорони навколишнього
середовища.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року у задоволенні вказаного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням Державне управління охорони
навколишнього природного середовища в
Чернігівській області подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нову
постанову про задоволення даного
позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 26.11.2013 року на виконання
до Відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області надійшов виконавчий лист №
825/518/13-а від 20.11.2013 року, виданий
Чернігівським окружним
адміністративним судом про поновлення
ОСОБА_2 на посаді заступника начальника
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Чернігівській області з 15.01.2013 року.

Оскільки виконавчий лист № 825/518/13-а
відповідав вимогам Закону України «Про
виконавче провадження» і підстав для
відмови у відкритті виконавчого
провадження у державного виконавця не
було, 27.11.2013, відповідно до ст. 17, 19, 20, 25
Закону України «Про виконавче
провадження» державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження, копії якої
направлено сторонам до відома та
виконання.

Дану постанову боржником було отримано
28.11.2013 року, про що свідчить відмітка
про отримання поштової кореспонденції.

Оскільки станом на 05.02.2014 року рішення
суду боржником було не виконано,
державним виконавцем відповідно до ст.
ст. 5, 11, 75, 89, 90 Закону України «Про
виконавче провадження» та Інструкції з
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України 02.04.2012 року № 512/5,
Державному управлінню охорони
навколишнього природного середовища в
Чернігівській області направлено
вимогу щодо виконання рішення суду в
повному обсязі та надати копії
підтверджуючих документів.

18.02.2014 року за невиконання рішення суду
без поважних причин на Державне
управління охорони навколишнього
природного середовища в Чернігівській
області державним виконавцем
відповідно до ст.ст. 11, 89 Закону України
«Про виконавче провадження» накладено
на позивача штраф в сумі 680,00 грн.

Не погоджуючись з зазначеною
постановою відповідача, позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні даного
позову суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивача є
неправомірними та необгрунтованими, а
тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Виконавчий лист має відповідати
вимогам до виконавчого документа,
встановленим Законом України «Про
виконавче провадження».

Під поважними причинами невиконання
рішення суду слід розуміти лише ті
обставини, як об'єктивно є
непереборними, тобто не залежать від
волевиявлення особи, пов'язані з дійсно
істотними обставинами, перешкодами чи
труднощами, що унеможливлюють
виконання у добровільному порядку
рішення суду. Такі обставини мають бути
підтверджені відповідними та
належними доказами.

При цьому судом першої інстанції було
встановлено, що доказів невиконання
позивачем виконавчого листа № 825/518/13-а
у зв'язку з наявністю поважних причин
не надано, доказів в обґрунтування
поважності причин невиконання не
наведено.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Обов'язкове виконання рішення суду, в
тому числі, суб'єктами наділеними
владними повноваженнями, покладається
також конвенцією «Про захист прав і
свобод людини», яка ратифікована
Законом України «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод» від 17.07.1997 року.

Отже, її положення є обов'язковими для
виконання на всій території України.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує
неухильність виконання рішення суду
громадянами, юридичними особами та
всіма органами влади України, до яких
відноситься також і позивач.

Тобто, рішення суду, яке набрало
законної сили повинно бути виконане, а
інші обставини щодо його невиконання
суперечать основним принципам права. У
протилежному випадку буде мати місце
порушення принципу юридичної
визначеності, що є одним із базових
складових принципу верховенства права,
визнаного Україною як на рівні
Конституції, так і шляхом ратифікації
Європейської Конвенції з прав людини.

Згідно ч. 1 ст. 255 КАС України постанова
або ухвала суду, яка набрала законної
сили, є обов'язковою для всіх осіб, які
беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України «Про виконавче
провадження».

Статтею 1 цього Закону встановлено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового, провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 даного Закону
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 11 вказаного
Закону державний виконавець у процесі
здійснення: виконавчого провадження
має право проводити перевірку
виконання боржниками рішень, що
підлягають виконанню відповідно до
цього Закону.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 02.04.2012
року № 512/5, під час здійснення
виконавчого провадження державний
виконавець приймає рішення шляхом
винесення постанов, попереджень,
внесення подань, складання актів та
протоколів, надання доручень,
розпоряджень, вимог, подання запитів,
заяв, повідомлень або інших
процесуальних, документів у випадках,
передбачених Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Приписами частини 1 статті 5 Закону
України «Про виконавче провадження» та
пунктів 1.7, 1.8 Інструкції передбачено,
що вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, установ, організацій,
посадових осіб, фізичних і юридичних
осіб на території України. Вимога
державного виконавця є письмовим
документом, який складається у
випадках, передбачених Законом, та є
обов'язковою для виконання органами,
установами, організаціями, посадовими
особами і фізичними особами щодо
надання державному виконавцю
документів або їх копій, необхідних для

Зважаючи на наведене, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про те, що дії державного
виконавця відповідають вимогам
чинного законодавства, постанова
державного виконавця про накладення
штрафу прийнята в межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

З урахуванням вказаного вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про відмову в
задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в Чернігівській
області- залишити без задоволення, а
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.