Справа № 2а-15464/12/2670
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

16 червня 2014 року м. Київ
В/800/2302/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії:

Суддів
Рецебуринського Ю.Й. - доповідача,

Бутенка В.І.,

Кобилянського М.Г.,

Ліпського Д.В.,

Іваненко Я.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_5 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 17
квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до Головного управління
житлового забезпечення виконавчого
органу Київської міської ради,
Київської міської державної
адміністрації, Святошинської районної
у м. Києві державної адміністрації,
Святошинського районного суду м. Києва,
треті особи - Оболонська районна в м.
Києві державна адміністрація, Державна
судова адміністрація України,
Територіальне управління Державної
судової адміністрації України у м.
Києві, Державне казначейство України,
про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернулась
до Верховного Суду України через Вищий
адміністративний суд України із заявою
про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 17
квітня 2014 року у даній справі.

Ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 22 травня 2014 року
ОСОБА_5 повідомлено про недоліки її
заяви про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 17
квітня 2014 року та надано строк для їх
усунення до 16 червня 2014 року.

Заявнику необхідно було доплатити
судовий збір у належному розмірі.

5 червня 2014 року позивач надіслала до
Вищого адміністративного суду України
квитанцію від 3 червня 2014 року №ПН1687.

Відповідно до статті 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень
подається до Верховного Суду України
через Вищий адміністративний суд
України, який за змістом статей 239-2 і 240
Кодексу адміністративного судочинства
України перевіряє відповідність заяви
вимогам цього Кодексу та вирішує
питання про допуск справи до
провадження.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України заява про перегляд
судових рішень в адміністративних
справах може бути подана з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

В заяві ОСОБА_5 вказує на неоднакове
застосування Вищим адміністративним
судом України одних і тих самих норм
права у подібних правовідносинах, а
саме: частини сьомої статті 44 Закону
України «Про статус суддів» від 15
грудня 1992 року №2862-ХІІ (далі - Закон
№2862-ХІІ).

На обґрунтування заяви додано
копії постанов Вищого
адміністративного

суду України від 29 січня 2013 року
(№К/9991/66193/12), від 20 листопада 2012 року
(К-12155/10), які, на думку заявника,
підтверджують неоднакове застосування
касаційним судом одних і тих самих норм
права у подібних відносинах.

В пункті 4 постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 13 грудня 2010 року №2 «Про судову
практику застосування статей 235-240
Кодексу адміністративного судочинства
України» роз'яснено, що ухвалення
різних за змістом судових рішень
матиме місце в разі, коли суд (суди)
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за тотожних предмета
спору, підстав позову та за аналогічних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

Проаналізувавши додані до заяви
судові рішення Вищого
адміністративного суду України,
колегія суддів приходить до наступних
висновків.

В ухвалі Вищого адміністративного
суду України від 17 квітня 2014 року
(№К/800/23982/13), суд касаційної інстанції
погодився з рішеннями судів попередніх
інстанцій про відмову в задоволенні
позову з огляду на те, що у зв'язку
набранням 30 липня 2010 року чинності
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» від 7 липня 2010 року
№2453-VI, відповідно до пункту 1 частини 2
Прикінцевих положень якого визнано
такими, що втратили чинність Закон
України «Про статус суддів», крім
статті 43, частин п'ятої - тринадцятої
статті 44, які втрачають чинність з 1
січня 2011 року, та частини
першої-четвертої статті 44, які
втрачають чинність з 1 січня 2012 року.
Крім того, постанова Кабінету
Міністрів України «Про внесення змін
до актів Кабінету Міністрів України з
питань діяльності судів та визнання
такими, що втратили чинність деяких
актів Кабінету Міністрів України» від 1
грудня 2010 року №1097 втратила чинність
постанова Кабінету Міністрів України
від 3 серпня 2005 року №707, якою було
затверджено Порядок забезпечення
житлом суддів апеляційних та місцевих
судів (далі - Порядок №707). Отже, на час
звернення позивача до суду та
вирішення справ по суті вони не діяли.

Так, в постановах Вищого
адміністративного суду України від 29
січня 2013 року (№К/9991/66193/12), від 20
листопада 2012 року (К-12155/10), якими
скасовано рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалено нове
про задоволення позову, суд касаційної
інстанції виходив з того, що на час
звернення позивачів до суду та
вирішення справи по суті (у вересні 2009
та у вересні 2008 року відповідно), діяли
норми частини сьомої статті 44 Закону
України «Про статус суддів» та пункти
2, 4 Порядку №707 відповідно до яких
обов'язок забезпечити житлом суддю,
який потребує поліпшення житлових
умов, покладений на місцеві органи
виконавчої влади за місцем роботи
судді, а дії ДСА та її територіальних
управлінь із забезпечення суддів
житлом є додатковими у разі
невирішення цього питання органом
місцевої виконавчої влади.

Колегія суддів враховує, що зміст
правовідносин з метою з'ясування їх
подібності в різних рішеннях суду
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.
Аналіз наведених рішень касаційного
суду та доданих до заяви копій
постанов Вищого адміністративного
суду України від 20 листопада 2012 року,
від 29 січня 2013 року, не дає підстав
вважати, що суд касаційної інстанції
неоднаково застосував норми
матеріального права, які регулюють
подібні правовідносини.

Отже, наданими судовими
рішеннями не підтверджено
неоднакове

застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права (частини сьомої
статті 44 Закону України «Про статус
суддів»).

Таким чином, судові рішення у
справах, що порівнюються, ухвалені
судом касаційної інстанції за
різних обставин, що унеможливлює
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 17 квітня 2014 року з підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Керуючись статтями 236-240
Кодексу адміністративного
судочинства

України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити в допуску до
провадження Верховного Суду України
справи за позовом ОСОБА_5 до Головного
управління житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради, Київської міської державної
адміністрації, Святошинської районної
у м. Києві державної адміністрації,
Святошинського районного суду м. Києва,
треті особи - Оболонська районна в м.
Києві державна адміністрація, Державна
судова адміністрація України,
Територіальне управління Державної
судової адміністрації України у м.
Києві, Державне казначейство України,
про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії для перегляду Верховним
Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 17
квітня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Й. Рецебуринський

Судді
В.І. Бутенко

М.Г. Кобилянський

Д.В. Ліпський

Я.Л. Іваненко