Справа № 807/859/14
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2014-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 червня 2014 рокум. Ужгород№ 807/859/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючої судді Скраль Т.В.

при секретарі - Кречко Л.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: Управління
Держземагенства в Ужгородському
районі Закарпатської області -
представник в судове засідання не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Держземагенства в
Ужгородському районі Закарпатської
області про визнання незаконною
відмову у виплаті грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до частини 3 статті 160 КАС
України 06 червня 2014 року було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Повний текст
постанови виготовлено та підписано 12
червня 2014 року.

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Держземагенства в
Ужгородському районі Закарпатської
області, яким просить визнати
протиправними дії Управління
Держземагенства в Ужгородському
районі Закарпатської області щодо
відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової
допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів при виході на пенсію
як державному службовцю; зобов'язати
Управління Держземагенства в
Ужгородському районі Закарпатської
області виплатити ОСОБА_1 грошову
допомогу в розмірі 10 місячних
посадових окладів при виході на пенсію
як державному службовцю.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
наказом № 115-к від 06.11.2013 року ОСОБА_1
було звільнено з посади провідного
спеціаліста відділу землеустрою та
охорони земель Управління
Держземагенства в Ужгородському
районі Закарпатської області за станом
здоров'я відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40
Кодексу законів про працю України, про
що відображено в трудовій книжці, однак
при звільненні з державної служби не
отримала грошову допомогу у зв'язку з
виходом на пенсію у розмірі 10 місячних
посадових окладів. На звернення
позивача щодо виплати їй вказаної
грошової допомоги, яка передбачена ст.
37 Закону України "Про державну службу",
відповідачем відмовлено у виплаті
такої допомоги, посилаючись на те, що
оскільки підставою для звільнення за п.
2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не є вихід на
пенсію, тому державному службовцю не
виплачується передбачена ст. 37 Закону
України "Про державну службу" грошова
допомога у розмірі 10 місячних окладів.
На думку позивача вказана відмова є
незаконною, необґрунтованою та
безпідставною.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги з мотивів
викладених в адміністративному позові.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, подав до суду
заперечення проти позовних вимог
обґрунтовуючи тим, що позивач - ОСОБА_1
звільнено з посади провідного
спеціаліста відділу землеустрою та
охорони земель Управління
Держземагенства в Ужгородському
районі Закарпатської області згідно п.
2 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю
України саме за станом здоров'я, а не з
досягненням граничного віку
перебування на державній службі та
виходом на пенсію, а тому вона не набула
права на отримання грошової допомоги у
розмірі 10 посадових окладів. Просять
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали справи,
заслухавши думку позивача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що відповідно до
наказу № 115-к від 06.11.2013 року ОСОБА_1 було
звільнено з посади провідного
спеціаліста відділу землеустрою та
охорони земель Управління
Держземагенства в Ужгородському
районі Закарпатської області за станом
здоров'я відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40
Кодексу законів про працю України, про
що відображено в трудовій книжці.

На час звільнення ОСОБА_1 її стаж
державної служби складав понад 10 років.

У відповідності до листа Управління
пенсійного фонду України в
Ужгородському районі Закарпатської
області від 27.11.2013 року № 8950/04
зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на
обліку о/р 144652 та їй призначена пенсія
державного службовця з 07.11.2013 року (а.с.
5).

Дані обставини підтверджуються
трудовою книжкою ОСОБА_1 (а.с. 15-25),
довідкою УПФУ в Ужгородському районі
Закарпатської області від 27.11.2013 року №
8950/04 (а.с. 5) та листом Управління
Держземагенства в Ужгородському
районі Закарпатської області від 09.12.2013
року № 07-35/к-1294 (а.с. 12).

На звернення позивача щодо виплати їй
вказаної грошової допомоги, яка
передбачена ст. 37 Закону України "Про
державну службу", відповідачем
відмовлено у виплаті такої допомоги,
посилаючись на те, що оскільки
підставою для звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 40
КЗпП України не є вихід на пенсію, тому
державному службовцю не виплачується
передбачена ст. 37 Закону України "Про
державну службу" грошова допомога у
розмірі 10 місячних окладів. Вказане
пояснення відповідача підтверджується
також власним листом від 09.12.2013 року №
07-35/к-1294 (а.с. 12).

За довідкою про складові заробітної
плати що подається для призначення
пенсії відповідно до Закону України
"Про державну службу" станом на 06
листопада 2013 року посадовий оклад
становив 1147, 00 грн ( а.с.40)

На підставі ч. 2 ст. 37 Закону України
„Про державну службу", на одержання
пенсії державних службовців мають
право особи, які досягли встановленого
законодавством пенсійного віку, за
наявності страхового стажу для
чоловіків - не менше 25 років, для жінок -
не менше 20 років, у тому числі стажу
державної служби - не менше 10 років, та
які на час досягнення пенсійного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менше 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, - незалежно від
місця роботи на час досягнення
пенсійного віку. Пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків від сум їх заробітної плати,
на які нараховуються страхові внески
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, а особам, які на
час звернення за призначенням пенсії
не є державними службовцями, - у розмірі
80 відсотків заробітної плати
працюючого державного службовця
відповідної посади та рангу за
останнім місцем роботи на державній
службі.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України
„Про державну службу", крім загальних
підстав, передбачених Кодексом законів
про працю України, державна служба
припиняється у разі: 1) порушення умов
реалізації права на державну службу
(стаття 4 цього Закону); 2) недотримання
пов'язаних із проходженням державної
служби вимог, передбачених статтею 16
цього Закону; 3) досягнення державним
службовцем граничного віку
проходження державної служби (стаття 23
цього Закону); 4) відставки державних
службовців, які займають посади першої
або другої категорії (стаття 31 цього
Закону); 5) виявлення або виникнення
обставин, що перешкоджають перебуванню
державного службовця на державній
службі (стаття 12 цього Закону); 6)
відмови державного службовця від
прийняття або порушення Присяги,
передбаченої статтею 17 цього Закону; 7)
неподання або подання державним
службовцем неправдивих відомостей
щодо його доходів, передбачених
статтею 13 цього Закону.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.12.1999 року
№13 "Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці", при
припиненні трудового договору вихідна
допомога виплачується у випадках і
розмірі, передбачених як ст. 44 КЗпП, так
і іншими нормами закону. Наприклад, при
звільненні державного службовця у
зв'язку з досягненням граничного віку
перебування на державній службі
вихідна допомога виплачується йому не
за ст. 44 КЗпП, а згідно зі ст. 37 Закону
„Про державну службу".

Суд звертає увагу на те, що засади
державної служби, умови, порядок
реалізації громадянами України права
на державну службу, а також права на
пенсійне забезпечення державних
службовців врегульовано
законодавством про державну службу.
Державним службовцям у разі виходу на
пенсію за наявності стажу державної
служби не менше 10 років виплачується
грошова допомога в розмірі 10 місячних
посадових окладів (частина тринадцята
статі 37 Закону № 3723).

Згідно із ч. 13 ст. 37 Закону України „Про
державну службу", державним службовцям
у разі виходу на пенсію при наявності
стажу державної служби не менше 10 років
виплачується грошова допомога в
розмірі 10 місячних посадових окладів.

Жодних додаткових умов для
виплати грошової допомоги державному
службовцю у разі виходу його на пенсію
в частині 13 статті 37 Закону № 3723 не
встановлено. Грошова допомога,
передбачена вказаним законодавчим
положенням, має разовий характер. Право
на її одержання пов'язане з певним
стажем роботи особи на посаді
державного службовця та припинення
цієї роботи у зв'язку з виходом на
пенсію державного службовця. Тому,
розірвання трудового договору з
державним службовцем з підстав,
визначених у пункті 2 частини першої
статті 40 Кодексу (зокрема, виявленої
невідповідності працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок стану здоров'я, який
перешкоджає продовженню даної роботи),
не може нівелювати право державного
службовця на отримання зазначеної
грошової допомоги за умови наявності
стажу державної служби не менше 10
років.

Отже, державний службовець у разі
дострокового (не раніше ніж за півтора
року до встановленого
законодавством строку) виходу на
пенсію державного службовця на
підставі пункту 2 частини першої статті
40 Кодексу у зв'язку з виявленою
невідповідністю займаній посаді за
станом здоров'я та неможливістю
переведення, за його згодою, на іншу
роботу відповідно до частини другої
статті 40 Кодексу, за наявності стажу
державної служби не менше 10 років і
страхового стажу, як і інші державні
службовці, які виходять на пенсію з
посад державних службовців після
досягнення віку, зазначеного в частині
першій статті 37 Закону № 3723, має право
на отримання грошової допомоги в
розмірі 10 місячних посадових окладів.

Крім того, аналогічною є позиція
Конституційного Суду України,
висловлена в Рішенні від 26 листопада 2013
року № 11-рп/2013 у справі за
конституційним зверненням громадянки
ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення
положення частини тринадцятої статті 37
Закону України "Про державну службу" в
системному зв'язку з положеннями
пункту 2 частини першої, частини другої
статті 40 Кодексу законів про працю
України, статті 21 Закону України "Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні" констатовано,
що право на одержання пенсії державних
службовців мають чоловіки, які досягли
віку 62 роки, та жінки, які досягли
пенсійного віку, встановленого статтею
26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", за наявності страхового
стажу, необхідного для призначення
пенсії за віком у мінімальному розмірі,
передбаченого абзацом першим частини
першої статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", у тому числі стажу
державної служби не менш як 10 років, та
які на час досягнення зазначеного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менш як 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, незалежно від
місця роботи на час досягнення
зазначеного віку (частина перша статті
37 Закону України "Про державну службу").

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 Кодексу
законів про працю України передбачено,
що розірвання трудового договору
можуть бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадках виявленої невідповідності
працівника займаній посаді або
виконуваній роботі внаслідок
недостатньої кваліфікації або стану
здоров'я, які перешкоджають
продовженню даної роботи.

Суд вважає необґрунтованими
твердження представника відповідача
про те, що не було законних підстав для
виплати позивачу зазначеної грошової
допомоги, оскільки він був звільнений
на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а
не у разі виходу державного службовця
на пенсію, як це передбачено ч. 13 ст. 37
Закону України "Про державну службу".

Відповідач не надав належних доказів,
якими б підтверджувалася
правомірність оскаржуваного рішення
щодо відмови у виплаті позивачу
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів, згідно із ч. 13 ст. 37
Закону України "Про державну службу".

Таким чином, позивач на момент
призначення їй пенсії державного
службовця, за своїм віком, страховим
стажем та стажем державної служби
набула право на достроковий вихід на
пенсію відповідно до ст. 21 Закону
України "Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в
Україні", відповідач зобов'язаний був
виплатити грошову допомогу в розмірі 10
місячних посадових окладів, згідно із
ч. 13 ст. 37 Закону України „Про державну
службу". Натомість відповідач
необґрунтовано, без законних підстав
відмовив позивачу у виплаті зазначеної
грошової допомоги.

На підставі ст. 19 Конституції України,
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, суд вважає що дії
Управління Держземагенства в
Ужгородському районі Закарпатської
області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1
грошової допомоги при виході на пенсію
у розмірі 10 посадових окладів є
протиправними та необґрунтованими, а
твердження позивача відповідають
дійсним обставинам та матеріалам
справи, тому суд приходить до висновку
про задоволення адміністративного
позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 17, 71, 86, 160, 163, 165, Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Держземагенства в
Ужгородському районі Закарпатської
області про визнання незаконною
відмову у виплаті грошової допомоги -
задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Управління
Держземагенства в Ужгородському
районі Закарпатської області щодо
відмови у виплаті ОСОБА_1 Грошової
допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів при виході на пенсію
як державному службовцю.

3. Зобов'язати Управління
Держеземагенства в Ужгородському
районі Закарпатської області виплати
ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 10
місячних посадових окладів при виході
не пенсію як державному службовцю в
розмірі 11470,00 гривень (одинадцять тисяч
чотириста сімдесят гривень, 00 коп.)

Повернути із державного бюджету на
користь позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1)
сплачений судовий збір згідно
квитанції № 8 від 31 березня 2014 рок в
розмірі 182, 73 та за квитанцією № 9 від
31.03.2014 року в розмірі 73, 08 грн.

Стягнути з Управління
Держеземагенства в Ужгородському
районі Закарпатської області ( пл. Ш.
Петефі,14, м. Ужгород, 88000, ) на користь Державного
(відповідного місцевого) бюджету
України судовий збір у сумі 1717, 38 грн
(одна тисяча сімсот сімнадцять гривень
38 коп.), зарахувавши ці кошти до
спеціального фонду (отримувач - УК у м.
Ужгород, код ЄДРПОУ отримувача - 38015610,
банк отримувача - ГУ ДКСУ у
Закарпатській області, МФО 812016, рахунок
№ 4002, код класифікації доходів
22030001, Код ЄДРПОУ суду 35231455)..

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України, та може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, встановлені ст. 186 КАС України.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до ст. 160 КАС України -
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови (копія апеляційної
скарги

СуддяТ.В. Скраль