Справа № 872/6616/13
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2014 рокусправа № 2а/0470/11567/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чабаненко С.В.

суддів: Іванова
С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 21
червня 2012 р. у справі № 2а/0470/11567/11

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Дніпропетровський трубний
завод"

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Дніпропетровську, за участі Прокурора
Ленінського району м. Дніпропетровська

про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 29.06.2011
р. в частині зменшення суми бюджетного
відшкодування за лютий 2011 року - на 3 381
910 грн., та березень 2011 року - на 3 514 025
грн., а також застосування штрафних
санкцій в сумі 2, -

ВСТАНОВИВ:

"15" вересня 2011 р. Публічне акціонерне
товариство "Дніпропетровський трубний
завод" звернулось до суду з
адміністративним позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську в якому просило
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 29.06.2011
р. в частині зменшення позивачу суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за лютий 2011 року - на 3 381
910 грн., та за березень 2011 року - на 3 514 025
грн., а також в частині застосування
штрафних санкцій в сумі 2 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесено на
підставі висновків, які є
необґрунтованими та безпідставними.
Право позивача на податковий кредит
підтверджено належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами, що
засвідчують факт здійснення ним
господарських операцій, а також
податковими накладними, які є
достатніми підставами для віднесення
сум, сплачених позивачем його
контрагентам у складі вартості
товарів, робіт (послуг), до складу
податкового кредиту зазначених
періодів. При укладенні договорів із
контрагентами, позивачем було
перевірено їх реєстрацію як платників
ПДВ, а тому позивач мав усі передбачені
законодавством України підстави для
отримання бюджетного відшкодування
ПДВ у лютому, березні 2011 року.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 21
червня 2012 р. у справі № 2а/0470/11567/11
адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства
"Дніпропетровський трубний завод"
задоволено, скасуванно податкове
повідомлення-рішення № від 29.06.2011
р. в частині зменшення суми бюджетного
відшкодування за лютий 2011 року - на 3 381
910 грн., березень 2011 року - на 3 514 025 грн., а
також застосування штрафних санкцій в
сумі 2.

Постанову суду мотивовано
недоведеністю та необґрунтованістю
висновків позивача щодо порушення
податкового законодавства позивачем.

Не погодившись з постановою суду,
Спеціалізованою державною податковою
інспекцією по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську подано апеляційну
скаргу, згідно якої особа, яка подає
апеляційну скаргу просить скасувати
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 21
червня 2012 р. у справі № 2а/0470/11567/11, як
таку що винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Вважає, що суд не в повному обсязі
дослідив особливості механізму
бюджетного відшкодування, яке
передбачає детальну процедуру
перевірки постачальника для
встановлення факту надмірної сплати
податку на додану вартість, та
проігнорував доводи податкового
органу щодо сумнівності контрагентів
позивача.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вбачає підстави
для задоволення апеляційної скарги,
внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено під час апеляційного
перегляду справи, у період з 03.06.2011 р. по
17.06.2011 р., на підставі наказу № 379 від
02.06.2011 р., відповідачем було проведено
перевірку ПАТ «ДТЗ» з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування ПДВ на
розрахунковий рахунок за лютий та
березень 2011 року. За результатами
перевірки фахівцями СДПІ складено акт
№ 1163/08-02/2-05393122 від 20.06.2011 р., в якому
зафіксовано виявлені під час перевірки
порушення, зокрема:

- порушення ст. ст. 198, 201 Податкового
кодексу України, а саме, завищення
податкового кредиту на загальну суму 633
550 грн., у тому числі: у січні 2011 року - на
110 368 грн., у лютому 2011 року - на 8 893 грн., у
березні 2011 року - на 514 289 грн., що
призвело до завищення ПАТ «ДТЗ»
різниці між сумою податкового
зобов'язання та суми податкового
кредиту такого звітного (податкового)
періоду на 633 550 грн., у тому числі: у
січні 2011 року - на 110 368 грн., у лютому 2011
року - на 8 893 грн., у березні 2011 року - на
514 289 грн.

- порушення абз. «а» п.п. 200.4 ст. 200
Податкового кодексу України, п. 4.5
розділу ІХ Порядку заповнення і
подання податкової звітності з ПДВ,
затвердженого Наказом Державної
податкової адміністрації України від
25.01.2011 р. № 41, внаслідок чого ПАТ «ДТЗ»
завищено суму бюджетного
відшкодування ПДВ за лютий 2011 року на 3
381 910 грн., за березень 2011 року на 3 529 570
грн.

