Справа № 820/8942/14
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№820/8942/14
Харківський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого судді -Волошина Д.А.,
за участю секретаря судового засідання
представників : позивача - ОСОБА_1,
відповідача - Коваленко М.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
справу за адміністративним позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкового повідомлення-рішення,
вимоги та рішення ,-
До Харківського окружного
адміністративного суду звернувся
позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 , з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області , в якому просить
суд, з урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог скасувати
повністю податкові повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області від 08.05.2014 року № , від
08.05.2014 року № , скасувати повністю
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від
07.02.2014 року № Ф6 винесену ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області та
скасувати повністю рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним
органом доходів і зборів або
платником своєчасно не нарахованого
внеску від 08.05.2014 року №000209/1702.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на те, що висновки
податкового органу про вчинення ним
порушень є помилковими, не доведеними
належними доказами і спростовуються
первинними документами підприємця,
наполягав на правильності обчислення
податку з доходів фізичної особи,
податку на додану вартість та єдиного
внеску.

Відповідач, Державна податкова
інспекція Дзержинського району м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, в
письмових запереченнях та представник
відповідача в судових засіданнях проти
позову заперечував з посиланням на
матеріали перевірки та стверджував, що
оскаржуване рішення винесене у
відповідності до норм діючого
законодавства, є таким, що відповідає
фактичним обставинам справи та просив
суд відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Представник позивача в судове
засідання з'явився, позов просив
задовольнити з підстав, зазначених у
позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, просив відмовити в
задоволені позову з підстав, що
зазначені в запереченнях на
адміністративний позов та матеріалах
перевірки.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, проаналізувавши
докази у їх сукупності, встановив
наступне.

Позивач, Фізична особа - підприємець
ОСОБА_3 зареєстрована виконавчим
комітетом Харківської міської ради
16.04.2007 року за № 2 078419. Як платник
податків перебуває на податковому
обліку у ДПІ Дзержинського району м.
Харкова з 19.04.2007 року, була
зареєстрована платником ПДВ
відповідно до свідоцтва № НОМЕР_6, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця від 16.04.2007р., довідкою про
взяття на облік ф. № 4-ОПП та свідоцтвом
про державну реєстрацію платника
податку на додану вартість, які
містяться в матеріалах справи. (а.с. 10-12)

Державною податковою інспекцією у
Дзержинському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області
проведена позапланова виїзна
перевірка ФОП ОСОБА_3 (реєстраційний
номер облікової картки НОМЕР_3) щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.10.2010 року по 31.03.2011
року, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 року по
31.03.2011 роки, за наслідками якої
складений акт від 07.02.2014 року №
386/1702/НОМЕР_3.

На підставі висновків акту перевірки,
ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова
ГУ Міндоходів у Харківській області
винесене податкове
повідомлення-рішення від 26.02.2014 року №
, яким збільшена сума грошового
зобов'язання за платежем по податку з
доходів фізичних осіб у сумі 7 964, 25 грн.
у тому числі за основним платежем - 6 371,4
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 1 592,85 грн.,
податкове повідомлення-рішення від
26.02.2014 року № , яким збільшена сума
грошового зобов'язання за платежем по
податку на додану вартість у сумі 18 353, 75
грн. у тому числі за основним платежем -
14 683,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 3 670, 75 грн.

ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова
ГУ Міндоходів у Харківській області
07.02.2014 року прийнята вимога про сплату
боргу № Ф6, якою визначена сума
недоїмки зі сплати єдиного внеску у
розміру 14 113,39 грн.

ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова
ГУ Міндоходів у Харківській області
винесене рішення про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником податків
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску від 26.02.2014 року № 000079/1702, яким
визначена сума штрафу у розмірі 2 117,01
грн.

За результатами адміністративного
оскарження вищезазначених рішень,
скарги позивача частково задоволені та
прийняті наступні рішення: від 08.05.2014
року № , яким збільшена сума
грошового зобов'язання за платежем по
податку з доходів фізичних осіб у сумі 6
372, 40 грн. у тому числі за основним
платежем - 6 371,4 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) - 1
грн., податкове повідомлення-рішення
від 08.05.2014 року № , яким збільшена
сума грошового зобов'язання за
платежем по податку на додану вартість
у сумі 5 512, 00 грн. у тому числі за
основним платежем - 5 511,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 1 грн. та рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску від 08.05.2014 року № 000209/1702, яким
визначена сума штрафних санкцій у
розмірі 1 411,34 грн.

Як з'ясовано судовим розглядом,
юридичною підставою для винесення
оскаржуваних рішень та вимоги
слугували відображені в акті перевірки
від 07.02.2014 року № 386/1702/НОМЕР_3 висновки
відповідача про порушення позивачем:
п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого у періоді з 01.10.2010 року
по 31.03.2011 року занижено податок на
додану вартість за період з 01.10.2010 по
31.03.2011 у розмірі 14 683,00 грн.; п. 177.2, п. 177.4
ст. 177 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок з
доходів фізичних осіб з 01.01.2011 по 31.03.2011
на загальну суму 6 371,40 грн.; ст. 9 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» - не утримано та
не перераховано єдиний соціальний
внесок, внаслідок чого було визначено
суму єдиного внеску у розмірі 14 113, 39
грн.

Перевіряючи вказані висновки
відповідача, а відтак і прийняті на їх
підставі спірні рішення та вимогу, на
відповідність вимогам ч.3 ст. 2 КАС
України, суд виходить з такого.

Особливості оподаткування доходів
фізичної особи - підприємця від
провадження господарської діяльності
визначені статтею 177 Податкового
кодексу України, який набув чинності з
01 січня 2011 року.

Згідно п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу
України, об'єктом оподаткування
фізичних осіб - підприємців є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України (в редакції до 07.07.2011
року), до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат виробництва (обігу) згідно з
розділом III цього Кодексу. ("Податок на
прибуток підприємств").

Однак розділ III цього Податкового
кодексу України ("Податок на прибуток
підприємств") набрав чинності з 01.04.2011
року.

Правовідносини стосовно формування
валових витрат обігу та виробництва у
період до 01.04.2011 року були врегульовані
ст. 5 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств". Проте, у зв'язку
з тим, що правовідносини стосовно
формування валових витрат обігу та
виробництва до 1 кварталу 2011 року
включно виникли до набрання чинності
Податковим Кодексом України, в даному
випадку до таких правовідносин слід
застосовувати також норми Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", який був чинний на момент
виникнення даних правовідносин.

Відповідно до приписів п.5.1 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до приписів п. 14.1.27 ст. 14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Визначення господарської діяльності
відображене в п.1.32. Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
відповідно до якого господарська
діяльність це будь-яка діяльність
особи, направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою. Під
безпосередньою участю слід розуміти
зазначену діяльність особи через свої
постійні представництва, філіали,
відділення, інші відокремлені
підрозділи, а також через довірену
особу, агента або будь-яку іншу особу,
яка діє від імені та на користь першої
особи.

На теперішній час, визначення
господарської діяльності закріплене і
в п 14.1.36 ст. 14 Податкового кодексу
України, відповідно до якого - це
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Згідно з п.п.5.2.1 п.2 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті. З положень
наведеної норми закону слідує, що
з-поміж витрат, які за своєю суттю
відповідають законодавчо наведеному
визначенню валових витрат, до складу
валових витрат обігу та виробництва
можуть бути віднесені ті витрати,
понесення яких є об'єктивно необхідним
для здійснення господарської
діяльності.

Згідно з абз. 1 п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно із приписами п.п.5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Згідно із приписами абз. 1 п. 139.1.9 ст. 139
Податкового кодексу України до витрат
не включаються витрати, які не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Правила обрахування податкового
кредиту з 2011 року, передбачені розділом
ІV Податкового кодексу України, а саме
п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 зазначеного Кодексу, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Якщо платник податку придбаває
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника (п. 198.4 ст. 198 Податкового
кодексу).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу).

При цьому відповідно до п. 198.2 цієї
статті датою виникнення права платника
податку на віднесення сум ПДВ до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/по слуг, що
підтверджено податковою накладною.

Судом встановлено, що у періоді, що
перевірявся ФОП ОСОБА_3 мала
взаємовідносини з ПП «Рест-Профі» на
підставі договору суборенди
нежитлового приміщення № 01-10 від 01.10.2009
року. Відповідно до п. 1.1 вказаного
договору ПП «Рест-Профі» (Орендар)
передає, а ФОП ОСОБА_3 (Суборендар)
приймає в строкове платне користування
нежитлове приміщення (надалі - майно),
площею 682,4 кв.м., розміщене за адресою:
61017, м. Харків, АДРЕСА_1 на 1 поверсі 3-х
поверхового будинку, що є власністю ВАТ
«Харківкнига». Майно передається в
строкове платне користування для
здійснення Суборендарем своїх завдань
та статутних цілей. Згідно з п.3.1
Договору, за суборенду Майна
Суборендар сплачує Орендарю плату,що
включає в себе дві складових: постійну,
місячний розмір якої за домовленістю
сторін на дату підписання договору
становить 6551,04 грн., з урахуванням ПДВ 20%
- 1091,84 грн.; змінну, місячний розмір якої
визначається по факту понесених
експлуатаційних витрат на протязі
місяця. Постійна складова розміру
плати за суборенду за кожний наступний
місяць визначається з урахуванням
індексу інфляції за поточний місяць.
Розмір експлуатаційних витрат
залежить від різних чинників, таких як:
споживання електроенергії, води,
опалення, каналізаційних витрат.

Факт виконання умов вказаного договору
підтверджуються первинними
документами : актами прийому-передачі
майна від 01.10.2009 року, актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг):
№ ОУ-0000010 від 30.10.2010 року, № ОУ-0000011 від
30.11.2010 року, № ОУ-0000012 від 31.12.2010 року, №
ОУ-0000001 від 31.01.2011 року, № ОУ-0000003 від
28.02.2011 року, № ОУ-0000003 від 31.03.2011 року,
податковими накладними: від 22.10.2010 року
№ 13 на загальну суму 7 239,76 грн. у т.ч. ПДВ
- 1 206,63 грн.; від 27.10.2010 року № 14 на
загальну суму 3 881,48 грн. у т.ч. ПДВ - 646,91
грн.; від 15.11.2010 року № 15 на загальну
суму 7 275,96 грн. у т.ч. ПДВ - 1 212,66 грн.; від
30.11.2010 року № 16 на загальну суму 5 167,13
грн. у т.ч. ПДВ - 861,19 грн.; від 22.12.2010 року
№ 17 на загальну суму 7 297,79 грн. у т.ч. ПДВ
- 1 216,30 грн.; від 29.12.2010 року № 18 на
загальну суму 8 270,69 грн. у т.ч. ПДВ - 1 378,45
грн., від 31.01.2011 року № 1 на загальну суму
7 356,17 грн. у т.ч. ПДВ - 1 226,03 грн.; від 31.01.2011
року № 2 на загальну суму 8 540,92 грн. у т.ч.
ПДВ - 1 423,49 грн.; від 24.02.2011 року № 1 на
загальну суму 7 429,73 грн. у т.ч. ПДВ - 1238,29
грн.; від 28.02.2011 року № 2 на загальну суму
9 662,78 грн. у т.ч. ПДВ - 1 610,46 грн.; від 21.03.2011
року № 1 на загальну суму 7 496,59 грн. у т.ч.
ПДВ - 1 249,43 грн.; від 30.03.2011 року № 2 на
загальну суму 8 475,41 грн. у т.ч. ПДВ - 1 412,57
грн.

Згідно поданих до суду документів
розрахунок проведений в повному
обсязі, що підтверджується
банківськими виписками, які містяться
в матеріалах справи.

Сума витрат у зв'язку з суборендою
нежитлового приміщення була включена
до валових витрат декларації про
майновий стан та доходи за 2011 р. та до
податкового кредиту по податку на
додану вартість за перевіряємий
період.

Судом встановлено, що отримані послуги
були використані ФОП ОСОБА_3 у
господарській діяльності,оскільки
згідно пояснень представника позивача
та долучених до матеріалів справи
документів, ФОП ОСОБА_3 використовувала
орендований склад для зберігання
товарно - матеріальних цінностей, які
вона придбавала с метою подальшої
реалізації. Зазначений факт
підтверджується матеріальними звітами
за 4 квартал 2010 року та за 1 квартал 2011
року, рахунками - фактурами, накладними,
складеними за результатами операцій
купівлі - продажу ТМЦ з контрагентами,
даними книг доходів та витрат за 2010 рік
та за 2011 рік, декларацією про майновий
стан та доходи за 2011 рік.

На час видачі податкових накладних ПП
"Рест - Профі" був зареєстрований в
установленому законом порядку,
знаходився на обліку в податковому
органі, мав статус платників ПДВ,
свідоцтво платника ПДВ не було
анульовано на момент укладання та
виконання угод, докази що спростовують
ці обставини відповідачем до суду не
надано.

З огляду на фактичні обставини справи,
суми, понесені у зв'язку з виконанням
договору, укладеного ФОП ОСОБА_3 та ПП
«Рест - Профі» є документально
підтвердженими, а отже були
обґрунтовано включені до складу витрат
та податкового кредиту звітного
періоду.

Суд відмічає, що відповідачем не надано
доказів фактичного нездійснення
господарської операції,
недостовірності даних в цих документах
суми за якими позивач включив до складу
витрат при обчисленні податку на
доходи фізичних осіб та податкового
кредиту з податку на додану вартість.

Посилання відповідача на акт від
14.06.2013р. № 2282/2240/35860329 «Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ПП «Рест - Профі», за яким
податковий орган дійшов висновку що
вчинені правочини, не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
суд вважає не обґрунтованими, оскільки
законом встановлена індивідуальна
відповідальність платників податку.

Платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.
Окрім того порушення, допущені одним
платником податків у відображенні в
податковому обліку певної
господарської операції, за загальним
правилом не впливають на права та
обов'язки іншого платника податків.

Крім того, зазначена позиція
узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії"
(заява № 3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Щодо акту відносно ПП «Рест - Профі» №
2282/2240/35860329 від 14.06.2013р., суд зазначає, що
на момент проведення перевірки доказів
вручення наказу та листа запрошення
для проведення перевірки на адресу
податкового органу не находило, що
підтверджується п. 1 цього акту, жодних
первинних документів податковим
органом не досліджувалось. Посилання
на відсутність контрагента на даний
час за місцезнаходженням та пояснення
ОСОБА_6, ОСОБА_7 які були посадовими
особами в період з 01.11.2011 року суд не
приймає до уваги, оскільки вони не
стосуються спірного податкового
періоду 1 квартал 2011 року.

Відповідач не надав до суду доказів
прийняття компетентним органом
рішення про порушення кримінальної
справи або обвинувального вироку
відносно ФОП ОСОБА_3 або за фактами
діяльності контрагента, що викладені в
акті.

В ході перевірки відповідачем не
встановлено проведення позивачем
збиткових операцій, не встановлено у
позивача, наміру отримати за
вищевказаним договором іншого
результату, ніж виконання робіт.
Досліджуючи витребувані та приєднані
до справи документи, суд відзначає, що
матеріали справи не містять жодних
доказів наявності між позивачем та
його контрагентом при укладанні і
виконанні договору взаємоузгоджених
зловмисних дій, спрямованих на
порушення існуючого в державі
суспільного ладу або моральних засад.
Таких доказів суду відповідачем не
надано, а судом при виконанні вимог ст.
11 КАС України не виявлено. При цьому,
суд бере до уваги, що доказів, які б
вказували на відсутність реальності
господарських операцій за
вищевказаними договорами, за
правилами ч. 2ст. 71 КАС України
відповідач до суду не подав.

Отже, фактичні обставини об'єктивно
засвідчують здійснення господарської
діяльності між позивачем та його
контрагентом і правомірність
віднесення позивачем до складу витрат
та податкового кредиту суми витрат на
оплату вартості отриманих послуг,
відповідно до первинних
бухгалтерських документів та
податкових накладних.

Таким чином твердження відповідача про
завищення витрат та податкового
кредиту на суму у зв'язку з отриманням
послуг з суборенди приміщення є
необґрунтованим та спростовується
матеріалами справи.

Відповідно до Закону України від 08.07.10р.
№2464 - IV «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є: в т.ч. фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пункті 4 (крім
фізичних осіб - підприємців, які обрали
спрощену систему оподаткування) та 5
частини першої статті 4 цього Закону, -
на суму доходу (прибутку), отриманого
від їх діяльності, що підлягає
обкладенню податком на доходи фізичних
осіб, та на суму доходу, що
розподіляється між членами сім'ї
фізичних осіб - підприємців, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

Згідно зі ст. 9 цього Закону єдиний
внесок обчислюється виключно у
національній валюті, у тому числі з
виплат (доходу), що здійснюються в
натуральній формі. Обчислення єдиного
внеску здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховується єдиний
внесок.

Оскільки податковим органом не
доведено завищення валових витрат у
сумі 40 801,33 грн., суд приходить до
висновку про необґрунтованість
твердження відповідача про порушення
приписів статті 9 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» в частині
неутримання та не перерахування
єдиного соціального внеску.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи, відповідач не
довів правомірності та
обґрунтованості мотивів винесення
спірних рішень та вимоги.

Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Серед критеріїв оцінювання судом
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, які одночасно є
принципами адміністративної
процедури, є принцип законності, що
закріплений у ч.2 ст.19 Конституції
України, відповідно до якого органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України,

З огляду на викладене, вимоги позивача
про скасування податкових повідомлень
- рішень від 08.05.2014 року № , від
08.05.2014 року № , скасування вимоги
про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2014
року № Ф6 та рішення про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого внеску від 08.05.2014 року №
000209/1702 обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись, Податковим кодексом
України, ст.ст. 7-11, 71, 160-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення, вимоги та
рішення - задовольнити.

Скасувати повністю податкові
повідомлення - рішення Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова ГУ Міндоходів у
Харківській області від 08.05.2014 року №
, від 08.05.2014 року № .

Скасувати вимогу Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області про сплату боргу (недоїмки) від
07.02.2014 року № Ф6.

Скасувати рішення Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова ГУ Міндоходів у
Харківській області про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого внеску від 08.05.2014 року
№000209/1702.

Стягнути з Державного бюджету України
(р/р 4011, платник - УДКСУ у
Червонозаводському районі м.Харкова,
МФО 851011, код ЄДР 37999628, юридична адреса:
м.Харків, вул. Плеханівська 29) на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (61022, м. Харків АДРЕСА_2, код
НОМЕР_3) витрати зі сплати судового
збору у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят
дві гривні 70 копійок).

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення протягом десяти днів з дня її
проголошення, у разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного проваджені або
набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 20
червня 2014 року.

Суддя
Волошин Д.А.