Справа № 2а-1670/349/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/71285/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М., Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М., розглянувши у
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської області
Державної податкової служби

на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
20.04.2012

та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 24.10.2012

у справі № 2а-1670/349/12

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Полтавської області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
(надалі - позивач, ФОП ОСОБА_4) звернувся
до Полтавського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Полтавської
області (надалі - відповідач,
Кременчуцька ОДПІ Полтавської
області), у якому просив суд скасувати
податкове повідомлення-рішення від
24.02.2011 № 00320517/0/282.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.04.2012,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2012,
адміністративний ФОП ОСОБА_4
задоволено: визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Кременчуцької
ОДПІ у Полтавській області від 24.02.2011 №
00320517/0/282.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані рішення та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити в повному обсязі.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу відповідача, за
змістом яких проти вимог останньої
заперечує з мотивів її
необґрунтованості та просить вказану
касаційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення судів першої та
апеляційної інстанцій без змін.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач у період з 01.10.2009 по
30.09.2010 перебував на загальній системі
оподаткування та був платником податку
на додану вартість і податку з доходу
фізичних осіб.

Представниками податкового органу в
період з 24.01.2011 по 04.02.2011 проведено
документальну планову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2009 по
30.09.2010, за результатами якої 11.02.2011
відповідачем складено акт №
635/17-311/НОМЕР_1 (надалі акт).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем приписів: п. 5.1 ст. 5 Закону
України від 28.12.1994 № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
який був чинним на момент виникнення
спірних правовідносин, та ст. 13 Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №
13-92 «Про прибутковий податок з
громадян», який був чинним на момент
виникнення спірних правовідносин, що
призвело до заниження податку з
доходів фізичних осіб на суму 19 106,85
грн., у тому числі, за 2009 рік - на суму 9
480,75 грн., за 2010 рік -9 626,10 грн.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що
донарахування позивачу зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб за IV
квартал 2009 року здійснено на підставі
віднесення до складу валових витрат
вартості неоплаченого товару в сумі 63
205,00 грн., поставленого контрагентами.
Обраховуючи вказану суму податковий
орган керувався тим, що за даними акта
попередньої перевірки від 18.02.2010 №
562/17-311/НОМЕР_1 у позивача станом на 01.10.2009
були відсутні залишки
товарно-матеріальних цінностей та
кредиторська заборгованість, а товару
оплачено лише на суму 505 500,00 грн. при
задекларованому показнику витрат на
придбання товару за IV квартал 2009 року у
розмірі 568 705,00 грн.

При визначенні ФОП ОСОБА_4 зобов'язань з
податку з доходів фізичних осіб за
період з 01.01.2010 по 30.09.2010 відповідачем
вираховано розмір витрат, виходячи із
суми оплаченої кредиторської
заборгованості і вартості
реалізованого та оплаченого товару (97
240,00 грн. + 1 691 220,00 грн. = 1 788 460,00 грн.). У
зв'язку з цим, встановлено
невідповідність отриманого сумарного
результату від задекларованої
позивачем суми на 64 174,00 грн. В акті
перевірки також констатувалось про
наявність залишків запасів станом на
01.01.2010 у сумі 36 649,00 грн. та їх
відсутність станом на 30.09.2010.

На підставі висновків акта податковим
органом винесено податкове
повідомлення-рішення від 24.02.2011 №
/0/282, яким збільшено позивачу
грошове зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб на суму 23 883,55
грн., у т.ч. 19 106,85 грн. за основним
платежем та 4 776,70 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
правомірність відображених в акті
перевірки висновків відповідача про
заниження позивачем податку з доходів
фізичних осіб відповідачем в ході
судового розгляду доведена не була, а
тому дійшов висновку, що позовні вимоги
є обґрунтованими.

Апеляційний суд погодився із таким
висновком суду першої інстанції,
посилаючись на те, що останній
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
валові витрати виробництва та обігу -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці.

Додатком № 7 до Інструкції про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженої наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21.04.1993 № 12,
визначено, що до податкової декларації
за звітний податковий період
включаються тільки прямі валові
витрати і суми амортизаційних
відрахувань, що відповідають фактичній
сумі отриманого в цьому періоді
валового доходу в будь-якій формі від
визначеного виду діяльності та
підтверджені документально. Будь-які
суми витрат фізичної особи-суб'єкта
підприємницької діяльності до моменту
одержання доходу від результату такої
діяльності є його власним ризиком
відповідно до ст. 1 Закону України «Про
підприємництво». Тобто, виключно факт
одержання доходу може бути підставою
для включення до валових витрат
звітного періоду не всіх видатків, а
тільки тієї їх частини, яка прямо цьому
відповідає доходу.

