Справа № 821/1662/13-а
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/1662/13-а

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Дубровна В.А.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Милосердного М.М.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Орлик Л.Л.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м. Херсоні Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 25
лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у м.
Херсоні Державної податкової
адміністрації України про визнання
протиправним, скасування податкового
повідомлення-рішення та першої
податкової вимоги,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Херсоні Державної податкової
адміністрації України (у теперішній
час Державна податкова інспекція у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області (далі
ДПІ у м. Херсоні) про визнання нечинними
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 28 жовтня 2010
року №/0 щодо визначення
податкового зобов'язання за платежем:
податок з доходів фізичних осіб від
продажу рухомого майна та надання
рухомого майна в оренду на загальну
суму 8 841, 60 грн. та першу податкову
вимогу від 22 грудня 2010 року №1/46.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка
вказувала, що відповідач дійшов
помилкових висновків про порушення
позивачкою вимог Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб", яке
полягало у несплаті останньою цього
податку в сумі 8 841 грн. з доходу (58 944
грн.) від продажу автомобіля, оскільки
доходу в такому розмірі вона не
отримувала, автомобіль був проданий
через товарну біржу за 100 грн.

Відповідач позов не визнав, вказуючи,
що вартість проданого автомобіля
становить 58 944 грн., що підтверджується
експертною оцінкою, тому, з отриманого
доходу позивачка повинна сплатити
податок в розмірі 15%, як це передбачено
Законом України "Про податок з доходів
фізичних осіб".

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2014
року адміністративний позов
задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення від 28
жовтня 2010 року №/0 про визначення
податкового зобов'язання за платежем:
податок з доходів фізичних осіб від
продажу рухомого майна та надання
рухомого майна в оренду на загальну
суму 8 841, 60 грн.

Визнано протиправною та скасовано
першу податкову вимогу від 22 грудня 2010
року №1/46.

В апеляційній скарзі ДПІ у м. Херсоні
ставиться питання про скасування
судового рішення в зв'язку з тим, що
воно постановлено з порушенням норм
матеріального права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги ДПІ у м. Херсоні,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Спірне податкове повідомлення -
рішення №/0 від 28 жовтня 2010 року
було прийнято на підставі акта
№1162/17-1/НОМЕР_1 від 25 жовтня 2010 року "Про
результати позапланової невиїзної
перевірки фізичної особи ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 січня 2009
року по 31 грудня 2009 року".

Перевіркою встановлені порушення
п.п.4.2.6 п.4.2 ст. 4, п.п.8.2.1 п.8.2 ст. 8 п.12.1 ст. 12
Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб".

Згідно акту перевірки, за даними
відділу реєстраційно-екзаменаційної
роботи УДАІ УМВС України 05 серпня 2009
року позивачем було знято з обліку
транспортний засіб для його
реалізації, а саме автомобіль марки KIA
CERATO, номер кузова НОМЕР_2, який в
подальшому був перереєстрований на
покупця ОСОБА_4 на підставі договору
купівлі - продажу транспортного засобу
від 05 серпня 2009 року №929045, укладеного
через товарну біржу УТБ.

Згідно звіту про незалежну експертну
оцінку автомобіля та квитанції від 05
серпня 2009 року на суму 1 768, 32 грн. щодо
сплати до Пенсійного фонду України
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 3% від вартості
легкового автомобіля, ринкова вартість
автомобіля складає 58 944 грн.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що податковим органом
не доведено отримання позивачем доходу
більшого, ніж визначено у вказаному
біржовому договорі, а тому оскаржуване
податкове повідомлення - рішення
підлягає скасуванню, і як наслідок,
підлягає скасуванню пред'явлена
оскаржувана податкова вимога.

Судова колегія не погоджується з цими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 67 Конституції України
- кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених Законом.

Законодавством покладено на органи
податкової служби функції зі
здійснення контролю за своєчасністю,
достовірністю, повнотою нарахування та
сплати податків та зборів; надано їм
право проводити перевірки фактів
приховування і заниження сум податків
та зборів (обов'язкових платежів),
визначати податкові зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання цих функцій та реалізацію
своїх прав апелянт перевірив
своєчасність, достовірність і повноту
сплати позивачем податку з доходу, який
він отримав від продажу автомобіля.

В ході цієї перевірки було виявлено, що
ціна договору купівлі-продажу
автомобіля складає 100 грн.; в порушення
норм Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб" (який регулював
спірні правовідносини на час їх
виникнення), декларацію про доходи
позивачем не подано, податок з доходів
фізичних осіб не сплачено.

Статтями 1, 7 Закону України "Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні",
передбачено, що положення цього Закону
поширюються на правовідносини, які
виникають у процесі здійснення оцінки
майна, яка є обов'язковою й у випадку
оподаткування майна згідно з Законом.

Спільним Наказом Міністерства юстиції
України та Фонду державного майна
України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092
затверджено "Методику товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів" з метою її
застосування, зокрема, для визначення
ринкової вартості колісних
транспортних засобів у разі відчуження
та для визначення їх вартості у складі
майна фізичних осіб для його
декларування (п.п.1.2, 1.4 Методики).

На підставі вищенаведених норм
законодавства була проведена
експертна оцінка автомобіля, якою
встановлено, що вартість автомобіля
складає 58 944 грн.

Керуючись експертною оцінкою, апелянт
розрахував позивачу податкове
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб.

Таким чином, апелянт діяв в межах своїх
повноважень, відповідно до Закону та
обґрунтовано, у зв'язку з чим, не має
підстав для скасування оскарженого
рішення, що помилково не було
встановлено судом першої інстанції.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що для покупця (відповідно до ст.ст. 1, 2
Закону України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування")
об'єктом оподаткування була ринкова
вартість автомобіля, а не вартість за
договором купівлі-продажу, проте,
незважаючи на цю обставину, суд першої
інстанції необґрунтовано вважав, що
для продавця об'єктом оподаткування
має бути вартість за договором
купівлі-продажу (яка майже в 600 раз
менше ринкової вартості автомобіля).

Крім того, судова колегія акцентує
увагу на наступному.

Пунктом 1.2 ст. 1 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб",
встановлено, що з метою оподаткування
до доходів платника податку
включається звичайна вартість майна,
яке передається платником податку за
довіреністю іншій особі, якщо умови
такої довіреності передбачають право
такої іншої особи продати таке майно
або відчужити його в інший спосіб, крім
такої передачі між членами подружжя у
межах спільної часткової або спільної
сумісної власності.

Якщо повірений повертає кошти,
отримані внаслідок такого продажу
(відчуження) довірителю у майбутньому,
то:

- сума таких коштів не включається
до складу загального місячного або
річного оподатковуваного доходу
повіреного;

- позитивна різниця між сумою
таких коштів та звичайною вартістю
майна, переданого за довіреністю,
включається до складу загального
оподатковуваного доходу довірителя
відповідного звітного податкового
періоду.

Таким чином, у випадку відчуження
позивачем автомобіля громадянину
ОСОБА_5 за довіреністю, яка передбачає
його право на продаж автомобіля у
майбутньому, він мав би сплатити
податок, виходячи із звичайної
вартості автомобіля - 58 944 грн.,
незважаючи на те, що така довіреність
не вказує на отримання позивачем
доходу у цьому розмірі (та взагалі
будь-якого доходу), а також, незалежно
від того поверне їй чи ні ОСОБА_5 кошти,
отримані ним за договором
купівлі-продажу автомобіля (у випадку
його укладання в майбутньому) та
незалежно від ціни цього договору.

Тобто, Закон передбачає сплату податку
із звичайної ціни майна й у випадку,
коли платник фактично не отримав
доходу від відчуження майна, а лише
може його отримати у майбутньому
навіть й у меншому розмірі ніж звичайна
ціна.

Відповідно, з аналогії права слідує, що
у випадку укладання позивачем договору
купівлі-продажу, який, на відміну від
довіреності, вказує на безпосереднє
отримання доходу, позивач повинен
сплатити доход, розрахований на
підставі звичайної вартості
автомобіля, а не на підставі ціни
договору-купівлі продажу (якщо вона є
нижчою ніж звичайна ціна).

Стосовно правомірності винесеної
першої податкової вимоги від 22 грудня
2010 року №1/46 судова колегія зазначає
наступне.

Відповідно до пп.6.2.1 п.6.2 ст. 6 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" у разі коли платник податків
не сплачує узгоджену суму податкового
зобов'язання в установлені строки,
податковий орган надсилає такому
платнику податків податкові вимоги.

Підпунктом 6.2.3 п.6.2 ст. 6 цього Закону
передбачено, що перша податкова вимога
надсилається не раніше першого
робочого дня після закінчення
граничного строку сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи,
податкове повідомлення - рішення від 28
жовтня 2010 року №/0 було направлено
позивачу поштою та отримано ним
особисто 06 листопада 2010 року. Станом на
17 листопада 2010 року сума податкового
боргу за узгодженими податковими
зобов'язаннями не була сплачена
позивачем, на підставі чого була
сформована перша податкова вимога №1/46
від 22 грудня 2010 року.

Таким чином, перша податкова вимога
була сформована податковою інспекцією
правомірно.

За таких обставин, судова колегія
доходить висновку про
необґрунтованість позовних вимог
ОСОБА_2 до ДПІ у м. Херсоні і, відповідно,
необхідність відмови в їх задоволенні.

Враховуючи, що судом першої інстанції
порушені норми матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, а також, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, судова
колегія, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 202 КАС
України вважає необхідним, скасовуючи
постанову суду першої інстанції,
прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.3 ч.1 ст. 198; п.п.3, 4
ч.1 ст. 202; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС
України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області задовольнити.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2014
року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
відмовити ОСОБА_2 в задоволенні
адміністративного позову про визнання
нечинними та скасування:

- податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м.
Херсоні Державної податкової
адміністрації України від 28 жовтня 2010
року №/0 щодо визначення
податкового зобов'язання на загальну
суму 8 841, 60 грн.;

- першої податкової вимоги
Державної податкової інспекції у м.
Херсоні Державної податкової
адміністрації України від 22 грудня 2010
року №1/46 відносно ОСОБА_2.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови в повному обсязі.

Повний текст судового рішення
виготовлений 05 травня 2014 року.

Головуючий:

Суддя:

Суддя: