Справа № 805/3025/14
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2014-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 р.
Справа №805/3025/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 15-45 год.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Волгіної Н.П.,

при секретарі судового засідання -
Алфьоровій А.Ю., за участю:

представника позивача - Шепілова С.В.,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Донецького
окружного адміністративного суду за
адресою: м. Донецьк-52, вул. 50
Гвардійської дивізії, 17,
адміністративну справу

за позовом Макіївського міського
центру зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття

до ОСОБА_2

про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В
И В:

Позивач, Макіївський міський центр
зайнятості - робочий орган виконавчої
дирекції Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття, звернувся до
Донецького окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просить суд стягнути з ОСОБА_2
кошти, виплачені йому як матеріальне
забезпечення на випадок безробіття у
розмірі 2 592,53 грн. В обґрунтування
заявлених позовних вимог у позові
зазначено наступне.

25 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Макіївського міського центру
зайнятості як особа, яка шукає роботу.
На підставі наданої заяви від 2 січня 2013
року ОСОБА_2 був визнаний безробітним з
призначенням виплати допомоги по
безробіттю на підставі Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Наказом Макіївського міського центру
зайнятості від 2 вересня 2013 року № НТ
130902 ОСОБА_2 знято з обліку в центрі
зайнятості з 2 вересня 2013 року у зв'язку
із його працевлаштуванням за
направленням центру зайнятості.

В ході обміну інформацією між
Державною податкової інспекцією та
Пенсійним фондом України був
встановлений факт надання послуг
ОСОБА_2 футбольному клубу «Шахтар»
відповідно до цивільно-правових угод
від 13 квітня 2013 року та від 25 травня 2013
року у той час, коли він перебував на
обліку в Макіївському міському центрі
зайнятості як безробітний, що
підтверджується Актом № 16 від 20 січня
2014 року.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» та п.п. 5 п. 5 «Порядку
надання допомоги по безробіттю, у тому
числі одноразової її виплати для
організації безробітним
підприємницької діяльності»,
затвердженому наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20 листопада 2000 року № 307,
зареєстрованому в Міністерстві
юстиції України 14 грудня 2000 року за №
915/5136, виплата допомоги по безробіттю
припиняється у разі працевлаштування
безробітного, зайняття
підприємницькою або іншою діяльністю,
пов'язаною з одержанням доходу
безпосередньо від цієї діяльності,
виконання робіт (послуг) за
цивільно-правовими угодами (з дня
працевлаштування, державної
реєстрації як суб'єкта підприємницької
або іншої діяльності, виконання робіт
(послуг) за цивільно-правовими угодами).

Відповідно до п. 2 та п. 3 ст. 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» застраховані
особи, зареєстровані у встановленому
порядку як безробітні, зобов'язані
своєчасно повідомляти відомості про
обставини, що впливають на умови
виплати їм забезпечення та надання
соціальних послуг. Сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Пунктом 6.14 Порядку № 307 передбачено, що
якщо під час одержання допомоги по
безробіттю безробітний своєчасно не
подав відомості про обставини, що
впливають на умови її виплати, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин. Якщо
безробітний відмовився добровільно
повернути зазначені кошти, то питання
щодо їх повернення вирішується у
судовому порядку.

Відповідно до Порядку розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 13 лютого 2009 року №
60/62, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 12 березня 2009 року за №
232/16248, директором Макіївського
міського центру зайнятості був
прийнятий наказ № 26 від 23 січня 2014 року
про відшкодування отриманих коштів
ОСОБА_2

Листом Макіївського центру зайнятості
від 6 лютого 2014 року № 04-11/863 ОСОБА_2 було
запропоновано у добровільному порядку
повернути незаконно отримані ним кошти
у сумі 2 592,53 грн, але сума боргу на час
звернення до суду повернута не була.

Відповідно до п. п. 6.8 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення безробітним у разі
встановлення центрами зайнятості
відповідно до цього Порядку належності
безробітної особи до категорії
зайнятих, така особа повинна повернути
суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг. У разі неповернення коштів у
встановлений строк стягнення таких
коштів здійснюється у судовому порядку
відповідно до законодавства.

Статтею 38 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» передбачено, що строк
давності в разі стягнення штрафних
санкцій, передбачених цим Законом та
Законом України «Про зайнятість
населення», адміністративних штрафів,
а також інших видів заборгованості
перед фондом не застосовується.

Враховуючи вищевикладене, представник
позивача просить суд стягнути з ОСОБА_2
кошти у розмірі 2 592,53 грн, виплачені
останньому як матеріальне
забезпечення на випадок безробіття
(а.с. 2-3).

Представник позивача в судовому
засіданні надав пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві, наполягав
на задоволенні позовної заяви у
повному обсязі.

