Справа № 82б/5693/13-а
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2014 р. м. Київ
К/800/8474/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддів при секретарі
судового засідання за участю
представників ОСОБА_1, ОСОБА_2Зайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В.,
Стрелець Т.Г., Петриченко Ю.П., ОСОБА_5,
ОСОБА_6,розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 28 січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління
юстиції у м. Києві, державного
реєстратора Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Заіко Ірини Володимирівни, третя особа
ОСОБА_2 про скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2013 року ОСОБА_1 пред'явила
позов до Головного управління юстиції
у м. Києві, державного реєстратора
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві Заіко І.В.,
третя особа ОСОБА_2 про скасування
рішень державного реєстратора
Головного управління юстиції у м. Києві
про державну реєстрацію прав ОСОБА_2 на
об'єкти нерухомого майна:

- житлову квартиру АДРЕСА_1;

- нежилий будинок по АДРЕСА_2;

- нежилий будинок по АДРЕСА_3.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 04
липня 2013 року позовні вимоги
задоволено.

Визнано незаконним та скасовано
рішення Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
від 15 березня 2013 року № 915338 про
державну реєстрацію прав ОСОБА_2 на
об'єкт нерухомого майна - житлову
квартиру АДРЕСА_1.

Визнано незаконним та скасовано
рішення Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
від 15 березня 2013 року №916067 про державну
реєстрацію прав ОСОБА_2 на об'єкт
нерухомого майна - нежилий будинок по
АДРЕСА_2

Визнано незаконним та скасовано
рішення Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
від 15 березня 2013 року №914395 про державну
реєстрацію прав ОСОБА_2 на об'єкт
нерухомого майна - нежилий будинок по
АДРЕСА_3

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 січня 2014
року апеляційну скаргу ОСОБА_2
задоволено, рішення суду першої
інстанції скасовано та прийнято нове
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду апеляційної інстанцій скаржник
оскаржив його.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду апеляційної
інстанції скасувати, а рішення суду
першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково.

Судами встановлено, що станом на 01
січня 2013 року право власності на
об'єкти нерухомого майна - житлову
квартиру АДРЕСА_1, нежилий будинок
АДРЕСА_2, нежилий будинок АДРЕСА_3, було
зареєстровано за ОСОБА_1 згідно
свідоцтва про право власності
Головного управління житлового
забезпечення виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) серії
САЕ № 848918 від 07 грудня 2012 року,
свідоцтва про право власності
Головного управління житлового
забезпечення виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) серії
САЕ № 777044 від 05 листопада 2012 року,
свідоцтва про право власності
Головного управління житлового
забезпечення виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) серії
САЕ № 777045 від 15 листопада 2012 року.

04 квітня 2013 року державним
реєстратором Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Канівець Л.М. прийнято рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень на підставі заяви ОСОБА_3
(представника ОСОБА_1) щодо реєстрації
права власності на нерухоме майно по
АДРЕСА_2, оскільки право власності на
нерухоме майно зареєстроване 14 березня
2013 року за ОСОБА_2.

04 квітня 2013 року державним
реєстратором Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Канівець Л.М. прийнято рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень на підставі заяви ОСОБА_3
щодо реєстрації права власності на
нерухоме майно по АДРЕСА_1, оскільки
право власності на нерухоме майно
зареєстроване за ОСОБА_2.

15 квітня 2013 року нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
винесено постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії, в якій
зазначено, що в процесі перевірки
вказаного нерухомого майна
встановлено, що нотаріальні дії не
можуть бути вчинені з тих підстав, що за
даними Державного реєстру речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень право
власності на вказане нерухоме майно
зареєстроване 14 березня 2013 року за
ОСОБА_2.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно рішень про реєстрацію прав
власності від 15 березня 2013 року
державним реєстратором Другого
відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Заіко І.В. за ОСОБА_2
зареєстроване право власності на
вказані об'єкти нерухомого майна.

Позивач звернулась до суду з даним
адміністративним позовом, оскільки не
здійснювала відчуження спірного
нерухомого майна на жодних підставах
жодній особі.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги послався на положення
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
№ 703 (далі - Порядок № 703), Порядку
використання даних Реєстру прав
власності на нерухоме майно, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, Державного реєстру
іпотек та Державного реєстру обтяжень
рухомого майна, затвердженим наказом
Міністерства юстиції України від 14
грудня 2012 року № 1844/5 (далі - Порядок №
1844/5) та зазначив, що під час розгляду
заяв про реєстрацію прав ОСОБА_2 на
об'єкти нерухомого майна - житлову
квартиру, розташовану по АДРЕСА_1;
нежилий будинок, розташований по
АДРЕСА_2; нежилий будинок, розташований
по АДРЕСА_3 - державний реєстратор мав
встановити наявність записів про
державну реєстрацію права власності
або іншого речового права на вказане
нерухоме майно у Реєстрі прав
власності на нерухоме майно на ім'я
іншої особи - ОСОБА_1.

Суд першої інстанції зазначив, що
всупереч Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», Порядку № 703 та
Порядку № 1844/5 державний реєстратор
вказаного обов'язку не виконав, в
зв'язку з чим суд першої інстанції
прийшов до висновку, що ним під час
прийняття оскаржуваних рішень
порушено вимоги законодавства, що є
підставою для задоволення позовних
вимог.

Суд апеляційної інстанції,
задовольняючи апеляційну скаргу,
послався на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 24 вересня 2013 року у справі №
826/7648/13-а, якою визнано протиправними
дії Комунального підприємства
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності» щодо державної реєстрації
за ОСОБА_1 права власності на житлову
квартиру АДРЕСА_1, нежилий будинок по
АДРЕСА_2, нежилий будинок по АДРЕСА_3.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що
ОСОБА_1 незаконно оформила право
власності на спірні об'єкти
нерухомості і не була належним їх
власником, а тому її позовні вимоги є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України із
правовою позицією судів першої та
апеляційної інстанцій не погоджується
із огляду на наступне.

Статтею 2 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» передбачено, що
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Згідно статті 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Держава гарантує достовірність
зареєстрованих прав на нерухоме майно
та їх обтяжень.

Права на нерухоме майно та їх
обтяження, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Права на нерухоме майно та їх
обтяження, що виникли до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, за таких умов: якщо реєстрація
прав та їх обтяжень була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав та їх обтяжень
діяло законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Статтею 15 Закону визначений порядок
проведення державної реєстрації прав
та їх обтяжень.

Державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; внесення записів до
Державного реєстру прав; видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Згідно пункту 12 Порядку № 703, під час
розгляду заяви про державну реєстрацію
і документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо відомостей
про нерухоме майно, речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах.

Відповідно пунктів 92, 93 Порядку № 703 під
час розгляду заяви про державну
реєстрацію, відповідно до якої
державну реєстрацію прав у Державному
реєстрі прав заявлено вперше,
державний реєстратор використовує
дані Реєстру прав власності на
нерухоме майно, Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, Державного реєстру іпотек та
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна для цілей справляння державного
мита та/або перенесення записів про
обтяження речових прав на нерухоме
майно під час проведення державної
реєстрації права власності або іншого
речового права на таке майно.

Державний реєстратор встановлює
наявність (відсутність) записів про
державну реєстрацію права власності
або іншого речового права на нерухоме
майно у Реєстрі прав власності на
нерухоме майно.

Пунктами 3-5 Порядку № 1844/5 передбачено,
що відомості з Реєстру прав власності
на нерухоме майно використовуються
державним реєстратором для
встановлення наявності (відсутності)
записів про державну реєстрацію права
власності або іншого речового права на
нерухоме майно під час проведення
державної реєстрації прав та під час
розгляду заяв про взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна, заяв
/запитів на отримання інформації з
Державного реєстру прав.

Пошук записів про державну реєстрацію
права власності або іншого речового
права на нерухоме майно у Реєстрі прав
власності на нерухоме майно
здійснюється за такими
ідентифікаторами: за реєстраційним
номером об'єкта нерухомого майна в
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно; за місцезнаходженням об'єкта
нерухомого майна; за суб'єктом речового
права на об'єкт нерухомого майна: для
фізичної особи (громадянина України,
іноземця, особи без громадянства) -
прізвище, ім'я та (за наявності) по
батькові, податковий номер (крім
громадян України, які через свої
релігійні або інші переконання
відмовляються від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податку
(ідентифікаційного номера), офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України); для
юридичної особи (резидента та
нерезидента) - найменування юридичної
особи та податковий номер.

Відомості, отримані державним
реєстратором під час проведення
державної реєстрації прав за
результатом пошуку у Реєстрах та
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно, оформляються у паперовому
вигляді, підписуються державним
реєстратором, засвідчуються в
установленому законодавством порядку
печаткою та долучаються до відповідної
облікової або реєстраційної справи.

Згідно частини 2 статті 9 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Розглядаючи справу суд першої
інстанції не дослідив причини
повторного зварення ОСОБА_1 04 квітня 2013
року до державного реєстратора із
заявами про державну реєстрацію на
об'єкти нерухомого майна - житлову
квартиру АДРЕСА_1, нежилий будинок
АДРЕСА_2, оскільки їй було відомо, що ще
станом на 01 січня 2013 року право
власності на об'єкти нерухомого майна -
житлову квартиру АДРЕСА_1, нежилий
будинок АДРЕСА_2, нежилий будинок
АДРЕСА_3, було зареєстровано за нею.

Також суд першої інстанції не дослідив
чи було зареєстроване спірне майно за
ТОВ «Рікона».

Судом першої інстанції не було
встановлено на підставі чого були
видані накази Головного управління
житлового забезпечення, на підставі
яких видані свідоцтва про право
власності на майно ОСОБА_1 (житлова
квартира АДРЕСА_1, нежилий будинок
АДРЕСА_2, нежилий будинок АДРЕСА_3).

Судом не було встановлено з яких причин
державний реєстратор під час
проведення 15 березня 2013 року державної
реєстрації прав на об'єкти нерухомого
майна (квартира АДРЕСА_1, нежилий
будинок АДРЕСА_2, нежилий будинок
АДРЕСА_3) за ОСОБА_2, не виявив, що
вказане нерухоме майно вже
зареєстроване за ОСОБА_1.

На зазначені обставини суд апеляційної
інстанції уваги не звернув, постанову
суду першої інстанції скасував та
ухвалив нове рішення про відмову в
задоволенні позову, пославшись на те,
що ОСОБА_1 незаконно оформила право
власності на спірні об'єкти
нерухомості і не була належним
власником.

Від встановлення вказаних обставин та
їх дослідження в судовому засіданні
залежить правильність вирішення
справи.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Судами першої та апеляційної інстанцій
не вжито всіх передбачених законом
заходів, необхідних для повного і
всебічного з'ясування всіх обставин у
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Частиною 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України передбачено, що підставою для
скасування судових рішень судів першої
та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Так як судами першої та апеляційної
інстанцій не було вжито всіх
передбачених законом заходів,
необхідних для повного і всебічного
з'ясування всіх обставин у справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні,
відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з направленням справи до
суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду та
вирішення спору по суті і винести
законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 226, 227, 230, 231 КАС
України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 04 липня 2013 року та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 січня 2014
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: