Справа № 409/7501/12
Суддя: Шендрик К. Л.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 409/7501/12
Провадження № 2-а/209/22/13
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
м.
Дніпродзержинськ

Дніпровський районний суд м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді Шендрика Л.К.

при секретарі Драгунцевої С.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпродзержинську адміністративну
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, до
Виконавчого комітету
Дніпродзержинської міської ради,
ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності
в інтересах ОСОБА_4, треті особи у
справі - Департамент комунальної
власності та земельних відносин
Дніпродзержинської міської ради,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Землеустрій»,
Управління Держкомзему в м.
Дніпродзержинську Дніпропетровської
області, ОСОБА_5, яка діє в інтересах
ОСОБА_6, про визнання рішень
Дніпродзержинської міської ради
недійсними, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська в
інтересах ОСОБА_2, з адміністративним
позовом до Виконавчого комітету
Дніпродзержинської міської ради,
ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності
в інтересах ОСОБА_4 про визнання рішень
недійними, в якому просить суд:
поновити строк позовної давності для
оскарження рішень Дніпродзержинської
міської ради № 532-18/ІV від 29 квітня 2005
року, № 39-04/V від 29 вересня 2006 року, №
281-15/V від 19 жовтня 2007 року, про які йому
стало відомо у липні 2012 року; визнати
не чинним та скасувати рішення 15 сесії
V скликання Дніпродзержинської міської
ради від 19 жовтня 2007 року № 281-15/V в
частині скасування рішення
Виконавчого комітету
Дніпродзержинської міської ради від 08
липня 1999 року № 189, яким була передана
ОСОБА_2 в постійне користування
земельна ділянка АДРЕСА_1; визнати не
чинним та скасувати рішення 18 сесії ІV
скликання Дніпродзержинської міської
ради № 532-18/IV від 29 квітня 2005 року в
частині передачі ОСОБА_4 земельної
ділянки, площею 0,1000 га по АДРЕСА_2 для
будівництва житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
згідно з проектом забудови, узгодженим
управлінням головного архітектора
міста на умовах оренди строком на три
роки; визнати не чинним та скасувати
рішення 4 сесії V скликання
Дніпродзержинської міської ради від 29
вересня 2006 року № 39-04/V в частині
передачі у приватну власність ОСОБА_4
земельної ділянки, площею 0,1000 га по
АДРЕСА_2.

В обґрунтування позову посилається на
те, що під час розгляду Дніпровським
районним судом Дніпродзержинська
адміністративної справи № 2а-128/3176/11
ОСОБА_2 стало відомо про існування
рішення 15 сесії V скликання
Дніпродзержинської міської ради від 19
жовтня 2007 року № 281-15, яким було
скасоване рішення виконкому
Дніпродзержинської міської ради від 08
липня 1999 року № 189 стосовно передачі
ОСОБА_2 у постійне користування
земельної ділянки АДРЕСА_1. Вважає
зазначене рішення виконкому
незаконним та таким, що порушує права
ОСОБА_2, як землекористувача. Зазначена
земельна ділянка була передана ОСОБА_2
у постійне користування для
будівництва житлового будинку з
господарськими будівлями та
спорудами, за проектом забудови,
узгодженим Управлінням головного
архітектора міста Дніпродзержинська,
і обов'язок оформлення права
користування земельною ділянкою було
покладено на Управління земельних
ресурсів м. Дніпродзержинська. Під час
перебування земельної ділянки в
користуванні ОСОБА_2 були встановлені
межі земельної ділянки в натурі, про що
складений відповідний акт від 12 квітня
2001 року; Управлінням головного
архітектора міста Дніпродзержинська
було затверджено Генеральний план
ділянки будинку АДРЕСА_1 від 27 квітня 2001
року, і актом приймальної комісії від
13 вересня 2009 року, затвердженим
рішенням виконкому Дніпровської
районної у місті Дніпродзержинську
ради № 386 від 19 вересня 2012 року,
збудоване домоволодіння АДРЕСА_1 було
прийнято до експлуатації; 27 вересня 2007
року право власності на збудоване
нерухоме майно за ОСОБА_2 було
зареєстроване ОКП «Дніпродзержинське
БТІ» в державному реєстрі. 28 вересня 2007
року ОСОБА_2, як власник нерухомого
майна, на підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
будинку передав право власності на
збудоване ним нерухоме майно по
АДРЕСА_1 ОСОБА_6 Одночасно з набуттям
ОСОБА_6 права власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 до покупця перейшло і
право користування земельною ділянкою,
на якій розташований будинок. Отже
рішенням Дніпродзержинської міської
ради від 19 жовтня 2007 року № 281-15/V було
скасоване рішення про право ОСОБА_2
постійного користування земельною
ділянкою АДРЕСА_1, при тому, що на
момент прийняття рішення право
користування земельною ділянкою вже
перейшло до ОСОБА_6 Крім цього, ОСОБА_2,
як землекористувач земельної ділянки,
ніяких заяв стосовно добровільної
відмови від права користування
земельною ділянкою не подавав, згоди
на вилучення земельної ділянки не
давав, до адміністративної
відповідальності за порушення норм
земельного законодавства не
притягувався, а отже у виконкому були
відсутні будь-які підстави для
вилучення із користування ОСОБА_2
виділеної йому в порядку чинного
законодавства земельної ділянки по
АДРЕСА_1, і це рішення виконкому від 19
жовтня 2007 року № 281-15/V в частині
скасування рішення Дніпродзержинської
міської ради від 08 липня 1999 року № 189
стосовно передачі ОСОБА_2 у постійне
користування земельної ділянки
АДРЕСА_1 є незаконним і підлягає
скасуванню. Також під час розгляду
справи ОСОБА_2 стало відомо про
існування рішень Дніпродзержинської
міської ради, якими ОСОБА_4 у постійне
користування та у приватну власність
була передана земельна ділянка
АДРЕСА_2, які також підлягають
скасуванню, як незаконно прийняті,
оскільки вони порушили права ОСОБА_2,
як землекористувача, на момент їх
прийняття, а на теперішній час
створюють перешкоди в користуванні
земельною ділянкою АДРЕСА_1 нинішньому
користувачу ОСОБА_6 Згідно листа
Дніпродзержинського міського
управління земельних ресурсів від 23
листопада 2007 року № 1/04-706 земельна
ділянка, на якій розташований житловий
будинок АДРЕСА_1, яка перейшла у
користуванні відповідно до закону та
на підставі договору купівлі-продажу
житлового будинку від ОСОБА_2 до
ОСОБА_6, приватизована ОСОБА_4 , при
цьому у державному акті на право
приватної власності на земельну
ділянку, що виданий ОСОБА_4, зазначено,
що йому передана у власність земельна
ділянка АДРЕСА_2. Таким чином,
земельна ділянка АДРЕСА_1, яка була
передана у користування ОСОБА_2 у 1999
році, і незаконно відібрана у нього у
жовтні 2007 року, є тотожною земельній
ділянці АДРЕСА_2, яка була передана у
користування ОСОБА_4 ще у 2005 році, тобто
ще до вилучення земельної ділянки із
користування ОСОБА_2 Зазначене
свідчить, що земельна ділянка АДРЕСА_1
та земельна ділянка АДРЕСА_2 є однією і
тією ж земельною ділянкою, і тому
повинні бути скасовані рішення
Дніпродзержинської міської ради №
532-18/Іv від 29 квітня 2005 року , яким ОСОБА_4
було надано земельну ділянку, площею
0,1000 га по АДРЕСА_1 для будівництва
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами згідно з
проектом забудови, узгодженим
Управлінням головного архітектора
міста на умовах оренди строком на три
роки, та рішення Дніпродзержинської
міської ради від 29 вересня 2006 року №
39-04/V в частині передачі у приватну
власність ОСОБА_4 земельної ділянки,
площею 0,1000 га по АДРЕСА_2 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку.

Адвокат ОСОБА_1, який діє в інтересах
ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився,
письмово просив суд розглянути справу
за його відсутності, позов ОСОБА_2
підтримує в повному обсязі, просить
позов задовольнити.

Представники третіх осіб: ТОВ
«Землеустрій», Департаменту
комунальної власності та земельних
відносин Дніпродзержинської міської
ради, ОСОБА_5, що діє в інтересах ОСОБА_6,
в судове засідання не з'явилися,
письмово просили суд розглянути справу
за відсутності їх представників та
ухвалення рішення на розсуд суду.

Представник відповідача - виконавчого
комітету Дніпродзержинської міської
ради та відповідач ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4, в судове засідання
не з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, про
причини неявки суд не повідомили,
клопотань про відкладення розгляду
справи 27 березня 2014 року та заперечень
проти позову та доказів на їх
підтвердження суду не надали.

Відповідно до вимог ч. 4 ст.128 КАС
України, у разі неприбуття відповідача
- суб'єкта владних повноважень,
належним чином повідомленого про дату
та місце судового розгляду справи, без
поважних причин або без повідомлення
ним про причини неприбуття, розгляд
справи не відкладається і справу може
бути вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи з
оцінкою належності, допустимості,
достовірності кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, вважає, що
позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що рішенням
виконавчого комітету
Дніпродзержинської міської ради від 08
липня 1999 року за №189 в постійне
користування ОСОБА_2 була надана
земельна ділянка АДРЕСА_1, площею 0,1000 га
для будівництва житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
по проекту забудови, узгодженому з
управлінням головного архітектора (
а.с. 6).

На підставі вищевказаного
рішення виконкому 12 квітня 2001 року
фахівцем ЗКБ «Землевпорядник» ОСОБА_8
в присутності начальника управління
земельних ресурсів м.
Дніпродзержинська Вариводи С.П. та
землекористувача ОСОБА_2 були
встановлені в натурі межі земельної
ділянки, яка відводилася на території
Дніпродзержинської міської ради по
АДРЕСА_1, площею 0,1000 га, в тому числі в
постійне користування 0,1000 га., яка
повинна була б використана ОСОБА_2
тільки по цільовому призначеннюё що
підтверджується актом встановлення
меж земельної ділянки ( а.с. 6 - оберт).

27 квітня 2001 року був
затверджений Генеральний план ділянки
будинку АДРЕСА_1, що була виділена
ОСОБА_2 згідно рішення виконкому
Дніпродзержинської міської ради № 189
від 08.07.1999 року ( а.с. 7).

Суд вважає, що рішення виконкому
від 08.07.1999 року, Акт про встановлення в
натурі меж земельної ділянки,
Генеральний план ділянки будинку
свідчать про правомірне набуття
ОСОБА_2 права на постійне користування
земельною ділянкою, площею 0,1000 га,
розташованою в м. Дніпродзержинську
по АДРЕСА_1.

На вищевказаній земельній
ділянці, не порушуючи її цільове
призначення, ОСОБА_2 розпочав
будівництво житлового будинку, і в 2007
році побудував житловий будинок,
загальною площею 32,4 кв.м., житловою
площею 13,4 кв.м., який у встановленому
законом порядку був прийнятий в
експлуатацію 13 вересня 2007 року, і 27
вересня 2007 року виконавчим комітетом
Дніпровської районної ради м.
Дніпродзержинська ОСОБА_2 було видано
свідоцтво про право власності не
нерухоме майно (а.с. 8-10 - технічний
паспорт на житловий будинок, а.с.11-12 -акт
прийому домоволодіння в експлуатацію).

28 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 був укладений договір
купівлі-продажу будинку, розташованого
по АДРЕСА_1, посвідчений ОСОБА_10,
приватним нотаріусом
Дніпродзержинського міського
нотаріального округу, реєстровий
номер 4818 ( а.с. 13), і 11 жовтня 2007 року
право власності на вищевказаний
житловий будинок було зареєстроване
за ОСОБА_6 Дніпродзержинським бюро
технічної інвентаризації в
електронному реєстрі прав власності
на нерухоме майно.

Судом достовірно встановлено,
що і під час будівництва ОСОБА_2
житлового будинку, і на момент
введення його в експлуатацію та
видачі свідоцтва про право власності
на новостворене нерухоме майно,
ніякі юридичні або фізичні особи не
заявляли про свої права на земельну
ділянку, розташовану по АДРЕСА_1,
рішеннями Дніпродзержинської міської
ради право користування ОСОБА_2 на
земельну ділянку не припинялося,
рішення виконкому Дніпродзержинської
міської ради від 08 липня 1999 року про
надання цієї земельної ділянки в
постійне користування ОСОБА_2 не
скасовувалося.

Як зазначено в рішенні виконкому
Дніпродзержинської міської ради (п. 10.1.,
10.2) громадяни, яким цим рішенням, в
тому числі й ОСОБА_2, були надані
земельні ділянки, повинні були
використовувати їх тільки за цільовим
призначенням, проводити упорядкування
та догляд за прилеглими територіями у
відповідності з вимогами Земельного
кодексу України, і тільки у випадку
використання земельних ділянок не за
цільовим призначенням право
користування земельними ділянками
мало б припинитися.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що ОСОБА_2 вимоги чинного
на той час земельного законодавства
не порушував, від свого права
користування земельною ділянкою не
відмовлявся, і для суспільних та інших
потреб земельна ділянка у ОСОБА_2 не
вилучалася, він правомірно набув
право користування земельною ділянкою
по АДРЕСА_1 в м. Дніпродзержинську,
використовував її за цільовим
призначенням, що свідчить про
відсутність підстав для припинення
його права користування земельною
ділянкою та про відсутність підстав
для скасування рішення виконкому
Дніпродзержинської міської ради від 08
липня 1999 року № 189 в частині надання
ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 в
постійне користування.

Що стосується юридичного
оформлення права користування
земельною ділянкою, то згідно п. 11
рішення виконкому від 08 липня 1999 року
№ 189, зобов'язання оформити право
користування земельними ділянками
відповідно до ст.ст. 23, 24 Земельного
кодексу України було покладено на
управління земельних ресурсів м.
Дніпродзержинська, яке повинно було
виготовити технічну документацію щодо
складання документу, що посвідчує
право користування земельною ділянкою.
Але невиконання управлінням земельних
ресурсів покладених на нього
зобов'язань не може бути підставою для
скасування рішення виконкому від 08
липня 1999 року № 189 в частині надання
ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 в
постійне користування.

А отже зазначене рішення
виконкому Дніпровської районної ради
було прийнято з дотриманням норм
чинного та той час законодавства та
вимог Тимчасового положення про
порядок державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України від 07 лютого 2002 року №
7/5 «Про затвердження Тимчасового
положення про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно», згідно п.
6.1 якого оформлення права власності на
об'єкти нерухомого майна проводиться з
видачею свідоцтва про право власності
органами місцевого самоврядування
фізичним особам на новозбудовані,
перебудовані або реконструйовані
об'єкти нерухомого майна за наявності
акту про право власності на землю або
рішення про відведення земельної
ділянки для цієї мети та за наявності
документу, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує
відповідність закінченого
будівництвом об'єкта проектній
документації, державним будівельним
нормам, стандартам та правилам.

Крім цього, суд приймає до уваги,
що рішенням Дніпродзержинського
виконкому від 08 липня 1999 року № 189
одночасно з наданням ОСОБА_2 в
постійне користування земельної
ділянки по АДРЕСА_1, іншим фізичним
особам також були виділені сусідні
з земельною ділянкою АДРЕСА_1 - земельні
ділянки АДРЕСА_3, що свідчить про
фактичне існування всіх зазначених
земельних ділянок, їх розмежування та
присвоєння земельним ділянкам
поштових адрес.

Отримавши свідоцтво про право
власності на збудований на земельній
ділянці по АДРЕСА_1 житловий будинок та
зареєструвавши за собою право
власності на нерухоме майно в
державному реєстрі прав, ОСОБА_2, як
власник нерухомого майна, набув право
володіти, користуватися та
розпоряджатися цим майном.

Зважаючи на правомірне набуття
ОСОБА_2 права на користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1,
дотримання ним при зведенні житлового
будинку цільового призначення
земельної ділянки і правомірності
набуття права власності на
новостворене нерухоме майно, суд
вважає, що до ОСОБА_6 при придбанні
житлового будинку, як до набувача
нерухомого майна, розташованого по
АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_2,
правомірно перейшло право
користування земельною ділянкою, на
якій розміщений житловий будинок, і
яка була виділена саме для
будівництва житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами.

Також судом встановлено, що
Дніпродзержинська міська рада своїм
рішенням від 29 квітня 2005 року за №532-18/4
передала ОСОБА_4 в оренду строком на
три роки земельну ділянку, площею 0,1 га,
розташовану по АДРЕСА_2, яка в
подальшому на підставі рішення
Дніпродзержинської міської ради від 29
вересня 2006 року № 39-04/У була передана
ОСОБА_4 у власність, і 17 липня 2007 року
ОСОБА_4 виданий Державний акт на право
власності на землю, згідно якого йому
для будівництва та обслуговування
жилого будинку і господарських
будівель (присадибна ділянка) була
передана у власність земельна ділянка,
розташована за адресою: м.
Дніпродзержинськ, АДРЕСА_2, площею 0,1000
га, що свідчить про той факт, що ОСОБА_4
не має ніякого відношення до земельної
ділянки, що була виділена в
користування ОСОБА_2 , оскільки право
постійного користування земельною
ділянкою АДРЕСА_1, межі якої були
встановлені згідно акту встановлення
меж земельної ділянки від 12 квітня 2001
року, у ОСОБА_2 виникло 08 липня 1999
року, і на момент передачі (29 квітня 2005
року) ОСОБА_4 в оренду строком на три
роки земельної ділянки АДРЕСА_1 в
цілому, на якій ОСОБА_2 розпочав
будівництво житлового будинку згідно
Генерального плану ділянки будинку,
із користування ОСОБА_2 не вилучалася, і
рішення про надання земельної
ділянки в його постійне користування
не скасовувалося.

Отже суд вважає, що прийняті
Дніпродзержинською міською радою
рішення від 29 квітня 2005 року за №532-18/4
про передачу ОСОБА_4 в оренду строком
на три роки земельної ділянки, площею 0,1
га, розташованої по АДРЕСА_2, рішення
від 29 вересня 2006 року № 39-04/У про
передачу цієї земельної ділянки
ОСОБА_4 у власність, яка на місцевості
на той час на 68 відсотків співпадала
із земельною ділянкою АДРЕСА_1, що була
в 1999 році надана в постійне
користування ОСОБА_2, та рішення від 19
жовтня 2007 року № 281-15/V в частині
скасування рішення Виконавчого
комітету Дніпродзержинської міської
ради від 08 липня 1999 року № 189, яким була
передана ОСОБА_2 в постійне
користування земельна ділянка
АДРЕСА_1, є неправомірними, як такі, що
порушують права ОСОБА_2, а тому вони
підлягають скасуванню.

Суд вважає встановленим наявність
фактів, якими обґрунтовується
задоволення адміністративного позову,
з таких мотивів.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія).

Згідно п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» за № 7 від 16 квітня 2004 року, за
загальним правилом, розмежування
компетенції судів з розгляду земельних
та пов'язаних із земельними
відносинами майнових спорів
відбувається залежно від суб'єктного
складу їх учасників. Ті земельні та
пов'язані із земельними відносинами
майнові спори, сторонами в яких є
юридичні особи, а також громадяни, що
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статус
суб'єкта підприємницької діяльності,
розглядаються господарськими судами, а
всі інші - в порядку цивільного
судочинства, крім спорів, зокрема, щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень при реалізації ними
управлінських функцій у сфері
земельних правовідносин, вирішення
яких згідно з пунктами 1, 3 частини
першої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
віднесено до компетенції
адміністративних судів.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» за №7 від 16 квітня 2004 року, при
вирішенні в судовому порядку питання
про недійсність документів, виданих на
підставі переглянутого рішення органу
виконавчої влади чи місцевого
самоврядування про скасування свого
рішення, за яким земельна ділянка була
неправомірно одержана у власність чи
користування, слід враховувати Рішення
Конституційного Суду України від 16
квітня 2009 р. N 7-рп/2009 (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування), відповідно до пункту 5
мотивувальної частини якого органи
місцевого самоврядування не можуть
скасовувати свої попередні рішення,
вносити до них зміни, якщо відповідно
до приписів цих рішень виникли
правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.

Згідно п.п. «г'». п.18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» за № 7 від 16 квітня 2004
року, при переході права власності на
будівлі та споруди за
цивільно-правовими угодами, укладеними
до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями
чинної до цієї дати статті 30 ЗК до
набувача від відчужувача переходить
належне йому право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані будівлі та споруди,
якщо інше не передбачалось у договорі
відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких
випадках право власності на земельну
ділянку або її частини могло
переходити відповідно до статті 120 ЗК
2001 року на підставі цивільно- правових
угод, а право користування - на підставі
договору оренди, укладених відповідно
відчужувачем або набувачем. До особи,
яка придбала житловий будинок, будівлю
або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно
зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін
до статті 120 ЗК Законом України від 27
квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120
ЗК України, переходило право власності
на земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором; а якщо договором це не було
визначено, до набувача переходило
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для її
обслуговування.

Згідно статті 7 Земельного
кодексу України (1990 року), який втратив
чинність з 01.01.2002 року, але діяв на
момент передачі ОСОБА_2 в користування
земельної ділянки, користування землею
може бути постійним або тимчасовим.
Постійним визнається
землекористування без заздалегідь
встановленого строку.

