Справа № 805/5709/14
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 р.
Справа № 805/5709/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Христофорова А.Б., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
місті Харцизьку Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання України в м.
Харцизьку про стягнення витрат по
виплаті допомоги на поховання на суму
705,51 гривень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Управління Пенсійного фонду
України в місті Харцизьку Донецької
області, звернулось до суду з позовною
заявою до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України в м. Харцизьку про
стягнення витрат по виплаті допомоги
на поховання на суму 705,51 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідно до ст.
21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-XIV
(надалі - Закон № 1105) на органи Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків покладено обов'язки по
своєчасному та повному відшкодуванню
шкоди, заподіяної застрахованій особі
внаслідок ушкодження її здоров'я або в
разі смерті, виплачуючи їй особам, які
перебували на її утриманні, пенсію по
інвалідності (у зв'язку з втратою
годувальника) внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

На підставі наведеного позивачем
направлені відповідачу акти
щомісячної звірки відносно допомоги на
поховання за лютий 2014 року на суму 403,14
гривень, за березень 2014 року на суму 302,37
гривень, однак відповідач відмовився
прийняти до відшкодування сплачену
позивачем допомогу, в зв'язку з чим
позивач просив суд стягнути зазначену
суму заборгованості в судовому
порядку.

Сторони до суду не з'явилися, були
повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд
під час судового розгляду
адміністративної справи здійснює
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу. У разі неявки у
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Частиною 6 ст. 128 КАС України
встановлено, що якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що позов не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Управлінням Пенсійного фонду України у
м. Харцизьку Донецької області до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Харцизьку
направлені акти щомісячної звірки
витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (а.с. 4,6).

Вказані акти виставлені позивачем за
період лютий-березень 2014 року

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем по вказаним актам не
визнані та не відшкодовані органу
Пенсійного фонду витрати на виплату
допомоги на поховання по громадянам:
ОСОБА_1, за лютий 2014 року на суму 403,14
гривень, ОСОБА_2 за березень 2014 року на
суму 302,37 грн. та складено акти
розбіжності.

Згідно актів розбіжностей, позивач не
визнає спірні витрати, оскільки вважає,
що смерть потерпілих не пов'язана із
страховим випадком державного
соціального страхування.

Статтею 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» № 1105-XIV від 23.09.1999 року
визначені соціальні послуги та
виплати, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом. Так, у разі
настання страхового випадку Фонд у
встановленому законом порядку повинен,
зокрема, своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачувати відповідні кошти йому або
особам, які перебували на його
утриманні; організовувати поховання
померлого, відшкодовувати вартість
пов'язаних з цим ритуальних послуг
відповідно до місцевих умов.

Відповідно до частини восьмої ст. 34
Закону № 1105-XIV у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку або
професійного захворювання витрати на
його поховання несе Фонд згідно з
порядком, визначеним Кабінетом
Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 11.07.2001 року № 826,
регулює питання відшкодування Фондом
таких витрат страхувальнику або сім'ї
застрахованого, чи іншій особі, яка
здійснювала поховання потерпілого, на
організацію поховання та пов'язаних з
цим ритуальних послуг. Витрати на
поховання провадяться у разі смерті
потерпілого, що настала за обставин, за
яких настає страховий випадок
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, перелік яких наведено
Кабінетом Міністрів України (п. 2 цього
Порядку).

Згідно з абз. 2 ч. 9 ст. 34 Закону № 1105-XIV у
разі смерті потерпілого, який
одержував страхові виплати і не
працював, розмір відшкодування шкоди
особам, зазначеним у ст. 33 цього Закону,
визначається виходячи із суми
щомісячних страхових виплат і пенсії,
які одержував потерпілий на день його
смерті, з відповідним коригуванням
щомісячних страхових виплат згідно із
ст. 29 цього Закону. Причинний зв'язок
смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Виходячи із системного аналізу та
правового змісту положень ст.21, ч.8, ч.9
ст.34 Закону №1105, Інструкції про
встановлення причинного зв'язку смерті
з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом,
затвердженої Наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 15.11.2005,
«Порядку встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеню втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким заподіяно ушкодження
здоров'я, пов'язаного з виконанням
трудових обов'язків» затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров я
України від 22.11.1995 року №212,
зареєстрованого в Мінюсті України
22.03.1996 р. №136/1161, єдиною можливою умовою
для відшкодування відповідачем на
користь позивача здійснених ним витрат
на поховання, виплату та доставку
пенсії по особам, яким здійснені такі
виплати, є наявність висновків (акт)
відповідних медичних закладів, якими
встановлений причинний зв'язок між
смертю потерпілого (інваліда) з
профзахворюванням (отруєнням) або
трудовим каліцтвом отриманого раніше.

В матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження того, що смерть осіб
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, пов'язана з
профзахворюванням або трудовим
каліцтвом, яке було отримано ним
раніше, відповідно до якого він був
визнаний інвалідом.

Недоведеність вимог позивачем
обставин, які за законом повинні бути
підтвердженні певними засобами
доказування, які не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, безпосередньо
відсутність висновків МСЕК або інших
відповідних медичних закладів щодо
встановлення причинного зв'язку із
смертю, з урахуванням ч.4 ст.70, ч.1 ст.71
КАС України, унеможливлює задоволення
вимог. Відповідач правомірно не
відшкодувало вказані суми витрат,
оскільки у вказаних випадках
причинно-слідчий зв'язок між отриманим
професійним захворюванням або
каліцтвом на підприємстві та смертю
особи, позивачем не підтверджений
висновками МСЕК.

Вказаний висновок суду узгоджується з
правовою позицією Верховного Суду
України, що відображена в постанові від
30.10.2012р. № 21-228а12, згідно якої Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

На підставі наведеного, суд вважає
позовні вимоги необґрунтованими та
вбачає відсутність підстав для
задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

П О С Т А Н О
В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Управління Пенсійного фонду
України в місті Харцизьку Донецької
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України в м. Харцизьку про
стягнення витрат по виплаті допомоги
на поховання на суму 705,51 гривень, -
відмовити повністю.

Постанова ухвалена в нарадчій кімнаті
в порядку письмового провадження 26
травня 2014 року.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Христофоров А.Б.