Відповідач та його представник у
судовому засіданні заперечували проти
задоволення позовних вимог, зазначивши
наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
зайнятість населення» безробітний -
особа віком від 15 до 70 років, яка через
відсутність роботи не має заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів як джерела існування, готова та
здатна приступити до роботи.

25 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Макіївського міського центру
зайнятості, як шукаючий роботу,
визнаний безробітним з призначенням
виплати допомоги по безробіттю на
підставі Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Здійснення суддівства матчу 2-ї групи 11
туру Вищої ліги ДЮФЛ між командами
«Шахтар» Донецьк та «Сталь» Алчевськ
та матчу 2-ї групи 16 групи 16 туру Вищої
ліги ДЮФЛ між командами «Шахтар»
Донецьк та «УФК» Харків 13 квітня 2013
року та 25 травня 2013 року у якості
спостерігача змагань не є зайнятістю у
розумінні п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про зайнятість населення». Відповідач
весь час знаходження на обліку у
позивача (січень - вересень 2013 року) був
безробітним та шукав роботу, а тому
вимога позивача про повернення коштів
в розмірі 2592,53 грн є такою, що не
відповідає приписам діючого
законодавства. Крім цього, вимога є
неспіврозмірною у порівнянні із сумою
отриманої відповідачем винагороди за
участь у суддівстві футбольних матчів
(300,00 грн).

Враховуючи вищевикладене відповідач
та його представник просили суд
відмовити у задоволенні
адміністративного позову Макіївського
міського центру.

Заслухавши пояснення представника
позивача, заперечення відповідача та
його представника, дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступне.

2 січня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Макіївського міського центру
зайнятості із заявою про надання
статусу безробітного до вирішення
питання про його працевлаштування з
виплатою допомоги по безробіттю.
Відповідач зазначив, що на час
звернення до центру зайнятості він не
був зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, пенсію не
отримував, не мав права на пенсію за
віком, в тому числі на пільгових умовах
та на пенсію за вислугу років, не був
власником особистого селянського
господарства. Крім того, ОСОБА_2
підтвердив особистим підписом, що в
разі подання до центру зайнятості
документів, що містять неправдиві
відомості, а також неповідомлення про
отримання будь-якого доходу в період
перебування на обліку в службі
зайнятості зобов'язується добровільно
повернути зайво виплачене їй
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття (а.с. 5).

З витягу із наказів про прийняті
рішення по ОСОБА_2 (ПК № 00036)
вбачається, що:

- наказом Макіївського міського центру
занятості від 2 січня 2013 року № НТ130102
ОСОБА_2 надано статус безробітного на
загальних підставах з 1 січня 2013 року;

- наказом Макіївського міського центру
занятості від 2 січня 2013 року № НТ130102
ОСОБА_2 з 1 січня 2013 року призначено
допомогу по безробіттю та розпочато
виплату допомоги;

- наказом Макіївського міського центру
занятості від 2 вересня 2013 року № НТ130902
припинено виплату допомоги по
безробіттю та припинено реєстрацію
ОСОБА_2 в якості безробітного у зв'язку
із працевлаштуванням останнього за
наймом на умовах трудового договору
(контракту) відповідно до п.п. 1 п. 37
Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності (а. с. 17).

З персональної картки ОСОБА_2 №
00036 також вбачається, що
відповідача 2 вересня 2013 року знято з
реєстрації у Макіївському міському
центру зайнятості у зв'язку із
працевлаштуванням (а.с. 4).

Відповідно до наданої суду довідки №
05-17/1526 від 3 березня 2014 року про
матеріальне забезпечення, виплачене
ОСОБА_2, останньому за період з 13 квітня
2013 року по 1 вересня 2013 року сплачено
допомогу по безробіттю на загальну
суму 2 592,53 грн (а.с. 9). Зазначене не
заперечується відповідачем по справі.

Як встановлено в судовому засіданні та
не заперечується сторонами по справі, в
ході обміну інформацією між органами
ДПІ та органами Пенсійного фонду
України позивачем була отримана
інформація про надання ОСОБА_2 послуг
Футбольному клубу «Шахтар». На
підтвердження факту надання послуг
позивач надав суду копії
цивільно-правових угод від 13 квітня 2013
року та 25 травня 2013 року (а.с. 10-13).

Про встановлення факту надання послуг
позивачем був складений Акт № 16 від 20
січня 2014 року (а.с. 7).

23 січня 2014 року Макіївським міським
центром зайнятості прийнято наказ № 26
«Про відшкодування коштів», яким
посадовим особам центру зайнятості
наказано, зокрема, внести в
персональну справу безробітного
ОСОБА_2 (ПК 00036) дані, встановлені
під час проведення перевірки ФК
«Шахтар» згідно акту № 16 від 20 січня 2014
року; забезпечити відшкодування ОСОБА_2
виплачених сум матеріального
забезпечення на випадок безробіття на
підставі недостовірних даних
відповідно до п. 3 ст. 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» за період з 13 квітня 2013
року по 1 вересня 2013 року (а.с. 6).

7 лютого 2014 року Макіївським міським
центром зайнятості відповідачу
направлений лист № 04-11/863 від 6 лютого 2014
року, в якому зазначено про
необхідність повернення матеріального
забезпечення на випадок безробіття, у
зв'язку із встановленням факту
працевлаштування ОСОБА_2 у ФК «Шахтар».
Крім того, у листі зазначено, що у разі
не повернення матеріального
забезпечення у добровільному порядку,
питання щодо його повернення буде
вирішуватись у судовому порядку (а.с. 8).

У зв'язку із не поверненням ОСОБА_2 у
добровільному порядку отриманої за
період з 13 квітня 2013 року по 1 вересня 2013
року допомоги по безробіттю у розмірі 2
592,53 грн позивач звернувся до суду із
даним позовом.

Приймаючи рішення по справі суд вважає
за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 14 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
страхові фонди є органами, які
здійснюють керівництво та управління
окремими видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
провадять акумуляцію страхових
внесків, контроль за використанням
коштів, забезпечують фінансування
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням та
здійснюють інші функції згідно з
затвердженими статутами.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 2 березня 2000 року №
1533-IIІ (далі - Закон № 1533-IIІ) Фонд
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття створюється для
управління страхуванням на випадок
безробіття, акумуляції страхових
внесків, контролю за використанням
коштів, виплати забезпечення та
надання соціальних послуг, здійснення
інших функцій згідно із цим Законом і
статутом Фонду. Фонд
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття є цільовим
централізованим страховим фондом,
некомерційною самоврядною
організацією.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» Фонд має право стягувати
відповідно до закону кошти Фонду,
виплачені особам, зареєстрованим як
безробітні, у вигляді матеріального
забезпечення на випадок безробіття та
витрачені на надання соціальних послуг
безробітним у разі встановлення факту
їх отримання на підставі недостовірних
відомостей, поданих особою.

Частиною 6 ст. 10 Закону № 1533-IIІ функції
виконавчої дирекції Фонду виконує
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, та його територіальні органи,
що здійснюють свою діяльність
відповідно до Закону України "Про
зайнятість населення" та цього Закону.

Відповідно до п. 3 розділу VIII
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» встановлено, що функції
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття, які здійснювалися органами
державної служби зайнятості
відповідно до цього Закону, починаючи з
2013 року покладаються на центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції, та його
територіальні органи.

Указом Президента України від 16 січня
2013 року № 19/2013 було утворено Державну
службу зайнятості України та
затверджено її Положення, відповідно
до якого Державна служба зайнятості
України є центральним органом
виконавчої влади, який забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції. Центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері зайнятості населення та трудової
міграції, здійснює свої повноваження
безпосередньо та через територіальні
органи.

Частиною 2, 3 ст. 21 Закону України «Про
зайнятість населення» встановлено, що
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, здійснює свої повноваження
безпосередньо та через територіальні
органи.

Одним із основних завдань центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції, його
територіальних органів є здійснення
контролю за використанням
роботодавцями та безробітними коштів
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття, що
передбачено п. 11 ч. 1 ст. 22 Закону України
«Про зайнятість населення».

Територіальні органи центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, районах,
районах у містах, містах є юридичними
особами публічного права.

Тобто, позивач у справі - робочий орган
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття, є юридичною особою,
суб'єктом владних повноважень у
розумінні ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства
України, який в межах даних
правовідносин реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції, діяльність якого
спрямовується і координується
Міністром - керівником центрального
органу виконавчої влади у сфері
соціальної політики.

Правовідносини, що склались між
сторонами, регулюються Законом України
«Про зайнятість населення» від 5 липня
2012 року № 5067-VI (далі - Закон № 5067-VI),
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 2 березня 2000 року №
1533-III (далі - Закон № 1533-ІІІ) та Порядком
надання допомоги по безробіттю, у тому
числі одноразової її виплати для
організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженим Наказом Міністерством
праці та соціальної політики України №
307 від 20 листопада 2000 року та
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 14 грудня 2000 року за № 15/5136 (зі
змінами та доповненнями, далі - Порядок
№ 307).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 5067-VI
зайнятість - не заборонена
законодавством діяльність осіб,
пов'язана із задоволенням їх особистих
та суспільних потреб з метою одержання
доходу (заробітної плати) у грошовій
або іншій формі, а також діяльність
членів однієї сім'ї, які здійснюють
господарську діяльність або працюють у
суб'єктів господарювання, заснованих
на їх власності, у тому числі
безоплатно.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону № 5067-VI зайнятість
населення забезпечується шляхом
встановлення відносин, що
регламентуються трудовими договорами
(контрактами), провадження
підприємницької та інших видів
діяльності, не заборонених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 5067-VI до
зайнятого населення належать особи,
які працюють за наймом на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством, особи, які
забезпечують себе роботою самостійно
(у тому числі члени особистих
селянських господарств), проходять
військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою. До зайнятого
населення також належать: непрацюючі
працездатні особи, які фактично
здійснюють догляд за
дитиною-інвалідом, інвалідом I групи
або за особою похилого віку, яка за
висновком медичного закладу потребує
постійного стороннього догляду або
досягла 80-річного віку, та отримують
допомогу, компенсацію та/або надбавку
відповідно до законодавства; батьки -
вихователі дитячих будинків сімейного
типу, прийомні батьки, якщо вони
отримують грошове забезпечення
відповідно до законодавства; особа, яка
проживає разом з інвалідом I чи II групи
внаслідок психічного розладу, який за
висновком лікарської комісії
медичного закладу потребує постійного
стороннього догляду, та одержує
грошову допомогу на догляд за ним
відповідно до законодавства.

Проаналізувавши наведені вище приписи
та встановлені обставини справи, суд
дійшов висновку, що ОСОБА_2 у період з 2
січня по 9 вересня 2013 року не був особою,
яка належить до категорії зайнятих у
розумінні Закону № 5067-VI.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 5067-VI
безробіття - соціально-економічне
явище, за якого частина осіб не має
змоги реалізувати своє право на працю
та отримання заробітної плати
(винагороди) як джерела існування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 5067-VI
безробітний - це особа віком від 15 до 70
років, яка через відсутність роботи не
має заробітку або інших передбачених
законодавством доходів як джерела
існування, готова та здатна приступити
до роботи.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_2 у зазначений вище період (2 січня
по 9 вересня 2013 року) відповідав вимогам
п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 5067-VI - був особою
віком від 15 до 70 років, яка через
відсутність роботи не мала заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів як джерела існування, був
готовий та здатний приступити до
роботи, тобто, у сенсі Закону № 5067-VI був
безробітним.

За приписами ч. 2 ст. 43 Закону № 5067-VI
статус безробітного надається
зазначеним у ч. 1 цієї статті особам за
їх особистою заявою у разі відсутності
підходящої роботи з першого дня
реєстрації у територіальних органах
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, незалежно від
зареєстрованого місця проживання чи
місця перебування.

У ч. 1 ст. 9 Закону № 5067-VI закріплено
право особи на отримання матеріального
забезпечення на випадок безробіття як
складова частина права цієї особи на
соціальний захист у разі настання
безробіття, та зазначено, що кожен має
право на соціальний захист у разі
настання безробіття.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону № 5067-VІ
зареєстровані безробітні мають право
на матеріальне забезпечення на випадок
безробіття та соціальні послуги
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" та цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" видами забезпечення за цим
Законом є, зокрема, допомога по
безробіттю, у тому числі одноразова її
виплата для організації безробітним
підприємницької діяльності.

Законом № 1533-ІІІ також передбачено (ч. 1
ст. 7), що застраховані особи мають право
на матеріальне забезпечення на випадок
безробіття та соціальні послуги, в тому
числі на отримання допомоги по
безробіттю.

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_2 2 січня 2013 року звернувся до
Макіївського міського центру
зайнятості із заявою про надання
статусу безробітного до вирішення
питання про його працевлаштування з
виплатою допомоги по безробіттю (а.с. 5).

Наказом Макіївського міського центру
занятості від 2 січня 2013 року № НТ130102
відповідачу надано статус
безробітного на загальних підставах з 1
січня 2013 року та призначено та
розпочато виплату допомоги по
безробіттю (а.с. 17).

Таким чином, не підпадаючи під
категорії зайнятих громадян,
відповідаючи критерію безробітної
особи, відповідач у період з 2 січня 2013
року по 2 вересня 2013 року мав право на
отримання допомоги по безробіттю,
передбачену Законом № 5067-VІ та Законом
№ 1533-ІІІ, яка була призначена йому
Наказом Макіївського міського центру
занятості від 2 січня 2013 року № НТ130102 на
підставі його особистої заяви та
доданих до неї документів, подання яких
передбачено п. 6.2 Порядку № 307.

Суд критично ставиться до доводів
позивача про наявність підстав для
повернення відповідачем отриманої за
період з 13 квітня по 2 вересня 2013 року
допомоги по безробіттю на підставі ст.
31 Закону № 1533-III та пп. 5 п. 5 Порядку № 307,
виходячи з наступного.

Згідно пп. 5.5 Порядку № 307 виплата
допомоги по безробіттю припиняється,
зокрема, у разі: виконання робіт
(послуг) за цивільно-правовими угодами
(з дня виконання робіт (послуг) за
цивільно-правовими угодами).

Разом із цим, відповідно до ст. 31 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" виплата допомоги
по безробіттю припиняється у разі: 1)
працевлаштування безробітного; 2)
поновлення безробітного на роботі за
рішенням суду; 3) вступу до навчального
закладу на навчання з відривом від
виробництва; 4) відрахування із
навчального закладу; 5) призову на
строкову військову або альтернативну
(невійськову) службу; 6) набрання
законної сили вироком суду про
позбавлення волі безробітного або
направлення його за рішенням суду на
примусове лікування; 7) призначення чи
отримання права на призначення пенсії
за віком, у тому числі на пільгових
умовах, пенсії за вислугу років або
досягнення особою встановленого
законом пенсійного віку; 8) призначення
виплати на підставі документів, що
містять неправдиві відомості; 9)
подання письмової заяви про бажання
здійснювати догляд за дитиною до
досягнення нею трирічного віку; 10)
подання письмової заяви про відмову
від послуг державної служби
зайнятості; 11) зміни місця проживання;
12) закінчення строку їх виплати; 13)
зняття з обліку за невідвідування без
поважних причин державної служби
зайнятості 30 і більше календарних днів;
14) відмови безробітного від двох
пропозицій підходящої роботи або від
двох пропозицій проходження
професійної підготовки,
перепідготовки, підвищення
кваліфікації за направленням
державної служби зайнятості, у тому
числі осіб, які вперше шукають роботу
та не мають професії (спеціальності); 15)
відмови від роботи за спеціальністю,
професією, набутою після професійної
підготовки, перепідготовки або
підвищення кваліфікації за
направленням державної служби
зайнятості; 16) смерті безробітного.

Перелік підстав для припинення виплати
допомоги по безробіттю, передбачених
ст. 31 Закону № 1533-III, є вичерпним, тобто,
не підлягає розширеному трактуванню.

Порядок № 307 за своєю юридичною
природою є підзаконним
нормативно-правовим актом, тобто,
нормативно-правовим актом, який
прийнятий на основі і на виконання
законів (в першу чергу, Закону № 1533-ІІІ)
та який не повинен суперечити
зазначеним законам. Таким чином, у
випадку встановлення законом України
певних вимог (у даному випадку -
встановлення вичерпного переліку
підстав припинення виплати допомоги по
безробіттю) підзаконний
нормативно-правовий акт, який фактично
тлучамить та деталізує приписи
законів, на виконання яких він
прийнятий, та не може виходити за межі
встановлених законом вимог (у
розглядаємому випадку - за межі
встановленого ст. 31 Закону № 1533-ІІІ
переліку).

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обовґязковість
якого надана Верховною Радою України,
або іншому правовому акту, суд
застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, при
розгляді питання щодо
правомірності/неправомірності рішень
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди, крім іншого,
перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, виходячи з приписів ст. 31
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" (на яку посилається
позивач), ч. 4 ст. 9, ч. 3 ст. 2 КАС України,
суд дійшов висновку про те, що
укладання відповідачем угод з
Футбольним клубом «Шахтар» (у квітні та
у травні 2013 року) про виконання робіт
(надання послуг) з суддівства
Чемпіонату України по футболу серед
юнаків на час проведення туру № 11 U 14 U 16
"Шахтер" Донецк - "Сталь" Алчевск (у
квітні 2013 року) та туру № 16 U 17 U 15
"Шахтер" Донецк - УФК Харьков (у травні
2013 року) не підпадає під перелік
підстав припинення виплати допомоги по
безробіттю, передбачених ст. 31 Закону №
1533-III.

Також суд вважає за необхідне
зазначити, що спільним наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, Державної податкової
адміністрації України від 13 лютого 2009
року № 60/62 та постановою правління
Пенсійного фонду України від 13 лютого
2013 року № 7-1 на виконання Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття", "Про державну
податкову службу в Україні" та Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
прийнятий та затверджений Порядок
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним, який
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 12 березня 2009 року за № 232/16248
(далі - Порядок № 60/62).

Відповідно до п. 2 цього Порядку
розслідування згідно з цим Порядком
здійснюється шляхом проведення
перевірки достовірності даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної.

Згідно п. 6 Порядку № 60/62 у разі
встановлення центром зайнятості
відповідно до цього Порядку належності
безробітної особи до категорії
зайнятих така особа знімається з
обліку як безробітна в установленому
законодавством порядку та повертає
суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг. Якщо відомості про доходи є
недостовірними з вини особи, центри
зайнятості припиняють відповідні
виплати, а суми здійснених виплат з дня
їх призначення повертаються особою
відповідно до п. 7 цього Порядку.