З метою забезпечення правильності
вирахування валових доходів та витрат,
фіксації руху товарів у господарській
діяльності фізичною
особою-підприємцем повинна
заповнюватися Книга обліку доходів та
витрат, порядок ведення якої визначено
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.09.2001 № 1269 «Про затвердження
Порядку ведення книги обліку доходів і
витрат» (надалі Порядок).

Згідно з п. 5 вказаного Порядку
суб'єктом підприємницької діяльності
до книги заносяться такі відомості:
порядковий номер запису; дата
здійснення операції, пов'язаної з
проведеними витратами і/або отриманим
доходом; сума витрат за фактом їх
здійснення, в тому числі заробітна
плата найманого працівника; сума
вартості товарів, отриманих для їх
продажу (надання послуг); сума виручки
від продажу товарів (надання послуг) - з
підсумком за день.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, позивачем протягом
IV кварталу 2009 року та I - III кварталів 2010
року вівся облік придбаних та
реалізованих товарів, обраховувався
валовий дохід, витрати та чистий дохід
у Книзі обліку доходів та витрат № 1/610,
зареєстрованій у Кременчуцькій ОДПІ
12.07.2006.

До загального показника доходів у
декларації про доходи, одержані з 01
січня по 31 грудня 2009 року, позивачем
віднесено доходи за IV квартал 2009 року у
розмірі 607 567,00 грн., що відповідає даним
Книги обліку доходів та витрат № 1/610, а
до витрат - 601 405,00 грн., що на 7 916,00 грн.
перевищує дані Книги за IV квартал 2009
року у зв'язку із включенням до цієї
суми залишку незадекларованих витрат
за ІІІ квартал 2009 року.

Разом з тим, податковим органом під час
проведення перевірки та складення акта
від 11.02.2011 № 635/17-311/НОМЕР_1 відображені у
Книзі обліку доходів та витрат
показники до уваги не бралися, про що
свідчать пункт 1.12 акта перевірки та
відсутність відповідних відміток у
Книзі.

У зв'язку з наведеним колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про те, що
відповідачем при складенні акта
перевірки та обґрунтуванні
правомірності спірного податкового
повідомлення-рішення
використовувались помилкові дані щодо
залишків товарних запасів.

Вказана обставина також встановлена
постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 26.10.2010 у
справі № 2а-4189/10/1670, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 05.07.2011,
якими встановлено, що згідно даних
Книги обліку доходів та витрат
позивача залишок товарів станом на
01.10.2009 складав 52 858,00 кг.

Так, згідно Книги обліку доходів та
витрат № 1/610 станом на 01.09.2009 залишок у
позивача товарів дорівнював 51 372,00 кг,
за вересень місяць 2009 року ним придбано
товару у кількості 19 088,00 грн.,
реалізовано - 1 702,00 кг, залишок на 01.10.2009
становив 52 858,00 кг, закуплено у жовтні 2009
року 22 644, 00 кг, реалізовано у жовтні 2009
року - 2 777,00 кг.

Отже, суди попередніх інстанцій
правильно вказали, що реалізація
позивачем у жовтні 2009 року більшої
кількості товару, ніж придбано у цей
період свідчить про недостовірність
тверджень податкового органу щодо
залишків товарів станом на 01.10.2009,
відображених в актах перевірок від
18.02.2010 № 562/17-311/НОМЕР_1 та від 11.02.2011 №
635/17-311/ НОМЕР_1.

У зв'язку із наведеним, подальший
розрахунок відповідачем залишків
товарних запасів у період з 01.01.2010 по
30.09.2010 є невірним, оскільки залишок
товару станом на 30.09.2010 складав 35 825 кг.
При цьому суди попередніх інстанцій
правильно вказали на те, що встановлені
розбіжності зумовлені помилковим
відображенням в акті перевірки від
11.02.2011 № 635/17-311/НОМЕР_1 обставин, які не
ґрунтувалися на даних первинних
документів та їх порівнянні з даними
Книги обліку доходів та витрат.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про те, що
висновки відповідача про порушення ФОП
ОСОБА_4 вимог п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» та ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» є помилковими, а
тому суди законно визнали протиправним
та скасували податкове
повідомлення-рішення Кременчуцької
ОДПІ у Полтавській області від 24.02.2011 №
00320517/0/282.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
під час розгляду справи повно і
правильно встановили обставини справи,
та при ухваленні судових рішень не
допустили порушень норм матеріального
та процесуального права. Зазначена
обставина, відповідно до частини
першої статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є підставою для залишення
касаційної скарги без задоволення, а
судових рішень - без змін.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

1. Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

2. Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.04.2012 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2012 у
справі № 2а-1670/349/12 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна