Справа № 808/2087/14
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2014-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року /13:01/ Справа №
808/2087/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Нестеренко Л.О., при
секретарі Чорній В.С., за участю
представника позивача Волтера О.В.,
представника відповідача Персидської
Т.О., представника третьої особи
Мостової І.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу

за заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Техенергохім»

до Ленінського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Запоріжжя.

про скасування постанов від 03.03.2014 № ВП
42276911, від 05.03.2014 № ВП 42276911,

ВСТАНОВИВ:

21.03.2014 Товариство з обмеженою
відповідальністю "Техенергохім" (далі -
ТОВ «Техенергохім», позивач)
звернулося до Запорізького окружного
адміністративного суду із позовною
заявою до Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції, за участю третьої особи
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Запоріжжя (далі -
УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя,
третя особа) про скасування постанов
від 03.03.2014 № ВП 42276911, від 05.03.2014 № ВП
42276911.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив (із врухуванням зміненого
адміністративного позову), що всупереч
положенням Закону України «Про
виконавче провадження», відповідачем
протиправно винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження на
підставі рішення від 06.05.2011 № 137
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Запоріжжя, яке не
відповідає вимогам, що встановлені
законом стосовно виконавчих
документів. Так, 18.03.2014 позивач дізнався
про відкриття виконавчого провадження,
отримавши постанову ВДВС від 03.03.2014.
Постанову було видано на виконання
рішення УПФУ в Ленінському районі м.
Запоріжжя № 137. Але, згідно зі ст. 25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
рішення територіального органу
Пенсійного фонду про застосування
штрафів, передбачених частинами 11 і 12
цієї статті, було виконавчим
документом до 2013 року. Та вказана норма
була змінена Законом № 406-VII від 04.07.2013,
адже рішення територіальних органів
Пенсійного фонду позбавлені статусу
виконавчого документа. Відтак,
виконавчими документами є тільки
рішення органів доходів і зборів, до
числа яких органи пенсійного фонду не
належать. Тобто станом на день
відкриття виконавчого провадження
рішення Пенсійного фонду не було вже
виконавчим документом. Також, дане
рішення не містить дати набрання
чинності та не містить строку
пред'явлення до виконання.

Позивач зазначає, що саме 27.03.2014
дізнався про арешт всього рухомого
майна підприємства та заборону його
відчуження, внаслідок отримання витягу
з Державного реєстру обтяжень рухомого
майна від 05.03.2014. Вказує, що відповідно
до ч.4 ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження» копії
постанови державного виконавця про
арешт коштів чи майна боржника
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня після її винесення
боржнику. Отже, всупереч вимогам ч.4 ст.
57 цього Закону ТОВ «Техенергохім» не
отримувало копію постанови державного
виконавця про арешт майна та
оголошення заборони на його відчуження
від 05.03.2014 за № 42276911. Тому, оскаржувані
постанови винесені з порушеннями
Закону і є протиправними.

Представник позивача в судовому
засіданні дав аналогічні викладеним у
позовній заяві пояснення, позовні
вимоги підтримав та просив суд
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнав, надав
письмові заперечення до матеріалів
справи. Як вбачається із заперечень,
відповідач свою позицію пояснює тим, що
рішення від 06.05.2011 № 137 Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя містить дату
набрання чинності рішення - 07.11.2013, та
строк пред'явлення до виконання - 08.11.2014.

Крім того, згідно із ч.15 ст. 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», рішення УПФУ є
виконавчим документом (абзац перший
частини 15 ст.25 із змінами, внесеними
згідно із Законом № 406-VII від 04.07.2013
року). Але рішення третьою особою було
прийнято 06.05.2011 року за № 137, а саме - до
прийняття цих змін. Дане рішення,
видане третьою особою, містить дату
набрання чинності - 07.11.2013, та строк
пред'явлення до виконання - 08.11.2014. Отже,
це рішення відповідає усім вимогам
виконавчого документа у відповідності
ст. 18 Закону України «Про виконавче
провадження».

Також, 03.03.2014 старшим державним
виконавцем було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження та
направлено сторонам виконавчого
провадження за вих. № 5293 від 04.03.2014 та
надано строк до 09.03.2014 для
добровільного виконання та присвоєно
№ 42276911. Так, в заяві про відкриття
виконавчого провадження стягувач
просить накласти арешт на майно ТОВ
«Техенергохім та оголосити заборону
його відчуження на підставі ст. ст. 25, 57
Закону України «Про виконавче
провадження».

При цьому, 05.03.2014 державним виконавцем
було винесено постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження та направлено
боржнику простою кореспонденцією за
вих. № 5645 від 24.03.2014. На підставі цієї
постанови до Державного реєстру
обтяжень рухомого майна було внесено
реєстраційний запис. Зазначив, що у
державного виконавця відсутні
повноваження щодо встановлення
правомірності рішення або моменту
набуття ним законної сили. А тому,
відповідач вважає позовні вимоги
необґрунтованими та просить суд
відмовити у їх задоволенні в повному
обсязі.

Представник третьої особи також
вважає, що позовні вимоги є
необґрунтованими та просить суд
відмовити у їх задоволенні в повному
обсязі.

Розглянувши подані документи і
матеріали, вислухавши думку сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, враховуючи принципи рівності
сторін, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають, з
огляду на наступне.

Як встановлено судом, Управлінням
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя на підставі пункту 2
частини 11 статті 25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування до ТОВ
«Техенергохім» застосовано штраф у
загальному розмірі 9815, 56 грн. та
нараховано пеню у розмірі 2050, 65 грн.

Як вбачається із матеріалів справи,
27.02.2014 за вх. № 3027 до Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції на виконання надійшов
виконавчий документ: рішення від 06.05.2011
№ 137 про стягнення з позивача на
користь третьої особи загальної
заборгованості у розмірі 11 866, 21 грн.
разом із заявою про відкриття
виконавчого провадження.

Так, відповідно до ч.15 ст. 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» рішення УПФУ
являється виконавчим документом. Варто
зазначити, що з цього питання були
внесені зміни: (абзац перший частини 15
ст.25 із змінами, внесені на підставі
Закону № 406-VII від 04.07.2013 року) за якими
рішення територіальних органів
Пенсійного фонду позбавлені статусу
виконавчого документа. Але суд звертає
увагу, що рішення третьої особи було
прийнято 06.05.2011, а саме до прийняття
вище вказаних змін.

Судом встановлено, що рішення від 06.05.2011
№ 137 третьої особи містить дату
набрання чинності рішення - 07.11.2013, та
строк пред'явлення до виконання 08.11.2014.

Отже, це рішення відповідає усім
вимогам виконавчого документа у
відповідності ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження».

Суд зазначає, оскільки виконавчий
документ, що надійшов від Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя, відповідав
вимогам, встановленим Законом України
«Про виконавче провадження», у
відповідача були відсутні юридичні та
фактичні обставини для відмови у
відкритті виконавчого провадження.

Так, 03.03.2014 старшим державним
виконавцем було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження та
направлено сторонам виконавчого
провадження за вих. № 5293 від 04.03.2014 та
надано строк до 09.03.2014 для
добровільного виконання та присвоєно
№ 42276911. В заяві про відкриття
виконавчого провадження стягувач
просить накласти арешт на майно ТОВ
«Техенергохім» та оголосити заборону
його відчуження на підставі ст. ст. 25, 57
Закону України «Про виконавче
провадження».

Крім того, 05.03.2014 державним виконавцем
було винесено постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження та направлено
боржнику простою кореспонденцією за
вих. № 5645 від 24.03.2014. На підставі цієї
постанови до Державного реєстру
обтяжень рухомого майна було внесено
реєстраційний запис. Зазначив, що у
державного виконавця відсутні
повноваження щодо встановлення
правомірності рішення або моменту
набуття ним законної сили.

Не погоджуючись із рішеннями
відповідача при винесенні постанов,
ТОВ «Техенергохім» звернулось до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначено Законом України
«Про виконавче провадження» від 21.04.1999
№ 606-XIV.

Так, частиною першою статті 2
зазначеного Закону передбачено, що
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно з приписами частини першої
статті 17 Закону України «Про виконавче
провадження», примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом. Такими документами, зокрема, є
рішення органів державної влади, якщо
їх виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу.

Відповідно до частини чотирнадцятої
статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (що діє з
урахуванням положень пункту 7 розділу
VIII "Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
08.07.2010 № 2464-VI), рішення органу
Пенсійного фонду про нарахування пені
або накладення штрафу, передбачених
частинами дев'ятою і десятою цієї
статті, є виконавчим документом.

У разі, якщо страхувальник, банк чи
організація, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, отримали рішення про
нарахування пені та накладення штрафу,
передбачених частинами дев'ятою і
десятою цієї статті, і не сплатили
зазначені в них суми фінансових
санкцій протягом десяти робочих днів, а
також не оскаржили це рішення чи не
повідомили у цей строк відповідний
виконавчий орган Пенсійного фонду про
його оскарження, воно передається для
виконання державній виконавчій службі
та страхувальнику.

Таким чином, у розумінні наведених вище
правових норм, рішення територіального
органу Пенсійного фонду України про
нарахування пені та/або накладення
штрафу є виконавчим документом, який
підлягає примусовому виконанню
державною виконавчою службою.

Відповідно до приписів пункту 1 частини
першої статті 19 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону, за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Частиною першою статті 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Згідно з приписами частини першої
статті 26 Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі: 1) пропуску
встановленого строку пред'явлення
документів до виконання; 2) неподання
виконавчого документа, зазначеного у
статті 17 цього Закону, та неподання
заяви про відкриття виконавчого
провадження у випадках, передбачених
цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі
якого видано виконавчий документ, не
набрало законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання; 4) пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення; 5)
якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; 6)
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону; 61) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури; 7) якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів; 8) наявності
інших передбачених законом обставин,
що виключають здійснення виконавчого
провадження.

Вимоги до виконавчого документа (його
обов`язкові реквізити) визначені
статтею 18 Закону України «Про
виконавче провадження». Так,
відповідно до пункту 5 частини першої
цієї статті, у виконавчому документі
зазначається дата набрання законної
(юридичної) сили рішенням.

В силу положень Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003 № 21-1, дата набрання чинності
рішенням заповнюється територіальним
органом Пенсійного фонду України при
направленні рішення до органу
державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 22 Закону України
«Про виконавче провадження», виконавчі
документи (крім посвідчень комісій по
трудових спорах, постанов судів у
справах про адміністративні
правопорушення та постанов органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення) можуть бути
пред'явлені до виконання протягом року,
якщо інше не передбачено законом.

При цьому, для виконавчих документів
(крім судових рішень та рішень комісій
у трудових спорах) наведений річний
строк встановлюється з наступного дня
після набрання ними юридичної сили,
якщо інше не передбачено законом.

Частиною першою статті 6 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Як встановлено судом у ході судового
розгляду справи, рішення Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя. від 06.05.2011 № 137
повністю відповідає положенням,
передбаченим Законом України «Про
виконавче провадження» для виконавчих
документів. Визначені статтею 26 цього
Закону обставини, що виключать
можливість прийняття органом
державної виконавчої служби вказаного
виконавчого документу до виконання,
відсутні.

Дії державного виконавця щодо
виконання рішення УПФУ про стягнення
штрафу з позивача відповідають вимогам
чинного законодавства.

Також, суд критично ставиться до
тверджень позивача, викладених у
позовній заяві, з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 5 ч.7 прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010р. № 2464
(далі Закон № 2464) стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Згідно абз. 6 ч.7 прикінцевих та
перехідних положень Закону 2464 на
період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не
настав, та відповідних штрафних
санкцій за фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування зберігаються
повноваження щодо контролю за
правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Згідно абз. 2 ч. 13 ст. 106 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №
1058-IV (Закону № 1058-IV) суми пені та
штрафів, передбачених частинами
дев'ятою і десятою цієї статті,
підлягають сплаті страхувальником,
банком чи організацією, яка здійснює
виплату і доставку пенсій, протягом
десяти робочих днів з дня одержання
відповідного рішення. При цьому в цей
же строк страхувальник, банк чи
організація, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, має право оскаржити
зазначене рішення до вищого органу
Пенсійного фонду або в судовому
порядку з одночасним обов'язковим
письмовим повідомленням про це
відповідного виконавчого органу
Пенсійного фонду, яким прийнято це
рішення.

Відповідно до абз. 1 ч. 14 Закону № 1058-IV
рішення органу Пенсійного фонду про
нарахування пені або накладення
штрафу, передбачених частинами
дев'ятою і десятою цієї статті, є
виконавчим документом.

