Справа № 2а-0770/2523/12
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
Справа № 1993/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання
Гелецького П.В.,

представника позивача
Митровцій В.І.,

представника відповідача
Гайовича В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Виноградівському районі Закарпатської
області на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від
10.12.2012 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВЕТ Аутомотив
Україне» до Державної податкової
інспекції у Виноградівському районі
Закарпатської області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2009 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «ВЕТ Аутомотив
Україне» (далі - Позивач, ТОВ «ВЕТ
Аутомотив Україне») звернулося до суду
з позовом до Державної податкової
інспекції у Виноградівському районі
Закарпатської області (далі -
Відповідач, ДПІ у Виноградівському
районі Закарпатської області) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №/0
від 09.12.2008р. та №/1 від 09.01.2009р.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що положення пункту 2
ст. 11 Угоди між Україною і Федеративною
Республікою Німеччина «Про уникнення
подвійного оподаткування стосовно
податків на доходи і майно», що набрала
чинності 04.10.1996 року (далі - Угода),
надають платнику податку право вибору,
в якій саме з двох договірних держав
здійснюватиметься оподаткування
одержаного доходу.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 10.04.2009р.
залишеною без змін Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 04.02.2010р., в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 12.07.2012р. постанова
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2009
року та ухвала Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 04 лютого 2010 року скасовані та
направлено справу на новий розгляд в
суд першої інстанції. Підставою такого
рішення суду касаційної інстанції було
те, що під час розгляду справи, суду
була надана довідка про сплату
податків з відсоткових платежів (а.с.127).
Проте, в згаданій довідці не зазначено
яка сума була сплачена, а судами дана
обставина не перевірялась, тому, під
час нового розгляду справи судам слід
було врахувати викладене, повно та
об'єктивно дослідити обставини справи,
дати їм належну юридичну оцінку, в
залежності від встановленого,
правильно застосувати до спірних
правовідносин норми матеріального
права та ухвалити законне і
обґрунтоване рішення.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 10.12.2012 року
позов задоволено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що податковий орган
безпідставно трактував положення
Угоди як такі, що встановлюють
обов'язок для позивача оподатковувати
проценти за користування кредитом саме
на території України.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила ДПІ, подавши на неї
апеляційну скаргу.

Відповідач зазначає, що не
погоджується з висновком суду першої
інстанції та вважає, що постанова
підлягає скасуванню із винесенням
нової постанови про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Звертає увагу на те, що судом невірно
застосовано норми матеріального права.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника Відповідача, який просить
задовольнити апеляційну скаргу,
представника позивача, який просить в
задоволенні апеляційної скарги
відмовити, дослідивши обставини справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід задовольнити з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
в період з 27 жовтня 2008 року по 21
листопада 2008 року працівниками ДПІ у
Виноградівському районі була
проведена планова виїзна перевірка ТОВ
«ВЕТ Аутомотив Україне», код за ЄДПРОУ
33285430, з питань дотримання вимог
податкового законодавства, валютного
та іншого законодавства за період з
01.07.2007 р. по 30.06.2008 р.

На підставі висновків Акту перевірки
від 28.11.2008 р. № 122/23-0112/33285430 «Про
результати планової виїзної перевірки
ТОВ «ВЕТ Аутомотив Україне», код за
ЄДПРОУ 33285430 з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.07.2007 р. по 30.06.2008 р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2007 р. по
30.06.2008 р.» (надалі - Акт перевірки) ДПІ у
Виноградівському районі було прийняте
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 09.12.2008 року про
визначення до сплати податкового
зобов'язання з податку на прибуток
іноземних юридичних осіб на загальну
суму 536808,00 гривень, а саме 178936.00 грн.
основного платежу та 357872,0 грн. штрафних
санкцій.

ТОВ «ВЕТ Аутомотив Україне» було
оскаржено спірне податкове
повідомлення-рішення в
адміністративному порядку до ДПІ у
Виноградівському районі.

За наслідками розгляду поданої
підприємством скарги до податкового
органу ДПІ у Виноградівському районі
було 09.01.2009 року прийняте Рішення про
розгляд первинної скарги, яким
залишено без змін податкове
повідомлення-рішення № /0, а
скаргу - без задоволення.

Крім того, начальником ДПІ у
Виноградівському районі було прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/1 від 09 січня 2009 року про
визначення підприємству до сплати
податкового зобов'язання з податку на
прибуток іноземних юридичних осіб у
сумі 536808,00 гривень (178936,00 грн. - основний
платіж. 357872,0 грн. - штрафні санкції), яке
прийняте на підставі Акту перевірки №
122/23-0112/33285430 від 28.11.2008 р.

Суд першої інстанції при вирішенні
справи дійшов висновку про
неправомірність оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень. Проте
колегія суддів апеляційного суду з
таким висновком не погоджується з
огляду на наступне.

Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону
України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (чинного на час
виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 334/94-ВР) будь-які доходи,
отримані нерезидентом із джерелом їх
походження з України, від провадження
господарської діяльності (у тому числі
на рахунки нерезидента, що ведуться в
гривнях) оподатковуються у порядку і за
ставками, визначеними цією статтею.

Для цілей цієї статті під доходами,
отриманими нерезидентом із джерелом їх
походження з України, слід розуміти,
зокрема, проценти, дисконтні доходи, що
сплачуються на користь нерезидента, у
тому числі проценти за борговими
зобов'язаннями, випущеними (виданими)
резидентом.

Пунктом 13.2 статті 13 цього Закону
передбачено, що резидент або постійне
представництво нерезидента, що
здійснюють на користь нерезидента або
уповноваженої ним особи будь-яку
виплату з доходу з джерелом його
походження з України, отриманого таким
нерезидентом від провадження
господарської діяльності (у тому числі
на рахунки нерезидента, що ведуться в
гривнях), крім доходів, зазначених у
пунктах 13.3-13.6, зобов'язані утримувати
податок з таких доходів, зазначених у
пункті 13.1 цієї статті, за ставкою у
розмірі 15 відсотків від їх суми та за їх
рахунок, який сплачується до бюджету
під час такої виплати, якщо інше не
передбачене нормами міжнародних угод,
які набрали чинності.

Нормами міжнародного права, а саме
пунктами 1, 2 статті 11 Угоди, визначено,
що проценти, які виникають в одній
Договірній Державі і сплачуються
резиденту другої Договірної Держави,
будуть оподатковуватись у цій другій
Державі. Водночас, такі проценти можуть
також оподатковуватись у Договірній
Державі, в якій вони виникають, і
відповідно до законодавства цієї
Держави, але якщо одержувач фактично
має право на проценти, податок, що
стягується таким чином, не повинен
перевищувати:

a) 2 проценти від валової суми процентів,
що сплачуються;

aa) у зв'язку з продажем у кредит
будь-якого промислового, комерційного
або наукового обладнання;

bb) у зв'язку з продажем або наданням у
кредит будь-яких виробів чи послуг
одним підприємством другому
підприємству, або

cc) за позиками будь-якого виду, що
надаються банком або другою фінансовою
установою;

b) 5 процентів від валової суми
процентів в усіх інших випадках

Випадки, коли проценти, які виникають у
Договірній Державі, повинні
звільнятися від оподаткування в цій
Державі, передбачено п. 3 ст. 11 вказаної
Угоди. Зокрема це стосується процентів:
а) що виникають в Україні і сплачуються
як відшкодування за позиками, що
гарантовані Hermes-Deckung або сплачуються
Уряду Федеративної Республіки
Німеччина, Deutsche-Bundesbank, Kreditanstalt fur Wiederaufbau
або Deutsche Investitions- und Entwicklungsgesellschaft,
підлягають звільненню від
українського податку; b) що виникають у
Федеративній Республіці Німеччина і
сплачуються Уряду або Центральному
банку України, підлягають звільненню
від німецького податку.

Аналізуючи зазначені норми
матеріального права, колегія суддів
доходить правового висновку, який
полягає у тому, що проценти, сплачені
позивачем за кредитним договором
резиденту Федеративної Республіки
Німеччина, можуть також
оподатковуватись в Україні відповідно
до її законодавства з урахуванням норм
міжнародних угод щодо максимального
розміру ставки податку та інших
особливостей оподаткування за цими
угодами. Положення статті 11 Конвенції
не можуть трактуватися як такі, що
надають платнику податку право вибору,
в якій саме з двох договірних держав
здійснюватиметься оподаткування
одержаного доходу, оскільки таке
тлумачення не відповідає дійсному
змісту вказаних міжнародних угод та
суті податку, наведеному у статті 2
Закону № 334/94-ВР.

Така позиція вже знайшла своє
відображення і в практиці Верховного
Суду України щодо перегляду судових
рішень, зокрема в постановах від 30
жовтня 2012 року та 08 жовтня 2013 року.

Наведена практика на рівні Верховного
Суду України важлива з огляду на статтю
244-2 КАС України, відповідно до якої
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви при перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Відтак, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
право оподаткування процентів
обмежено, з врахуванням того, що
позивачем належним чином підтверджено
резидентство сторони міжнародного
договору, ставками визначеними Угодою
між Україною і Федеративною
Республікою Німеччиною «Про уникнення
подвійного оподаткування стосовно
податків на доход і майно» замість 15
відсотків, встановленими пунктом 13.2
статті 13 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», а
тому відповідачем правомірно прийнято
рішення про нарахування позивачу
зобов'язання з податку з доходів
отриманих нерезидентом («W. E. T. Automotive
Systems AG») із джерелом їх походження з
України при виплаті останньому доходу
у вигляді процентів. Водночас,
враховуючи те, що нерезидент не є
банківською установою, правомірно
застосовано ставку 5 % відповідно по п.
п. «b» п. 2 ст. 11 угоди між Україною і
Федеративною Республікою Німеччина
«Про уникнення подвійного
оподаткування стосовно податків на
доход і майно».

При цьому слід зазначити, що
представлена Позивачем довідка, видана
«W.Е.Т. Аutomotive Systems AG» (ФРН) про
оподаткування податків з отриманих
відсоткових платежів від ТОВ «ВЕТ
Аутомотив Україне» (Україна) за
законодавством ФРН, якою підтверджено
сплату податків з відсоткових
платежів, отриманих від ТОВ «ВЕТ
Аутомотив Україне» в розмірі 266875,00 Євро
у 4-му кварталі 2008 року (отримання
платежу - 18.11.2008 року) з наведених вище
підстав не впливає на вирішення даного
спору.

З огляду на викладене, оскаржувана
постанова підлягає скасуванню із
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254 КАС України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Виноградівському районі Закарпатської
області задовольнити повністю.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 10.12.2012 року
у справі № 2а-0770/2523/12 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВЕТ
Аутомотив Україне» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська

Повний текст виготовлено 13.06.2014 року