Справа № 2а-1870/7250/12
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року
м. Київ К/800/5596/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 09
жовтня 2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 січня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Сумській області про визнання
незаконними та скасування постанов, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Сумській області про визнання
незаконними та скасування постанов про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності від 07
серпня 2012 року №20/1 на суму 19836,00 грн. та
№21 на суму 39672,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
оскаржувані постанови, якими за
порушення Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
позивача, як фізичну особу-підприємця,
визнано винним у вчиненні
правопорушень, передбачених абзацом 3
пункту 1 частини шостої, абзацом 3
пункту 4 частини другої статті 2 Закону
України "Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності", що виявилось у будівництві
ним гаражів без реєстрації декларації
про початок виконання будівельних
робіт та невиконанні вимог припису
щодо зупинення виконання робіт з
будівництва гаражів, є протиправними,
оскільки позивач є лише власником
земельних ділянок на яких іншими
громадянами здійснено будівництво
гаражів, згідно укладених з ними
договорів про право користування чужою
земельною ділянкою для забудови
(суперфіцій), при притягненні позивача
до відповідальності відповідачем не
враховано того, що відповідальність
для суб'єктів господарювання
встановлюється за
адміністративно-господарські
правопорушення, а для громадян України
адміністративна відповідальність за
адміністративні правопорушення
визначена Кодексом про
адміністративні правопорушення
України.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 січня 2013
року, у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернувся
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати та задовольнити
позов.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, позивач є
фізичною особою-підприємцем, у
власності якого перебувають земельні
ділянки 0,0257 Га та 0,0907 Га за адресою:
АДРЕСА_1 згідно державних актів на
право власності на земельну ділянку ЯМ
№305887 та ЯМ №305888 відповідно.

08 листопада 2011 року у зв'язку із
порушенням позивачем статті 34 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" (будівництво без
погодження з органом держаного
архітектурного контролю) Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю в Сумській області складено
припис, яким позивача зобов'язано
зупинити роботи з будівництва гаражів
на належних йому земельних ділянках, та
до 08 грудня 2011 року оформити дозвільні
документи в Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Сумській області.

08 червня 2012 року відповідачем складено
пропис про порушення позивачем статей
34, 41 Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності", яким
зобов'язано позивача зупинити
будівельні роботи на території
належних йому земельних ділянок, до 08
липня 2012 року оформити дозвільні
документи на будівництво, виконавши
вимоги припису відповідача від 08
листопада 2011 року.

12 липня 2012 року відповідачем проведено
позапланову перевірку дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил
за адресою земельних ділянок належних
позивачу, за результатами якої
складено акт, яким зафіксовано
порушення позивачем статей 34, 41 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" внаслідок ведення
будівництва на вказаних ділянках без
оформлення дозвільних документів та
невиконання приписів від 08 листопада
2011 року та 08 червня 2012 року.

12 липня 2012 року відповідачем видано
припис, яким позивача зобов'язано
оформити дозвільні документи в
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Сумській області до 12 серпня 2012 року та
виконати вимоги приписів відповідача
від 08 листопада 2011 року і 08 червня 2012
року.

07 серпня 2012 року відповідачем винесено
постанови: №20/1, якою відповідно до
абзацу 3 пункту 1 частини шостої статті 2
Закону України "Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності" до позивача
застосовано штрафні санкції в розмірі
19 836,00 грн. за порушення пункту 3 частини
четвертої статті 41 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
а саме невиконання вимог приписів
Інспекції від 08 листопада 2011 року та 08
червня 2012 року; №20, якою згідно абзацу 3
пункту 4 частини другої статті 2 Закону
України "Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності" до позивача застосовано
штрафні санкції в розмірі 39 672,00 грн. за
порушення пункту 2 частини першої
статті 34 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
а саме за виконання будівельних робіт,
а саме будівництво гаражів, за
відсутності декларації про початок
виконання таких робіт.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що при
винесенні спірних рішень відповідач
діяв в межах, на підставі та у порядку,
що передбачені законодавством.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 34 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
в редакції, чинній на момент винесенні
спірних постанов, замовник має право
виконувати будівельні роботи після
реєстрації відповідною інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю декларації про початок
виконання будівельних робіт - щодо
об'єктів будівництва, що належать до I -
III категорій складності.