Абзацом другим ч. 1 вказаної статті
встановлено, що у разі якщо
страхувальник, банк чи організація, яка
здійснює виплату і доставку пенсій,
отримали рішення про нарахування пені
та накладення штрафу, передбачених
частинами дев'ятою і десятою цієї
статті, і не сплатили зазначені в них
суми фінансових санкцій протягом
десяти робочих днів, а також не
оскаржили це рішення чи не повідомили у
цей строк відповідний виконавчий орган
Пенсійного фонду про його оскарження,
воно передається для виконання
державній виконавчій службі та
страхувальнику.

Так, рішення від 06.05.2011 № 137 протягом
строків встановлених ст. 106 Закону №
1058-IV, позивачем не оскаржено, а
заборгованість не погашена. Таким
чином, дане рішення про застосування
фінансових санкцій та нарахування пені
є узгодженим та набрало законної сили
07.11.2013 року.

Отже, законних підстав відмовити у
відкритті виконавчого провадження у
відповідача не було з огляду на те, що
рішення від 06.05.2011 № 137 Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя є виконавчим
документом і відповідає вимогам, які
пред'являються до виконавчих
документів (як наслідок винесення
оскаржуваних постанов від 03.03.2014 № ВП
42276911 та від 05.03.2014 № ВП 42276911), оскільки
прийняте 06.05.2011 року до прийняття вище
вказаних змін.

За таких обставин також безпідставною
є вимога позивача щодо скасування
постанови від 05.03.2014 № ВП 42276911 про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, оскільки у
встановленому законодавством порядку:
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові (відповідачем
було надіслано постанову про арешт
майна боржнику за вих. № 5645 від 24.03.2014
року).

Суд звертає увагу на те, що чинне
законодавство України не надає
державному виконавцю права ставити під
сумнів законність виданого іншим
органом виконавчого документа або
проявляти бездіяльність з метою його
невиконання.

Так, державний виконавець при поданні
стягувачем заяви про примусове
виконання виконавчого документа
зобов'язаний діяти виключно у межах
повноважень, наданих йому Законом
України «Про виконавче провадження», а
саме: перевірити відповідність
виконавчого документа вимогам,
передбаченим цим Законом, та прийняти
виконавчий документ до виконання за
умови відсутності визначених статтею 26
Закону підстав для відмови у відкритті
виконавчого провадження. При цьому, при
перевірці дотримання стягувачем
строків пред`явлення виконавчого
документа до виконання державний
виконавець керується відомостями
стосовно набрання цим виконавчим
документом чинності (законної сили),
який у даному випадку зазначається
безпосередньо самим стягувачем, та не
наділений повноваженнями контролю за
достовірністю відображення цієї
інформації у виконавчому документі.

В силу приписів статті 11 КАС України
кожна особа, яка звернулася за судовим
захистом, розпоряджається своїми
вимогами на свій розсуд, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. При цьому,
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою, тобто,
виходячи із меж заявлених позивачем
позовних вимог.

У справах про оскарження рішень
суб'єкта владних повноважень
адміністративні суди перевіряють,
зокрема, чи прийняті вони на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З огляду на зазначене, беручи до уваги
достатній і взаємний зв'язок доказів у
їх сукупності, зважаючи на те, що під
час розгляду справи судом встановлено
відсутність в діях Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції порушень вимог Закону України
«Про виконавче провадження» під час
відкриття ним виконавчого провадження
№ 42276911, вимоги позивача про скасування
постанов від 03.03.2014 № ВП 42276911, від 05.03.2014
№ ВП 42276911 суд вважає необґрунтованими
та безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що відповідач
діяв на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, що
виключає порушення ними
конституційних прав позивача, а тому
позовні вимоги є необґрунтованими і
задоволенню не підлягають.

Ухвалою суду від 24.03.2014 клопотання
позивача задоволено та відстрочено
сплату судового збору до винесення
рішення по даній справі.

Відповідно до частини другої статті 94
КАС України, якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони - суб'єкта
владних повноважень, суд присуджує з
іншої сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 122, 158-163, 167,
254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Товариству з обмеженою
відповідальністю «Техенергохім» до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Запоріжжя, про скасування постанов від
03.03.2014 № ВП 42276911 та від 05.03.2014 № ВП 42276911, -
відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Техенергохім»
() судовий збір у розмірі 1900,
08 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Л.О. Нестеренко