У акті перевірки, зокрема, зазначено, що
сума бюджетного відшкодування ПДВ по
декларації за лютий 2011 року виникла за
рахунок від'ємного значення ПДВ,
задекларованого у травні 2010 року, січні
2011 року. При цьому, згідно акту
позапланової виїзної перевірки від
20.08.2010 року № 1889/08-02/2-05393122, порушень норм
чинного законодавства при формуванні
ПАТ «ДТЗ» податкових зобов'язань та
податкового кредиту за травень 2010 року
встановлено не було.

Зазначені висновки податкового органу
обґрунтовані тим, що позивач мав
господарські відносини з
постачальниками, які мають ознаки
«сумнівності». З огляду на відсутність
інформації підтверджуючої фактичне
здійснення господарських
взаємовідносин від ПАТ «ДТЗ» та
«сумнівними» контрагентами,
податковим органом здійснено висновок
про безпідставне віднесення до
податкового кредиту сум ПДВ сплачених
у складі вартості товарів отриманих
від контрагентів.

За результатами адміністративного
оскарження акту № 1163/08-02/2-05393122 від
20.06.2011 р. скарга ПАТ «ДТЗ» залишена без
задоволення, висновки акту перевірки
без змін.

На підставі акту перевірки податковим
органом винесено податкове
повідомлення-рішення № від 29.06.2011
р. про зменшення ПАТ «ДТЗ» бюджетного
відшкодування на загальну суму 6 911 960
грн., у тому числі, за травень 2009 року -
на 16 025 грн., за лютий 2011 року - на суму 3 381
910 грн., за березень 2011 року - на суму 3 514
025 грн., та застосування штрафних
(фінансових) санкцій на загальну суму 3
грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
добросовісний платник податків не може
нести відповідальність за порушення
податкового законодавства з боку своїх
контрагентів. Дослідивши обставини по
справі, колегія суддів вважає за
можливе погодитись з рішенням суду
першої інстанції з наступних підстав.

Як встановлено під час апеляційного
перегляду справи та підтверджено
матеріалами справи, в податковій
декларації ПАТ «ДТЗ» від 21.03.2011 р. з
податку на додану вартість за лютий 2011
року, позивачем вказано залишок
від'ємного значення попереднього
звітного (податкового) періоду за
вирахуванням суми податку, яка
підлягає сплаті до бюджету за
підсумками поточного звітного
(податкового) періоду (рядок 24
декларації), який становить 7 311 994 грн., з
яких 3 381 910 грн. заявлено платником
податків до відшкодування на його
рахунок у банку (р. 25.1 декларації), а 3 930
084 грн. заявлено платником податків до
включення до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Згідно додатку 2 до декларації ПАТ
«ДТЗ» з ПДВ за лютий 2011 року, сума,
заявлена ПАТ «ДТЗ» у лютому 2011 року до
відшкодування на розрахунковий
складається із сум податкового кредиту
травня 2010 року та січня 2011 року. При
цьому, згідно акту перевірки від 20.06.2011
р., сума податкового кредиту за травень
2010 року була підтверджена відповідачем
в ході позапланової виїзної перевірки.

Щодо податкового кредиту січня 2011 року
на суму 3 153 656 грн., згідно додатку 3.1 до
акту перевірки від 20.06.2011 р., зазначена
сума була фактично сплачена платником
податків у січні 2011 року
постачальникам таких товарів (робіт,
послуг). Даних про не підтвердження
зазначеної суми ПДВ належним чином
оформленими податковими накладними (із
зазначенням дат та номерів таких
податкових накладних) податковим
органом у акті перевірки ПАТ «ДТЗ» не
наведено.

Згідно податкової декларації ПАТ «ДТЗ»
від 19.04.2011 р. з податку на додану
вартість за березень 2011 року, залишок
від'ємного значення попереднього
звітного (податкового) періоду за
вирахуванням суми податку, яка
підлягає сплаті до бюджету за
підсумками поточного звітного
(податкового) періоду (рядок 22
декларації), становить 10 807 955 грн., з
яких 3 514 025 грн. заявлено платником
податків до відшкодування на його
рахунок у банку (р. 25.1 декларації), а 7 183
309 грн. заявлено до включення до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно додатку 2 до декларації ПАТ
«ДТЗ» з ПДВ за лютий 2011 року, сума,
заявлена ПАТ «ДТЗ» у березні 2011 року до
відшкодування на розрахунковий
рахунок, складається із сум
податкового кредиту січня 2011 року та
лютого 2011 року. Зазначені суми, згідно
висновків акту перевірки, були
фактично сплачені платником податків.