Тобто, за Порядком № 60/62 для припинення
виплат особі, яка знаходиться на обліку
у центрі зайнятості як безробітна та
повернення нею отриманих виплат, особа
має відноситись до категорії
«зайнятих», що також свідчить про те, що
відповідач, не будучи «зайнятою»
особою (у розумінні Закону № 5067-VІ та
Закону № 1533-ІІІ), не повинен повертати
отриману ним допомогу по безробіттю за
спірний період.

Крім цього, надаючи правову оцінку
участі відповідача у зазначених вище
футбольних змаганнях в якості
спостерігача арбітражу, суд зазначає
наступне.

Відповідно до Статуту Всеукраїнської
спортивної громадської організації
„Федерація футболу України" (далі -
ФФУ), затвердженого ІІІ Конгресом
Федерації футболу України 27 червня 1996
року, зареєстрованого Мінюстом України
30 вересня 1996 року, свідоцтво № 782 (зі
змінами та доповненнями), що розміщений
на офіційному сайті організації
(http://www.ffu.org.ua/), остання є всеукраїнською
громадською незалежною
фізкультурно-спортивного спрямування
організацією зі статусом юридичної
особи, створеною відповідно до Законів
України „Про об'єднання громадян" та
„Про фізичну культуру і спорт" на
засадах колективного членства. ФФУ
підтримує політичний та релігійний
нейтралітет, є неприбутковою
громадською організацією, є
асоціацією-членом ФІФА (Fйdйration Internationale
de Football Association - Міжнародна федерація
футболу) та УЄФА (Union of European Football Associations
- Союз європейських футбольних
асоціацій) (http://www.ffu.org.ua/files/ndocs_467.pdf).

Згідно зі ст. 13 Статуту ФФУ, федерація
футболу України здійснює управління
футболом через такі органи: Конгрес -
вищий орган ФФУ; Виконавчий комітет -
виконавчий орган; Президія - орган
оперативного управління; Виконавча
дирекція - адміністративний орган.
Відповідно до ст. 35 Статуту ФФУ
робочими органами федерації є постійні
комітети ФФУ з основних напрямів
організації і розвитку футболу.
Комітети створюються і діють у
відповідності до Статуту ФФУ, а також
Положень, затверджених Виконавчим
комітетом. Постійним комітетом ФФУ є,
крім інших, Комітет арбітрів.

Згідно ч. 7 ст. 36 Статуту ФФУ основними
функціями Комітету арбітрів є:
забезпечення дотримання Правил гри у
процесі змагань з футболу в Україні;
призначення арбітрів для проведення
усіх матчів змагань, що проводяться під
егідою ФФУ; співпраця з відповідними
комітетами ФІФА та УЄФА щодо
організації арбітражу в структурі ФФУ,
освіти та підготовки арбітрів;
упровадження сучасних організаційних
засад з підготовки та підвищення
кваліфікації арбітрів.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 43 Статуту
виключно ФФУ має повноваження
організовувати змагання в Україні за
участю колективних членів і колективів
футбольних клубів і/або збірних команд
України, що є членами ФФУ. Змаганнями
ФФУ є, зокрема, чемпіонат та кубок
України серед аматорських команд.

Згідно ч. 6 ст. 43 Статуту ФФУ
зобов'язується дотримуватися
міжнародного календаря матчів,
складеного ФІФА.

Відповідно ст. 3, 4 Регламенту
Чемпіонату і розіграшу Кубка України з
футболу серед аматорських команд на 2013
рік, затвердженому рішенням Виконкому
Асоціації аматорського футболу
України 18 лютого 2013 року та рішенням
Виконкому Федерації футболу України 26
лютого 2013 року (http://www.ffu.org.ua/files/ndocs_489.pdf)
(далі - Регламент Чемпіонату), метою
змагань є популяризація та піднесення
престижу футболу, забезпечення
дозвілля та залучення до занять
футболом широких верств населення,
підвищення рівня майстерності
футболістів, визначення чемпіона та
володаря Кубка України серед
аматорських клубів. Завданням змагань
є: забезпечення розвитку аматорського
футболу в Україні, сприяння пропаганді
здорового способу життя серед широких
верств населення України, створення
умов для підвищення рівня майстерності
футболістів, забезпечення умов для
збільшення популярності змагань.

Як зазначено у вступній частини
Регламенту Чемпіонату арбітр - особа,
призначена ФФУ для проведення матчу,
якій надані виключні повноваження щодо
застосування та трактування Правил
гри.

Відповідно до ст. 27 Регламенту
Чемпіонату арбітраж здійснюється
відповідно до Правил гри, змін і
доповнень до них, затверджених
Міжнародною Радою футбольних
асоціацій. Арбітраж здійснюють
арбітри, затверджені Комітетом
арбітрів ФФУ для проведення матчів
чемпіонату та розіграшу Кубка України
серед аматорських команд.

Згідно ст. 28 Регламенту Чемпіонату на
кожний матч призначаються арбітр, який
наділяється виключними повноваженнями
щодо застосування та трактування
Правил гри, два асистенти арбітра та
четвертий арбітр. Призначення арбітра,
асистентів та четвертого арбітра
проводить Комітет арбітрів ФФУ.
Протокол призначень підписує голова
Комітету. У випадку неможливості
виїзду на матч призначених арбітрів, їх
заміну проводить Комітет арбітрів ФФУ.

Документом, який регламентує
повноваження Комітету арбітрів ФФУ, є
затверджений Рішенням Виконкому
Федерації футболу України № 8 від 19
липня 2010 року Регламент Комітету
арбітрів України (далі - Регламент
арбітрів) (http://www.referee.ffu.org.ua/ukr/instruction/),
відповідно до п.п. 5.1, 5.4, 5.5, 5.7 якого до
повноважень та обов'язків Комітету
відноситься: організація та методичне
забезпечення процесу підготовки і
підвищення кваліфікації арбітрів та
інспекторів; контроль за якістю
виконання обов'язків арбітрами та
інспекторами під час проведення матчів
Всеукраїнських змагань з футболу;
проведення ротації інспекторів, згідно
результатів атестації та якості
виконання своїх функціональних
обов'язків; формування списків
арбітрів та інспекторів для проведення
Всеукраїнських змагань та подання їх
для інформування Виконкому ФФУ;
формування списків арбітрів ФІФА від
ФФУ; призначення арбітрів та
інспекторів на Всеукраїнські змагання
всіх рівнів, що проводяться під егідою
ФФУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Регламенту
Всеукраїнських змагань з футболу серед
команд дитячо-юнацьких спортивних
закладів сезону 2013/2014 років
(http://www.ffu.org.ua/files/ndocs_385.pdf) призначення
спостерігачів арбітражу змагань
проводить також Комітет арбітрів ФФУ.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов
висновку, що участь громадян у
суддівстві спортивних (футбольних)
змагань, що проводяться в рамках
Чемпіонату і розіграшу Кубка України з
футболу серед аматорських команд, в
якості арбітрів або асистентів
арбітрів, призначених на арбітрування
цих матчів Комітетом арбітрів ФФУ, не є
діяльністю, яка наділяє цю особу
статусом «зайнятої» у розумінні Закону
№ 5067-VІ та Закону № 1533-ІІІ. Для участі у
спортивних змаганнях в якості арбітра
(спостерігача арбітражу) фізична особа,
будучі рекомендованою на здійснення
судівства, призначається певною
суспільною організацією - Комітетом
арбітрів ФФУ, з якою майбутній арбітр
(спостерігач арбітражу) не перебуває
трудових відносинах.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_2 за рішенням Комітету арбітрів
Федерації футболу України був
включений до списку спостерігачів
арбітражу матчів Дитячо-юнацької
футбольної ліги та змагань аматорських
команд з 2012 року
(http://www.referee.ffu.org.ua/ukr/referee/989/) на основі
отриманих пропозицій спостерігачів,
які були надіслані Комітетом арбітрів
Федерації футболу Донецької області.
Будучі включений до списку
спостерігачів арбітражу, ОСОБА_2 за
розподілом Комітету арбітрів
Федерації футболу України проводив
матчі 2-ої групи 11 туру Вищої ліги ДЮФЛ
(Дитячо-юнацька футбольна ліга) U-14 - U-16
між командами «Шахтар» Донецьк та
«Сталь» Алчевськ (квітень 2013 року), а
також матчі 2-ої групи туру Вищої ліги
ДЮФЛ, U-15 - U-17 між командами «Шахтар»
Донецьк та «УФК» Харків (травень 2013
року, а.с. 63, 74-87).

Наявність укладених відповідачем
договорів не нівелює порядок, в рамках
якого ОСОБА_2 був призначений
спостерігачем арбітражу у футбольних
змаганнях.

Крім цього, як встановлено в судовому
засіданні та підтверджується
матеріалами справи, метою укладених
договорів між відповідачем та
Футбольним клубом було не отримання
доходу (що є практично завжди
обов'язковим для однієї зі сторін при
укладенні договорів підряду та надання
послуг за Цивільним кодексом України
(ст.ст. 837-864 та 901-907 та передбачено як
обов'язкова ознака «зайнятості» особи
пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 5067-VI), а
реалізація суспільних потреб
відповідача застосувати свої
спортивні знання та навички у
спортивній сфері. Про відсутність у
відповідача в якості першочергової
мети бажання отримати від арбітражу
певного доходу свідчить і розмір
винагороди та компенсації, що
пропонується та виплачується арбітрам
(спостерігачам арбітражу) зазначених
футбольних змагань.

Так, відповідно до пунктів 7-9 ст. 26
Регламенту Чемпіонату, Асоціацією
аматорського футболу України (ААФУ) або
клубами-господарями поля арбітрам,
асистентам арбітрів та інспекторам
виплачується компенсація витрат на
харчування, при цьому сума компенсації
витрат на харчування арбітрів,
асистентів арбітра, четвертих арбітрів
та інспекторів матчів чемпіонату та
розіграшу Кубка України з футболу
серед аматорських команд у 2013 році
затверджена Виконкомом ААФУ в
розмірах: 1) арбітр - 350,00 (триста
п'ятдесят) гривень; 2) асистент арбітра -
175,00 (сто сімдесят п'ять) гривень; 3)
інспектор - 250,00 (двісті п'ятдесят)
гривень; 4) четвертий арбітр - 80,00
(вісімдесят) гривень.

Згідно п. 4 Додатку № 3 Регламенту
Всеукраїнських змагань з футболу серед
команд дитячо-юнацьких спортивних
закладів сезону 2013/2014 років гонорар
спостерігача арбітражу матчів складає:
100,00 грн (за спостереження арбітражу
стикового матчу); 100,00 грн (за
спостереження арбітражу двох матчів
першої ліги здійснених за призначенням
Комітету арбітрів ФФУ); 150,00 грн (за
спостереження арбітражу двох матчів
вищої ліги здійснених за призначенням
Комітету арбітрів ФФУ); 200,00 грн (за
спостереження арбітражу двох матчів,
здійснених за проханням клубу).

Як встановлено в судовому засіданні, за
участь у суддівсті змагань
Дятячо-юнацької футбольної ліги та
аматорських команд у квітні 2013 року (де
відповідач був спостерігачем
арбітражу у двох матчах) він отримав
150,00 грн (а.с. 10-11, 16); у травні 2013 року - 150,00
грн (а.с. 12-13, 16). Як пояснив відповідач, у
п. 3.1 договорів, укладених між ним та
Футбольним клубом «Шахтар», зазначено
про 181,18 грн, так як передбачений
Регламентом розмір гонорару
(винагороди) передбачає розмір
фактично виплати без врахування
утриманих сум, що підтверджується
довідкою Футбольного клуба «Шахтар»
(а.с. 16).

Взагалі, протягом 2013 року ОСОБА_2
фактично отримав за футбольне
суддівство 466,00 грн (а.с. 16).

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, при
розгляді питання щодо
правомірності/неправомірності рішень
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди, крім іншого,
перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто,
з урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); добросовісно;
розсудливо; пропорційно, зокрема, з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення.

Враховуючи наведене вище, беручи до
уваги приписи ч. 3 ст. 2 КАС України,
зважаючи на те, що діях ОСОБА_2 з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати йому забезпечення та
надання соціальних послуг і до моменту
зняття його з реєстрації у центрі
зайнятості як безробітного, не
вбачається умисного невиконання ним
своїх обов'язків та зловживання ними
(на якому наполягає позивач), суд дійшов
висновку, що вимога позивача про
стягнення з ОСОБА_2 коштів, виплачених
останньому як матеріальне
забезпечення на випадок безробіття у
період з 13 квітня по 2 вересня 2013 року в
розмірі 2 592,53 грн, є такою, що прийнята
за межами повноважень, передбачених
Законом № 1533-ІІІ, а також такою, що
прийнята без урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття цього рішення (вчинення дії);
та без дотримання необхідного балансу
між несприятливими наслідками для
прав, свобод та інтересів відповідача і
цілями, на досягнення яких спрямована
ця вимога.

Відповідно, позовні вимоги
Макіївського міського центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття про стягнення з ОСОБА_2
коштів, виплачених як матеріальне
забезпечення на випадок безробіття у
розмірі 2 592,53 грн, не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. 2, ст. 17-20, ст. 69-72, ст. 86, ст.
94, ст. 112, ст. 122-154, ст. 158-163, ст. 167, ст. 185, ст.
186, ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И
В:

У задоволені адміністративного позову
Макіївського міського центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття до ОСОБА_2 про стягнення
коштів - відмовити.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті,
її вступна та резолютивна частини
проголошена в судовому засіданні 19
травня 2014 року в присутності
представника позивача, відповідача та
його представника.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд в порядку, визначеному ст. 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови,
складеної в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо воно не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений 26
травня 2014 року.

Суддя
Волгіна Н.П.