Відповідно до пункту 3 частини
четвертої статті 41 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
в редакції, чинній на момент винесенні
спірних постанов, посадові особи
інспекцій державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право: видавати
обов'язкові для виконання приписи щодо:
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил;
зупинення підготовчих та будівельних
робіт, які виконуються без реєстрації
декларації про початок їх виконання
або дозволу на виконання будівельних
робіт; проводити перевірку
відповідності виконання підготовчих
та будівельних робіт вимогам
будівельних норм, державних стандартів
і правил, затвердженим проектним
вимогам, рішенням, технічним умовам,
своєчасності та якості проведення
передбачених нормативно-технічною і
проектною документацією зйомки,
замірів, випробувань, а також ведення
журналів робіт, наявності у
передбачених законодавством випадках
паспортів, актів та протоколів
випробувань, сертифікатів та іншої
документації; здійснювати контроль за
додержанням суб'єктами господарювання
ліцензійних умов провадження
господарської діяльності, пов'язаної
із створенням об'єктів містобудування
та архітектури.

Згідно з абзацом 3 пункту 4 частини
другої статті 2 Закону України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності"
суб'єкти містобудування, які є
замовниками будівництва об'єктів (у
разі провадження містобудівної
діяльності), або ті, що виконують
функції замовника і підрядника
одночасно, несуть відповідальність у
вигляді штрафу за виконання
будівельних робіт без реєстрації
декларації про початок виконання таких
робіт, а також наведення недостовірних
даних у зазначеній декларації на
об'єктах III категорії складності - у
розмірі дев'яноста мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 частини
шостої статті 2 Закону України "Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності"
суб'єкти містобудування несуть
відповідальність у вигляді штрафу за
невиконання приписів Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України або її територіальних органів
щодо зупинення підготовчих та
будівельних робіт, які не відповідають
законодавству, будівельним нормам,
державним стандартам і правилам,
архітектурним вимогам, затвердженим
проектним рішенням, технічним умовам
та іншим нормативно-правовим актам,
виконуються без реєстрації декларації
про початок їх виконання або без
отримання дозволу на виконання
будівельних робіт, - у розмірі
вісімнадцяти мінімальних заробітних
плат.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що приписом Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Сумській області від 12 липня
2012 року встановлено, що по АДРЕСА_2,
АДРЕСА_1 виконані робот з будівництва
гаражів без оформлення дозвільних
документів. Зазначена земельна ділянка
перебуває у власності позивача.

Доводи позивача, що він не є суб'єктом
містобудування, є помилковими,
оскільки відповідно до статті 4 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" суб'єктом містобудування
є, зокрема фізичні та юридичні особи.

Щодо наданих договорів суперфіцію з
іншими фізичними особами, судами
попередніх інстанцій зроблено вірний
висновок, що вказані договори не є
належними доказами в підтвердження
здійснення будівельних робіт саме цими
особами, оскільки наданий договір
підтверджує лише право користування
інших осіб земельною ділянкою, яка
перебуває у власності позивача, а
відповідно до пункту 8.6 наданих
позивачем проектів договорів, вони
вважаються укладеним після підписання
сторонами та з моменту їх державної
реєстрації, яка відповідно до
законодавства не проведена.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що приписи відповідача
від 08 листопада 2011 року, 08 червня 2012
року та 12 липня 2012 року позивачем не
оскаржені, в судовому порядку не
скасовані і є чинними. Вимоги вказаних
приписів не виконано, проти чого
позивач не заперечує.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку щодо
відсутності підстав для задоволення
позову.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно: помічник судді
А.О. Кулеша