Дослідивши обставини по справі,
колегія суддів, вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом (п. 200.2 ст. 200 ПК
України).

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п.200.3 ст.200 ПК
України).

Згідно з п. 200.4 ст. 200 ПК України, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

У відповідності до п.198.2. ст.198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається:

дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п.198.3. ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6. ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Системний аналіз правових норм
свідчить про те, що податкова накладна
як звітний податковий документ, що є
підставою для включення покупцем у
податковому обліку до податкового
кредиту сум податку на додану вартість,
сплачених (нарахованих) у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг), що
підлягають використанню в його
господарській діяльності, має таке
юридичне значення при обов'язковій
умові нарахування податку та
виписування податкової накладної
особою, яка зареєстрована як платник
податку на додану вартість у порядку,
встановленому Податковим кодексом
України.

Згідно з приписами статей 183 та 184 ПК
України про реєстрацію особи платником
податку на додану вартість їй органом
державної служби надається свідоцтво
про реєстрацію як платника податку.
Реєстрація особи як платника податку
на додану вартість діє до дати її
анулювання.

Докази, які б свідчили про відсутність
у контрагентів позивача, статусу
платників ПДВ на момент здійснення
господарських операцій, відповідачем
суду не надані. Також відсутні докази
недійсності податкових накладних,
виписаних сумнівними контрагентами,
які за приписами вищенаведених норм є
єдиною підставою для формування
податкового кредиту.

Матеріалами справи підтверджується і
не спростовується відповідачем, що на
момент проведення перевірки
Товариство мало необхідні, належним
чином оформлені первинні документи, що
підтверджують реальність
господарських операцій, а саме:
договора, видаткові накладні, ТТН, що
свідчать про перевезення товару від
постачальника до покупця, податкові
накладні, платіжні документи, що
свідчать про оплату придбаного товару
позивачем, прибуткові ордери, що
свідчать про оприбуткування товару.

Використання позивачем придбаних ТМЦ
у власній господарській діяльності
відповідачем не заперечується і
підтверджується матеріалами справи.

Частиною 2 статті 71 КАС України
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається саме на відповідача (якщо
він заперечує проти адміністративного
позову).

При цьому, доказів порушень
відображення вищевказаних
господарських операцій в
бухгалтерському та податковому обліку
позивача матеріали справи не містять.
Також податковим органом не надано
суду доказів недійсності договору
поставки, договору на перевезення,
використання придбаних робіт у
неоподатковуваних операціях.

Як зазначено вище, позиція податкового
органу базується на порушеннях,
начебто, допущених при здійсненні
господарської діяльності
контрагентами ПАТ «ДТЗ», тобто по
ланцюгу постачання.

Проте, статтею 61 Конституції України
встановлений індивідуальний характер
відповідальності юридичної особи.

Також зі змісту вищенаведених норм
можна дійти висновку, що Податковий
кодекс України не ставить право
позивача на отримання бюджетного
відшкодування в залежність від
декларування постачальниками, в тому
числі і по ланцюгу постачання, своїх
податкових зобов'язань та/або від
сплати ними сум податку на додану
вартість до бюджету.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст.17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є
джерелом права, свідчить про те, якщо
державні органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007 р. у справі
«Інтерсплав проти України»).

Податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускав його контрагент, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з
вищевказаними підприємствами було
одержання позивачем податкової вигоди.

Отже, доводи скаржника про те, що дії
вчинені сторонами були направлені
виключно на мінімізацію податкових
зобов'язань, також колегією суддів не
приймаються до уваги, оскільки носять
теоретичний характер, без посилань на
порушення саме позивачем конкретних
норм чинного податкового
законодавства, яке б обґрунтувало
проведених податковим органом
зменшень від'ємного значення та
бюджетного відшкодування ПДВ.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції вірно були застосовані норми
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку суду першої
інстанції і не можуть бути підставою
для скасування постанови суду, а тому
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Дніпропетровську на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 21 червня
2012 р. у справі № 2а/0470/11567/11 - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
21 червня 2012 р. у справі № 2а/0470/11567/11 -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
С.В. Чабаненко

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
А.В. Шлай