Справа № 0670/131/11
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. м. Київ
К/800/39013/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 04 липня 2013 року у справі № 0670/131/11 за
позовом ОСОБА_4 до Комунального
підприємства "Житомирське обласне
міжміське бюро технічної
інвентаризації" Житомирської обласної
ради, третя особа: ОСОБА_5 про визнання
дій протиправними та скасування
державної реєстрації,-

в с т а н о в и л а:

В січні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до КП «Житомирське
обласне міжміське бюро технічної
інвентаризації» про визнання дій
протиправними щодо перереєстрації
права власності на 1/2 частину житлового
будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 з
ОСОБА_4 на ОСОБА_5.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач, порушуючи вимоги
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, яке затверджено наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
року за № 7/5 (далі - Тимчасове
положення), незаконно та без належних
на те правових підстав здійснив
перереєстрацію вказаного вище
нерухомого майна , чим грубо порушуючи
права Позивача залишив його без
частини будинку, яка належить йому на
праві власності.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 04 липня 2013
року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, позивач звернувся
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, рішенням
судової колегії в цивільних справах
Житомирського обласного суду від 22
грудня 1987 року стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 за належну йому на праві
особистої власності 1/2 частини будинку
АДРЕСА_1 грошову компенсацію в сумі 4722,29
грн., а також судові витрати в сумі 283, 37
крб. Вказане судове рішення набрало
чинності та по ньому видані виконавчі
листи.

Також, ухвалою судової колегії в
цивільних справах Житомирського
обласного суду від 08 вересня 1995 року
роз'яснено ОСОБА_5 судове рішення
судової колегії в цивільних справах
Житомирського обласного суду від 22
грудня 1987 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ будинку, за
ОСОБА_5: визнано ОСОБА_5 власником
цілого жилого будинку АДРЕСА_1.
Вказаний будинок в серпні 1997 року
ОСОБА_5 був відчужений.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився і суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що відповідач при перереєстрації прав
власності на 1/2 частини жилого будинку,
що знаходиться в АДРЕСА_1 з ОСОБА_4 на
ОСОБА_5 діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної
власності, творчої діяльності. Право
приватної власності набувається в
порядку, визначеному законом. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість і правочинів щодо
нерухомості є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Повноваження державного реєстратора
визначені статтею 9 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»,
відповідно до якої державний
реєстратор, зокрема, встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно, приймає
рішення про державну реєстрацію прав,
відмову в такій реєстрації, її
зупинення, про державну реєстрацію
обтяжень, про скасування запису,
погашення запису та внесення змін до
записів у Державному реєстрі прав та
здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 24 Закону у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо: заявлене право, обтяження не
підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону; об'єкт
нерухомого майна або більша його
частина розміщені на території іншого
органу державної реєстрації прав; із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень звернулася неналежна
особа; подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; заявлене право вже
зареєстровано.

Аналогічні приписи викладені в
Тимчасовому положенні про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
року № 7/5 (далі - Тимчасове положення)..

Тимчасовим положенням визначено зміст
дій реєстратора при встановленні
відповідності заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутності суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на об'єкти, права щодо яких
підлягають державній реєстрації.

При цьому, відповідно до п. 3.8.
Тимчасового положення державній
реєстрації підлягають виключно
заявлені права за умови їх
відповідності законодавству і поданим
документам. Реєстратору БТІ
забороняється тлумачити права або
самостійно вносити зміни до відомостей
про заявлені права.

Відповідно до п.1.4. Тимчасового
положення компетенцією відповідача є
виключно державна реєстрація прав
власності на нерухоме майно, тобто
внесення запису до Реєстру прав
власності на нерухоме майно у зв'язку з
виникненням, існуванням або
припиненням права власності на
нерухоме майно на підставі
правовстановлюючих документів.

Перелік правовстановлюючих документів
передбачений Додатком 1 до
вищезазначеного Тимчасового
положення, п.10 якого, передбачено, що
правовстановлюючим документом,
зокрема, є рішення судів про визнання
права власності на об'єкти нерухомого
майна, про встановлення факту права
власності на об'єкти нерухомого майна.

Згідно з роз'ясненнями Міністерства
юстиції України № 19-32/30 від 22.06.2007 р.
«Щодо надання роз'яснення стосовно
рішень судів, на підставі яких
проводиться реєстрація прав власності
на об'єкти нерухомого майна» визначено,
що Конституцією України встановлено,
що судові рішення, які набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України, рішення суду, які набрали
законної сили, є обов'язковими для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України.

Матеріали справи містять:

- судові рішення, на підставі яких за
ОСОБА_5 зареєстровано право власності
на цілий житловий будинок АДРЕСА_1;

- договір дарування (№НБ 0537839 від 20.08.1997
року), відповідно до якого ОСОБА_5
подарував ОСОБА_7 житловий будинок
АДРЕСА_1.

Згідно з приписами ст.13 Конституції
України та ст.321 ЦК України право
власності є непорушним.

Стаття 19 Конституції України
зобов'язує органи державної влади
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України

Отже, право власності на спірне
нерухоме майно (1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_1) підлягає державній
реєстрації і право власності третьої
особи ОСОБА_5 на це майно виникає з
моменту його державної реєстрації,
орган, який компетентний здійснювати
державну реєстрацію права власності у
даному випадку є відповідач у справі, в
зазначені вище судові рішення, які
прийнято відповідно до Цивільного
кодексу України, у даному випадку є
правовстановлюючими документами, які
повинні надаватись для здійснення
державної реєстрації права власності
на 1/2 частину спірного об'єкту
нерухомого майна та є підставою для
реєстрації права власності за ОСОБА_5.

Таким чином, суди першої та апеляційної
інстанції дійшли вірного висновку, що
відповідач на законних підставах
здійснив перереєстрацію 1/2 частину
вказаного будинку за ОСОБА_5, а тому
вимоги позивача щодо визнання дій
неправомірними та скасування
державної реєстрації є
необґрунтованими.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 04 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша