Справа № 2601/13291/12 (6-а/752/3/14)
Суддя: Романчук О.М
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Нова А.В.
Суддя-доповідач: Романчук О.М
У Х В А Л А

Іменем України

10 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого:
Романчук О.М.,

Суддів:
Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б.,

при секретарі
Артюхіній М.А.,

розглянувши в судовому засіданні в
місті Києві апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському райні м.Києва на
постанову Голосіївського районного
суду м.Києва від 09 квітня 2014 р. у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському райні м.Києва про
оскарження бездіяльності та
зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просить визнати
протиправною бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва,
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
м. Києва здійснити перерахування
пенсії та забезпечити її виплату
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» від
18.11.2004 року та рішення Конституційного
суду України від 09.07.2007 №6-рп/2007 (справа
№1-29/2007), починаючи з 01.01.2006 року по
теперішній час.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 14 жовтня 2010 року, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29 січня 2014 року адміністративний
позов залишено без розгляду на
підставі ст. 100 КАС України.

Постановою Голосіївського районного
суду м.Києва від 09 квітня 2014 року
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано бездіяльність
Управління пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва
протиправною за період з 30.03.2010р. до
14.10.2010р. щодо нездійснення нарахування
та виплати ОСОБА_3 підвищення до пенсії
у розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком з 30.03.2010р. до 14.10.2010 р. відповідно
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» № 2195 - IV (в редакції до
внесення змін Законом України № 107- VI
від 28.12.2007). Зобов'язано Управління
пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва
здійснити перерахування та виплату
ОСОБА_3 підвищення до пенсії у розмірі 30
% мінімальної пенсії за віком з 30.03.2010р.
до 14.10.2010 р. відповідно Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» №
2195 - IV (в редакції до внесення змін
Законом України № 107- VI від 28.12.2007),
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для осіб які втратили
працездатність, встановленого законом
на 2010 рік. В задоволені решти позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою
суду першої інстанції відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нову про відмову у
задоволенні адміністративного позову.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст.41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в Голосіївському районі
м.Києва і отримує пенсію за віком.
Являється дитиною війни в розумінні
ст.1 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

На момент звернення позивача до суду,
нарахування йому доплати до пенсії в
сумі 30% від мінімальної пенсії за віком
відповідачем не здійснено.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» особам,
що належать до соціальної категорії
громадян «діти війни», з 01 січня 2006 року
відповідач повинен був нараховувати та
виплачувати щомісячне підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений ст. 28 Закону України «Про
загальнообовязкове державне пенсійне
страхування», згідно якої мінімальна
пенсія за віком дорівнює прожитковому
мінімуму, встановленому для осіб, що
втратили працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб
щорічно встановлюється Законом
України «Про Державний бюджет
України»на відповідний рік.

Законом України «Про державний бюджет
України на 2010 рік»збільшено розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Відповідно
зріс і розмір мінімальної пенсії, яка у
2010 році становила: з 01 січня 2010 року 695,00
грн., з 01 квітня 2010 року 706,00 грн., з 01
липня 2010 року 709,00 грн., з 01 жовтня 2010
року 723,00 грн., з 01 грудня 2010 року 734 грн.

На момент звернення позивача до суду,
нарахування підвищення до його пенсії
в розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком, відповідно до положень ст. 6
Закону відповідачем не здійснено, у
звязку з чим він звернувся до суду за
захистом своїх прав.

Всупереч ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей
війни»позивачу щомісячне підвищення
до пенсії виплачувалось відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року № 530 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян».

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України
«Про соціальний захист дітей війни»має
вищу юридичну силу в порівнянні з
Постановою Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року № 530. Отже,
відповідач не правомірно виплачував
щомісячне підвищення до пенсії в
меншому розмірі ніж це передбачено ст. 6
зазначеного Закону.

На підставі вищенаведеного, приймаючи
до уваги, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
першої інстанції доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для зміни або скасування постанови
суду.

Керуючись ст.ст.183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському райні м.Києва - залишити
без задоволення, а постанову
Голосіївського районного суду міста
Києва від 09 квітня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
О.М. Романчук

Судді:
Я.Б. Глущенко

С.Б.Шелест

Головуючий суддя
Романчук О.М

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.