Справа № 2а-5231/10/1370
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/58744/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Львівського
міського центру зайнятості на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 01 жовтня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 04 вересня 2012 року у справі за
позовом Львівського міського центру
зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення
коштів, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2010 року Львівського міського
центру зайнятості звернувся до суду з
позовом в якому просив стягнути з
ОСОБА_4 сплачену допомогу по безробіттю
у розмірі 2121,68 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 01 жовтня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04 вересня
2012 року, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями у справі Львівського
міського центру зайнятості звернувся з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права та прийняти нове рішення яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, 19.03.2009 року ОСОБА_4
звернувся до Львівського міського
центру зайнятості в пошуках роботи.
26.03.2009 року ОСОБА_4 надано статус
безробітного на підставі власноручно
підписаної ним заяви. В цій заяві
відповідач підтвердив той факт, що він
не укладав цивільно-правових угод.

За час перебування на обліку з 26
березня 2009 року по 21 вересня 2009 року
відповідач отримав допомогу по
безробіттю в сумі 2121 грн. 68 коп.

В акті розслідування страхових
випадків та обгрунтованості виплат
матеріального забезпечення від 30
квітня 2010 року зазначено, що ОСОБА_4
працював на ТзОВ ,,Львівські автобусні
заводи" з 01.09.2008 року по 31.08.2009 рік,
згідно цивільно-правового договору від
01.09.2008 року. Заборгованість із
зарплати виплачена в травні 2009 року.

01 вересня 2008 року ОСОБА_4 уклав з ТзОВ
,,Львівські автобусні заводи"
цивільно-правовий договір на виконання
певного виду роботи, терміном дії з
01.09.2008 року по 31.08.2009 року. За виконану
роботу ТзОВ ,,Львівські автобусні
заводи" зобов'язались сплачувати
виконавцеві винагороду в сумі 2000 грн.
(п.2.1 договору).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди першої та апеляційної
інстанції виходили з того, що на час
подачі ОСОБА_4 заяви до Львівського
міського центру зайнятості,
цивільно-правовий договір від 01.09.2008
року втратив дію, а тому відповідач мав
всі законні підстави на отримання
допомоги по безробіттю.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з такими висновками судів
попередніх інстанцій, з огляду на
наступне.

Статтею 2 Закону України ,,Про
зайнятість населення" встановлено, що
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

Згідно ст.6 Закону України ,,Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" ( в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
право на матеріальне забезпечення на
випадок безробіття та соціальні
послуги мають застраховані особи.

Право на забезпечення та соціальні
послуги за цим Законом мають також
незастраховані особи, які вперше
шукають роботу, інші незастраховані
особи у разі їх реєстрації в
установленому порядку як безробітних.

Відповідно до ч.2 ст. 36 Закону України
,,Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що
сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що заявою від
27.02.2009 року ОСОБА_4 повідомив
директора ТзОВ ,,Львівські автобусні
заводи" про розірвання договору з 01
березня 2009 року, оскільки з грудня 2008
року останнім не виконуються п.1.2 та п.
2 умов договору.

Листом від 27.02.2009 року ТзОВ ,,Львівські
автобусні заводи" встановлено, що
договір з ОСОБА_4 розірвано в
односторонньому порядку з 01.03.2009 року.

Крім того, факт розірвання вказаного
договору та відсутність у ОСОБА_4
заробітку підтверджується рішенням
Сихівського районного суду від 17
вересня 2009 року про стягнення з ТзОВ
,,Львівські автобусні заводи" в
користь відповідача заборгованості по
заробітній платі в сумі 6 293,95 грн.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судом першої та
апеляційної інстанцій повно і
правильно встановлені фактичні
обставини справи, характер
правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують. За
таких обставин підстав для задоволення
касаційної скарги судова колегія не
вбачає.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Львівського міського
центру зайнятості залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 01
жовтня 2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 04 вересня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді