Справа № 2а-8098/10/1570
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" червня 2014 р. м. Київ
К/800/42195/13

К/800/42542/13

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України
в складі:

головуючої судді -
Васильченко Н.В.,

суддів Мороз
Л.Л., Черпіцької Л.Т.,

при секретарі
Романишин О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційними скаргами Південної
митниці та Головного управління
державної казначейської служби
України в Одеській області на
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 липня 2013
р. у справі № 2а-8098/10/1570 за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма
«Комплект» до Південної митниці,
Головного управління Державного
казначейства України в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування рішення про визначення
митної вартості товару, визнання
протиправною та скасування картки
відмови в прийнятті митної декларації,
в митному оформленні чи пропуску
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України, стягнення з
Державного бюджету зайво сплаченої
суми коштів за митне оформлення товару
-

в с т а н о в и л а:

16 серпня 2010 року товариство з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма
«Комплект» звернулось до суду з
позовом до Південної митниці,
Головного управління Державного
казначейства України в Одеській
області, в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати
рішення Південної митниці про
визначення митної вартості товару від
13 квітня 2010 року № 500000006/2010/610567/2;

- визнати протиправним та скасувати
картку відмову в прийнятті митної
декларації, в митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
від 16 квітня 2010 року № 500000006/60650;

- стягнути з Державного бюджету зайво
сплачену суму коштів за митне
оформлення товару в розмірі 64 367,86 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 18 березня
2011 року відмовлено у задоволенні
адміністративного позову в повному
обсязі.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 липня 2013
р. рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове рішення,
яким позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано рішення
Південної митниці про визначення
митної вартості товару від 13 квітня 2010
року № 500000006/2010/610567/2. Визнано
протиправною та скасовано картку
відмови в прийнятті митної декларації,
в митному оформленні чи пропуску
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України від 16 квітня 2010
року № 500000006/60650. Стягнено з Державного
бюджету на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма
«Комплект» (місцезнаходження : вул..
Єврейська, 55/7, м. Одеса, 65045, Код , р/р 2151 в Одеській обласній
філії АКБ «Укрсоцбанк», МФО 328016) зайво
сплачену суму коштів за митне
оформлення товару в розмірі 64 367,86 грн.
(шістдесят чотири тисячі триста
шістдесят сім гривень 86 коп.).

Не погоджуючись з вказаним рішенням
апеляційного суду, Південна митниця та
Головне управління державної
казначейської служби України в
Одеській області звернулися з
касаційними скаргами, в яких просили
скасувати постанову апеляційного суду
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції. Касаційна скарга
обґрунтована порушенням судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи на предмет повноти та
всебічності дослідження їх судами та
обґрунтованості застосування норм
матеріального права до спірних
правовідносин, вивчивши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
вбачає підстави до її часткового
задоволення.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на виконання умов
міжнародного контракту поставки №
003/2010 від 03.11.2009 року ТОВ «ВКФ Комплект»
отримано від «Кінгдао Роялті Шоес
Кампані, ЛТД» (Китай) взуття робоче, 4 500
пар, 5 564 кг. З метою проведення митного
оформлення товару позивачем подана до
Південної митниці вантажна митна
декларація № 500060701/2010/005586, у якій
заявлено до митного оформлення вантаж
за наступним рівнем митної вартості:
взуття робоче (код товар згідно УКТ ЗЕД
), країна походження Китай, на
загальну суму 45 520 дол. США. Для
підтвердження митної вартості даного
товару позивачем надані: контракт
поставки № 003/2010 від 03.11.2009 року та
рахунок-фактура (інвойс) №09НР-037.

Не погоджуючись із визначеною
позивачем митною вартістю товарів,
митним органом прийнято Рішення про
визначення митної вартості товарів
№500000006/2010/610567/2 від 13.04.2010 року,
відповідно до якого Південна митниця
визначила митну вартість товару в
розмірі 59 445 дол. США за шостим
(резервним) методом.

13.04.2010 року позивачем подано заяву до
Південної митниці за №35 про надання
дозволу на випуск товару у вільний обіг
під гарантійне зобов'язання у вигляді
сплати до державного бюджету суми
податків та зборів згідно з митною
вартістю товару, визначеною митним
органом відповідно до Порядку випуску
товарів у вільний обіг під гарантійні
зобов'язання при ввезені їх на митну
територію України, затвердженого
наказом ДМСУ від 17.03.2008 року №230 (а.с.26).

Відповідно до листа №15/28-04/3181 від 15.04.2010
року Південна митниця надала дозвіл
щодо випуску товарів у вільний обіг під
гарантійні зобов'язання та звернула
увагу на те, що згідно з п.5 Порядку
випуску товарів у вільний обіг під
гарантійні зобов'язання при ввезені їх
на митну територію України митний
орган має право контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення митного контролю,
оформлення та пропуску товарів через
митний кордон України.

Листом №15/28-05/6171 від 05.07.2010 року
відповідач повідомив про неможливість
застосування митної вартості,
заявленої декларантом згідно з п.14
вищезазначеного Порядку, оскільки не
було подано документів протягом дії
фінансової гарантії, які підтверджують
заявлену митну вартість.

