Справа № 808/2807/14
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року об 11 год. 15 хв.Справа №
808/2807/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі

головуючого судді Шари І.В.

за участю секретаря судового засідання
Пелеха С.І.

представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу

за позовом Приморської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с.
Новоспаське Приазовського району
Запорізької області

про стягнення податкового боргу

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2014 року до Запорізького
окружного адміністративного суду (далі
- суд) надійшов адміністративний позов
від Приморської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області (далі - Приморська ОДПІ ГУ
Міндоходів у Запорізькій області,
позивач) до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, відповідач), в
якому позивач просить стягнути з
відповідача за рахунок його майна
заборгованість зі сплати орендної
плати у сумі 22556,73 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідач має податковий борг зі
сплати орендної плати в сумі 22556,73 грн.,
який виник внаслідок несплати
самостійно узгоджених податкових
зобов'язань за податковою декларацією
№.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, 11.06.2014 від нього
на адресу суду надійшло клопотання про
розгляд справи за його відсутності,
позовні вимоги підтримує у повному
обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, клопотань та заяв від нього на
адресу суду не надходило, про дату, час
та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1 ст.41 КАС України суд під час
судового розгляду адміністративної
справи здійснює повне фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу. У разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Керуючись приписами статей 33, 35, 41 КАС
України суд розглянув справу на
підставі наявних доказів, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

З огляду на викладене, суд вважає за
можливе розглянути справу за
відсутності сторін на підставі наявних
у ній доказів.

Розглянувши матеріали справи, судом
встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
зареєстрований як фізична
особа-підприємець 10.02.2003, що
підтверджується копією Свідоцтва про
державну реєстрацію (перереєстрацію)
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи (а.с.13).

Як встановлено судом з матеріалів
адміністративної справи, за
відповідачем обліковується податковий
борг з орендної плати з фізичних осіб у
сумі 22556,73 грн.

Податковий борг з орендної плати з
фізичних осіб виник на підставі
наступного.

Відповідно до матеріалів
адміністративної справи, відповідачем
до податкового органу подавалась
податкова декларація з орендної плати
за земельні ділянки державної або
комунальної власності № від
08.02.2013 (а.с.6-8).

У зазначеній декларації відповідач
самостійно визначив податкові
зобов'язання на 2013 рік на загальну суму
22680,00 грн., щомісячна частка сплати -
1890,00 грн.

У зв'язку з переплатою у розмірі 123,27
грн., наявною у відповідача на момент
виникнення податкового зобов'язання за
вказаною декларацією, сума до сплати за
2013 рік склала 22556,73 грн.

Відповідач суми податкових зобов'язань
за 2013 рік за зазначеною декларацією не
сплатив, у зв'язку з чим вони набули
статусу податкового боргу, та у
загальній сумі борг склав 22556,73 грн.

Із матеріалів справи встановлено, що
позивачем була сформована податкова
вимога №80-17 від 10.10.2013 на суму 16886,73 грн.,
яка отримана ФОП ОСОБА_1 особисто 10.10.2013
(а.с.10).

Отже, станом на час розгляду справи за
відповідачем обліковується податковий
борг з орендної плати з фізичних осіб у
сумі 22556,73 грн., який до теперішнього
часу не сплачений.

Згідно зі ст. 67 Конституції України,
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України
передбачено обов'язок платників
податків сплачувати податки та збори у
строки та в розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 Податкового
кодексу України податкова декларація,
розрахунок - документ, що подається
платником податків (у тому числі
відокремленим підрозділом у випадках,
визначених цим Кодексом) контролюючому
органу у строки, встановлені законом,
на підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податкового
зобов'язання, чи документ, що свідчить
про суми доходу, нарахованого
(виплаченого) на користь платників
податків - фізичних осіб, суми
утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно з п. 49.1 ст. 49 ПК України податкова
декларація подається за звітний період
в установлені цим Кодексом строки
органу державної податкової служби, в
якому перебуває на обліку платник
податків.

Відповідно до п. 286.2 ст. 286 ПК України
платники плати за землю (крім фізичних
осіб) самостійно обчислюють суму
податку щороку станом на 1 січня і не
пізніше 20 лютого поточного року
подають відповідному органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою у порядку,
передбаченому статтею 46 цього Кодексу,
з розбивкою річної суми рівними
частками за місяцями. Подання такої
декларації звільняє від обов'язку
подання щомісячних декларацій. При
поданні першої декларації (фактичного
початку діяльності як платника плати
за землю) разом з нею подається довідка
(витяг) про розмір нормативної грошової
оцінки земельної ділянки, а надалі така
довідка подається у разі затвердження
нової нормативної грошової оцінки
землі.

Відповідно до положень пп. 14.1.39 п.14.1 ст.14
ПК України грошове зобов'язання
платника податків - це сума коштів, яку
платник податків повинен сплатити до
відповідного бюджету як податкове
зобов'язання та/або штрафну (фінансову)
санкцію, що справляється з платника
податків у зв'язку з порушенням ним
вимог податкового законодавства та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також санкції за
порушення законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з п.57.1. ст.57 ПК України платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами п. 287.3 ст. 286 ПК України
податкове зобов'язання щодо плати за
землю, визначене у податковій
декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за податковий період, який дорівнює
календарному місяцю, щомісяця протягом
30 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем податкового
(звітного) місяця.

Пунктом 288.7 ст. 288 ПК України
передбачено, що податковий період,
порядок обчислення орендної плати,
строк сплати та порядок її зарахування
до бюджетів застосовується відповідно
до вимог статей 285-287 цього розділу.

Як встановлено із матеріалів
адміністративної справи, відповідачем
суми самостійно задекларованих
зобов'язань не були сплачені у
встановлені законом строки і набули
статусу податкового боргу.

В пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України визначено, що
податковий борг - це сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання.

Пунктом 59.1. ст. 59 Податкового кодексу
України передбачено, що у разі коли
платник податків не сплачує узгодженої
суми грошового зобов'язання в
установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Як зазначено у пп.14.1.153 п.14.1 ст.14 ПК
України податкова вимога - це письмова
вимога органу державної податкової
служби до платника податків щодо
погашення суми податкового боргу.

Відповідно до приписів п.58.3 ст.58
Податкового кодексу України податкове
повідомлення-рішення вважається
надісланим (врученим) юридичній особі,
якщо його передано посадовій особі
такої юридичної особи під розписку або
надіслано листом з повідомленням про
вручення. Податкове
повідомлення-рішення вважається
надісланим (врученим) фізичній особі,
якщо його вручено їй особисто чи її
законному представникові або
надіслано на адресу за місцем
проживання або останнього відомого її
місцезнаходження фізичної особи з
повідомленням про вручення. У такому
самому порядку надсилаються податкові
вимоги та рішення про результати
розгляду скарг. У разі коли пошта не
може вручити платнику податків
податкове повідомлення-рішення або
податкові вимоги, або рішення про
результати розгляду скарги через
відсутність за місцезнаходженням
посадових осіб, їх відмову прийняти
податкове повідомлення-рішення або
податкову вимогу, або рішення про
результати розгляду скарги,
незнаходження фактичного місця
розташування (місцезнаходження)
платника податків або з інших причин,
податкове повідомлення-рішення або
податкова вимога, або рішення про
результати розгляду скарги вважаються
врученими платнику податків у день,
зазначений поштовою службою в
повідомленні про вручення із
зазначенням причин невручення.

Відповідно до п. 59.3. ст. 59 Податкового
кодексу України податкова вимога
надсилається не раніше першого
робочого дня після закінчення
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 59.4. ст.59 Податкового
кодексу України податкова вимога
надсилається також платникам податків,
які самостійно подали податкові
декларації, але не погасили суми
податкових зобов'язань у встановлені
цим Кодексом строки, без попереднього
надсилання (вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Пунктом 59.5 ст. 59 Податкового кодексу
України у разі коли у платника
податків, якому надіслано (вручено)
податкову вимогу, сума податкового
боргу збільшується, погашенню підлягає
вся сума податкового боргу такого
платника податку, що виник після
надіслання (вручення) податкової
вимоги.

Податкова вимога повинна містити
відомості про факт виникнення
грошового зобов'язання та права
податкової застави, розмір податкового
боргу, який забезпечується податковою
заставою, обов'язок погасити
податковий борг та можливі наслідки
його непогашення в установлений строк,
попередження про опис активів, які
відповідно до законодавства можуть
бути предметом податкової застави, а
також про можливі дату та час
проведення публічних торгів з їх
продажу.

Стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання (вручення) такому
платнику податкової вимоги.

Вищенаведеним нормативним актом не
передбачено направлення податкових
вимог в інших випадках.

Відповідно до пп.20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК
України контролюючі органи мають право
звертатися до суду щодо стягнення
коштів платника податків, який має
податковий борг, з рахунків у банках, що
обслуговують такого платника податків,
на суму податкового боргу або його
частини.

Зважаючи на несплату у добровільному
порядку відповідачем податкової
заборгованості Приморська ОДПІ ГУ
Міндоходів у Запорізькій області
звернулась до суду із позовом про
стягнення з відповідача за рахунок
його майна податкового боргу з
орендної плати з фізичних осіб у сумі
22556,73 грн.

Проте, оцінивши надані документи та
матеріали, суд вважає позовні вимоги
такими, що не підлягають задоволенню з
огляду на те, що для стягнення суми
боргу за рахунок майна боржника
Податковим кодексом України
встановлено особливий порядок, який
позивачем у даному випадку не
дотримано.