Згідно ст. 19 Земельного кодексу
України (1990 року), міська Рада народних
депутатів надає земельні ділянки (крім
ріллі і земельних ділянок, зайнятих
багаторічними насадженнями) для
будь-яких потреб у межах міста.

Згідно ст. 116 ЗК України (2001 р.) набуття
права на землю громадянам та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх в
користування.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК
України (2001 р.), якщо жилий будинок,
будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, та на тих самих умовах і в
тому ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦК України (2004 р.)
якщо житловий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, наданій в користування, то у
разі їх відчуження до набувача
переходить право користування тією
частиною земельної ділянки, на якій
вони розміщені, та частиною ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до ст. 125 ЗК України (2001 р.)
право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документу, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 162 КАС України при
вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково.

Відповідно до ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Вивчивши матеріали справи, суд
встановив, що про існування рішень, що
оскаржуються, ОСОБА_2 стало відомо
лише під час розгляду Дніпровським
районним судом Дніпродзержинська
адміністративної справи № 2а-128/3176/11, а
01 листопада 2012 року ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 звернувся до суду з цим
адміністративним позовом, тобто
протягом шести місяців, коли йому
стало відомо про порушення його прав, а
тому суд вважає, що відсутні підстави
для застосування до позову строку
звернення до суду, встановленого КАС
України.

Відповідно до ст.162 КАС України при
вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково. У разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про: визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання не чинним рішення чи
окремих його положень, зобов'язання
відповідача вчинити певні дії. Суд може
прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

В зв'язку з тим, що судом встановлена
неправомірність зазначених вище
рішень Дніпродзержинської міської
ради, право ОСОБА_2 має бути захищене
шляхом визнання нечинними та
скасування рішень Дніпродзержинської
міської ради від 19 жовтня 2007 року №
281-15/V в частині скасування рішення
Виконавчого комітету
Дніпродзержинської міської ради від 08
липня 1999 року № 189, № 532-18/IV від 29 квітня
2005 року в частині передачі ОСОБА_4
земельної ділянки, площею 0,1000 га по
АДРЕСА_2 та від 29 вересня 2006 року № 39-04/V
в частині передачі у приватну
власність ОСОБА_4 земельної ділянки,
площею 0,1000 га по АДРЕСА_2.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 7, 19 Земельного кодексу
України ( 1990 р.) ст. ст. 116, 118, 120, 125
Земельного кодексу України (2001 р.), ст.
377 ЦК України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» за № 7 від 16 квітня 2004 року
стаття 2, 11,14,70,71,72,86,158-163 КАС України, -

п о с т а н о в и в:

Задовольнити адміністративний позов
ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, до
Виконавчого комітету
Дніпродзержинської міської ради,
ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності
в інтересах ОСОБА_4, треті особи у
справі: Департамент комунальної
власності та земельних відносин
Дніпродзержинської міської ради,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Землеустрій»,
Управління Держкомзему в м.
Дніпродзержинську Дніпропетровської
області, ОСОБА_5, яка діє в інтересах
ОСОБА_6, про визнання рішень
Дніпродзержинської міської ради
недійсними.

Визнати не чинним та скасувати
рішення 15 сесії V скликання
Дніпродзержинської міської ради від 19
жовтня 2007 року № 281-15/V в частині
скасування рішення Виконавчого
комітету Дніпродзержинської міської
ради від 08 липня 1999 року № 189, яким була
передана ОСОБА_2 в постійне
користування земельна ділянка
АДРЕСА_1.

Визнати не чинним та скасувати рішення
18 сесії ІV скликання
Дніпродзержинської міської ради №
532-18/IV від 29 квітня 2005 року в частині
передачі ОСОБА_4 земельної ділянки,
площею 0,1000 га по АДРЕСА_2 для
будівництва житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
згідно з проектом забудови, узгодженим
управлінням головного архітектора
міста на умовах оренди строком на три
роки.

Визнати не чинним та скасувати рішення
4 сесії V скликання Дніпродзержинської
міської ради від 29 вересня 2006 року №
39-04/V в частині передачі у приватну
власність ОСОБА_4 земельної ділянки,
площею 0,1000 га по АДРЕСА_2.

Постанова набирає законної сили після
спливу строку на апеляційне
оскарження.

Постанова може бути оскаржена шляхом
подачі апеляційної скарги до
Дніпропетровського адміністративного
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Дніпровський районний
суд м. Дніпродзержинська шляхом
подання апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
К.Л. Шендрик