Судами попередніх інстанцій також
встановлено, що в ході проведення
перевірки документів, поданих
декларантом для підтвердження
заявленої митної вартості товару, та
відомостей, що необхідні для
здійснення митного контролю, згідно з
Порядком декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 20.12.06 №1766 (далі
Порядок), на етапі контролю митної
вартості Південною митницею було
виявлено, що заявлений декларантом
рівень митної вартості товарів «Взуття
робоче» нижчий, ніж середні рівні
митної вартості подібних за
характеристиками товарів, які
оформлюються іншими суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності.

З урахуванням наявної цінової
інформації щодо митних оформлень
ідентичних та подібних товарів, яка
міститься в ЄАІС Держмитслужби
України, Південною митницею
встановлено, що митна вартість
зазначених товарів складає: взуття
робоче, країна виробництва Китай, (код
згідно УКТ ЗЕД ) від 14.33 до 46,83 дол.
США за пару.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
декларантом не було надано необхідних
додаткових документів, а тому у митного
органу були всі правові підстави для
визначення митної вартості товару
самостійно із врахуванням умови
поставки РОВ та оплати цього товару, на
підставі наявних у нього відомостей.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
задовольняючи позовні вимоги, суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що будь-яких фактичних доказів щодо
проведення процедури консультацій із
позивачем під час митного оформлення
товару до суду не надано, також спірне
рішення про коригування митної
вартості товару не містить
обґрунтувань необхідності
застосування шостого методу та
неможливості застосування попередніх.

Колегія суддів вказані висновки
апеляційного суду вважає вірними, з
наступних підстав.

Згідно зі статтею 266 МК визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного. Основним є
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень
Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку
декларування митної вартості товарів
дає підстави вважати, що митні органи
мають виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду апеляційної інстанції,
що всупереч вищевикладеному
оскаржуване рішення Південної митниці
про визначення митної вартості не
містить належного обґрунтування
неможливості застосування митницею
попередніх методів визначення митної
вартості.

Таким чином, рішення відповідача щодо
застосування шостого (резервного)
методу визначення митної вартості
товару без послідовного застосування
попередніх п'яти, як це встановлено
частиною 5 ст. 266 МК, та без
обґрунтування неможливості їх
застосування, є протиправним.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
07 лютого 2011 року по справі № 21-76а10.

Також, апеляційним судом доцільно
зауважено, що відповідачем не доведено
та не надано доказів на підтвердження
проведення процедури консультацій між
позивачем та митним органом.

Апеляційним судом вірно встановлено
помилковість висновків суду першої
інстанції про те, що згідно з
декларацією митної вартості, декларант
був ознайомлений із переліком
документів передбачених Порядком
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.06 №1766, оскільки матеріали
справи (а.с. 8,17, 18, 19, 26-28) спростовують
цей висновок, а митний орган не надав
доказів того, що ним надавався позивачу
запит про надання документів,
передбачених зазначеним Порядком.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів
погоджується з висновком апеляційного
суду про те, що дії митниці, які стали
підставою для прийняття рішення про
визначення митної вартості товару від
13 квітня 2010 року № 500000006/2010/610567/2, картки
відмови в прийнятті митної декларації,
в митному оформленні чи пропуску
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України від 16 квітня 2010
року № 500000006/60650, суперечать
вищевказаним вимогам закону.

Встановивши неправомірність спірних
рішень відповідача, на підставі яких
позивачем до Державного бюджету
України додатково сплачено кошти в
розмірі 64 367,86 грн., суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
необхідність стягнення через Головне
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області
вказаної суми.

Колегія суддів не погоджується із
таким висновком, оскільки у випадку
прийняття рішення про стягнення суми
надміру сплаченого ПДВ та/або мита,
одночасно скасовуючи рішення митного
органу про визначення митної вартості
товарів, фактично визначається
вартість ввезеного товару, чим
підмінюється виняткова компетенція
митних органів в питаннях перевірки,
контролю правильності обчислення
декларантом і визначення митної
вартості. Наведена позиція
узгоджується із позицією Верховного
Суду України, що визначена, зокрема, у
постановах від 07.09.2012 року у справі №
21-242а12 та від 17.12.2013 року у справі №
21-439а13.

Відповідно до ч. 1 ст. 242-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

У зв'язку з вищенаведеним підлягає
скасуванню постанова Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 24 липня 2013 р. в частині задоволення
позовних вимог щодо стягнення з
Державного бюджету України на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма
«Комплект» зайво сплачену суму коштів
за митне оформлення товару в розмірі 64
367,86 грн.

Згідно з ст. 229 КАС України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 222, 229, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Касаційні скарги Південної митниці та
Головного управління державної
казначейської служби України в
Одеській області задовольнити
частково.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24 липня 2013
р. у справі № 2а-8098/10/1570 скасувати в
частині задоволення позовних вимог
щодо стягнення з Державного бюджету
України на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма
«Комплект» зайво сплачену суму коштів
за митне оформлення товару в розмірі 64
367,86 грн., ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову в цій частині
відмовити. В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: