Справа № 812/2861/14
Суддя: Жаботинська С.В.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Свергун І.О.
Суддя-доповідач - Жаботинська С.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
справа №812/2861/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у
складі:

судді - доповідача: Жаботинської С.В.,
суддів: Лях О.П., Нікуліна О.А.,
розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2014
р. у справі № 812/2861/14 за позовом
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "СП "Цегельний завод"
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в розмірі 3535.76 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позивом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СП "Цегельний завод"
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у 2013
році у розмірі 3527,28 грн. та пені у
розмірі 8,48 грн. за порушення терміну
сплати адміністративно-господарських
санкцій.

В обґрунтування позову зазначив, що
відповідач в порушення ст. 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" не
працевлаштував необхідну кількість
інвалідів на підприємстві у 2013 році
замість 1 інваліда працювало 0
інвалідів, тому за 1 робоче місця, яке не
зайнято інвалідом, підприємство до
16.04.2014 р. самостійно повинно було
сплатити адміністративно -
господарські санкції у розмірі 3527,28
грн. Розмір нарахованої пені за
порушення строків сплати суми
адміністративно-господарських санкцій
становить 8,48 грн.

Просить стягнути з відповідача на
користь Державного бюджету в особі
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно - господарські санкції
в розмірі 3527,28 грн. та пеню у розмірі 8,48
грн.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2014
р. у справі № 812/2861/14 у
задоволенні позову відмовлено.

З постановою суду першої інстанції
позивач не погодився, подав апеляційну
скаргу, вважаючи, що судом першої
інстанції неправильно застосовані
норми матеріального та процесуального
права. Апелянт вважає, що відповідач
не виконав заходи щодо забезпечення
та працевлаштування інвалідів у
звітному періоді-2013 році. Просить
рішення суду скасувати і прийняти нове,
яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України,
справу розглянуто у порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Відповідно до підпункту третього
пункту четвертого Положення про Фонд
соціального захисту інвалідів
(затверджене постановою Кабінету
Міністрів України № 1434 від 26 вересня 2002
року), Фонд соціального захисту
інвалідів як урядовий орган державного
управління (та його територіальні
відділення) відповідно до покладених
на нього завдань здійснює контроль за
своєчасним перерахуванням сум
штрафних санкцій, що надходять від
підприємств, установ і організацій за
недодержання ними нормативів робочих
місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів.

За змістом статті 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21 березня 1991
року № 875-12 (надалі Закон України № 875),
саме Фонду соціального страхування
захисту інвалідів надано право на
стягнення санкцій за недодержання
законодавчо встановленого нормативу
робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів.

Статтею 19 зазначеного Закону
встановлено для підприємств, установ і
організацій нормативи робочих місць,
призначених для працевлаштування
інвалідів у розмірі 4 відсотків від
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 чоловік - у
кількості одного робочого місця.

Частиною першою статті 18 Закону
України № 875 передбачено, що
працевлаштування інвалідів
здійснюється органами Міністерства
праці України, Міністерства
соціального захисту населення України,
місцевими радами, громадськими
організаціями інвалідів.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
підприємства (об'єднання), установи і
організації незалежно від форми
власності і господарювання, де
кількість працюючих інвалідів менше,
ніж установлено нормативом,
передбаченим ч. 1 статті 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів штрафні санкції, сума яких
визначається у розмірі середньої
річної заробітної плати на
відповідному підприємстві (в
об'єднанні), в установі, організації за
кожне робоче місце, не зайняте
інвалідом.

Частиною 5 ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в України» встановлено, що
виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній згідно з
частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи, застосував
норми матеріального і процесуального
права, виходячи з наступного.

Як вбачається зі звіту про зайнятість
та працевлаштування інвалідів за 2013
рік, середньооблікова кількість
штатних працівників облікового складу
відповідача у 2013 році становила - 11
осіб; згідно ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» у відповідача в 2013
році повинно працювати 1 особа, з них на
підприємстві працевлаштовано - 0
інвалідів.

Закон України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
зобов'язує відповідача відповідно до
4-відсоткового нормативу створити
робочі місця для праці інвалідів і
інформувати центри зайнятості про
вільні робочі місця для інвалідів,
звітувати перед відділеннями Фонду
соціального захисту інвалідів про їх
працевлаштування, а органи
працевлаштування - підібрати робоче
місце і працевлаштувати інваліда.

Таким чином, на підприємство хоча і не
покладається обов'язок
працевлаштовувати інвалідів, але
покладається обов'язок інформувати про
таку кількість створених робочих місць
органи працевлаштування інвалідів.
Наказом Державного комітету
статистики № 244 від 06.07.1998 року
затверджена форма статистичної
звітності № 3-ПН "Звіт про наявність
вільних робочих місць (вакантних
посад)", яка подається підприємствами,
установами та організаціями щомісячно
на адресу державної служби зайнятості.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач вживав заходи, передбачені
чинним законодавством, по забезпеченню
працевлаштування інвалідів, тому на
нього не може бути покладена
відповідальність за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування й відсутність
інвалідів, які бажають
працевлаштуватися.

Про наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів
роботодавці повідомляють
територіальні відділення Фонду
соціального захисту інвалідів згідно з
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України "Про
затвердження форми звітності N 10-ПІ
(річна) "Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів" та
Інструкцію щодо заповнення форми
звітності N 10-ПІ (річна) "Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів" від 10.02.2007 N 42 щороку до 1
березня, наступного після звітного
періоду, подається або надсилається
рекомендованим листом за місцем їх
державної реєстрації відділенню Фонду.

Водночас, про наявність вакантних
місць роботодавці повинні повідомляти
центри зайнятості, направляючи
звітність у формі N 3-ПН згідно з наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 19.12.2005 року N 420.

Судом першої та апеляційної інстанції
встановлено, що звіти про наявність
вільних робочих місць за 2013 рік форми №
3-ПН надавалися відповідачем до
Слов'яносербського районного центру
зайнятості протягом 2013 року. Листом
Слов'яносербського районного центру
зайнятості від 07.04.2014 р. № 26/03-628
підтверджено наявність звітів
підприємства за формою № 3-ПН. Також у
листі зазначено, що протягом 2013 року до
відповідача направлення для
працевлаштування інвалідів центром
зайнятості не видавались, оскільки, за
місцем розташування підприємства осіб
з обмеженими фізичними можливостями не
зареєстровано (а.с. 37).

Крім того, відповідачем до Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
направлено звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
за формою № 10 - ПІ, який отримано
позивачем 12.02.2014 року /а.с. 6/.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
відповідач виконав всі вимоги
вищезазначених норм законодавства, а
саме створив робочі місця для
працевлаштування інвалідів, протягом
2013 року інформував центр зайнятості
про наявність вакантних місць для
працевлаштування інвалідів, що
підтверджується звітами форми 3-ПН.

Заявлені до стягнення санкції є
адміністративно-господарськими,
відтак на них розповсюджуються
загальні засади відповідальності
учасників господарських відносин,
визначені у статтях 216-218, 238, 241
Господарського кодексу України,
системний аналіз яких свідчить про
підставу сплати за наявності складу
правопорушення, склад якого, у межах
спірних правовідносин позивачем не
доведено.

З огляду на зазначене, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Підстав для задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2014
р. у справі № 812/2861/14 - залишити без
змін.

Ухвала апеляційної інстанції за
наслідками розгляду у письмовому
провадженні набирає законної сили
через п'ять днів після направлення їх
копій особам, які беруть участь у
справі, і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Ухвала апеляційної інстанції за
наслідками розгляду у письмовому
провадженні набирає законної сили
через п'ять днів після направлення їх
копій особам, які беруть участь у
справі, і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Колегія суддів
С.В. Жаботинська

О.П. Лях

О.А. Нікулін