А саме, відповідно до п.87.1 ст. 87 ПК
України джерелами самостійної сплати
грошових зобов'язань або погашення
податкового боргу платника податків є
будь-які власні кошти, у тому числі ті,
що отримані від продажу товарів (робіт,
послуг), майна, випуску цінних паперів,
зокрема корпоративних прав, отримані
як позика (кредит), та з інших джерел, з
урахуванням особливостей, визначених
цією статтею, а також суми надміру
сплачених платежів до відповідних
бюджетів.

Згідно п.87.2 ст. 87 ПК України джерелами
погашення податкового боргу платника
податків є будь-яке майно такого
платника податків з урахуванням
обмежень, визначених цим Кодексом, а
також іншими законодавчими актами.

За визначенням п.15.1 ст. 15 ПК України
платниками податків визнаються
фізичні особи (резиденти і нерезиденти
України), юридичні особи (резиденти і
нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Пунктом 87.11 ст. 87 ПК України
встановлено, що орган стягнення
звертається до суду з позовом про
стягнення суми податкового боргу
платника податку - фізичної особи.
Стягнення податкового боргу за
рішенням суду здійснюється державною
виконавчою службою відповідно до
закону про виконавче провадження.

Контролюючий орган на підставі рішення
суду здійснює стягнення коштів у
рахунок погашення податкового боргу за
рахунок готівки, що належить такому
платнику податків. Стягнення
готівкових коштів здійснюється у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України (п.95.4 ст. 95 ПК
України).

За приписами п.95.1 ст. 95 ПК України
контролюючий орган здійснює за
платника податків і на користь держави
заходи щодо погашення податкового
боргу такого платника податків шляхом
стягнення коштів, які перебувають у
його власності, а в разі їх
недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.3 ст.95 ПК України встановлено,
що стягнення коштів з рахунків
платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
контролюючим органам, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду
щодо надання дозволу на погашення
усієї суми податкового боргу за
рахунок майна платника податків, що
перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного
дозволу є підставою для прийняття
контролюючим органом рішення про
погашення усієї суми податкового
боргу. Рішення контролюючого органу
підписується його керівником та
скріплюється гербовою печаткою
контролюючого органу. Перелік
відомостей, які зазначаються у такому
рішенні, встановлюється центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Відповідно до п.88.1 ст. 88 ПК України з
метою забезпечення виконання
платником податків своїх обов'язків,
визначених цим Кодексом, майно
платника податків, який має податковий
борг, передається у податкову заставу.

Згідно п.89.1 ст. 89 ПК України право
податкової застави виникає у разі:

- несплати у строки, встановлені цим
Кодексом, суми грошового зобов'язання,
самостійно визначеної платником
податків у податковій декларації, - з
дня, що настає за останнім днем
зазначеного строку;

- несплати у строки, встановлені цим
Кодексом, суми грошового зобов'язання,
самостійно визначеної контролюючим
органом, - з дня виникнення податкового
боргу.

За правилами п.89.2 ст. 89 ПК України з
урахуванням положень цієї статті право
податкової застави поширюється на
будь-яке майно платника податків, яке
перебуває в його власності
(господарському віданні або
оперативному управлінні) у день
виникнення такого права і балансова
вартість якого відповідає сумі
податкового боргу платника податків,
крім випадків, передбачених пунктом 89.5
цієї статті, а також на інше майно, на
яке платник податків набуде прав
власності у майбутньому.

Пунктом 89.3 ст. 89 ПК України встановлено,
що майно, на яке поширюється право
податкової застави, оформлюється актом
опису.

До акта опису включається ліквідне
майно, яке можливо використати як
джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу
здійснюється на підставі рішення
керівника контролюючого органу, яке
пред'являється платнику податків, що
має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється
право податкової застави, складається
податковим керуючим у порядку та за
формою, що затверджені центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Відмова платника податків від
підписання акта опису майна, на яке
поширюється право податкової застави,
не звільняє такого платника податків
від поширення права податкової застави
на описане майно. У такому випадку опис
здійснюється у присутності не менш як
двох понятих.

Отже, аналізуючи вищенаведені
положення чинного податкового
законодавства суд дійшов висновку, що
погашення податкового боргу боржника
за рахунок його майна здійснюється в
іншому порядку, ніж стягнення коштів в
рахунок погашення податкового боргу з
рахунків платника податків або за
рахунок готівкових коштів, що належать
такому платнику податків.

При цьому суд звертає увагу, що
особлива процедура погашення
податкового боргу за рахунок майна
боржника застосовується незалежно від
того, чи боржником є юридична особа, чи
фізична особа-підприємець.

Як свідчать матеріали
адміністративної справи, позивачем не
надано:

- рішення суду про стягнення з
відповідача податкового боргу у сумі
22556,73 грн.;

- доказів відсутності у відповідача
відкритих рахунків у банках та доказів
відсутності коштів на рахунках у
банках, у разі існування таких
рахунків;

- доказів відсутності у відповідача
готівкових коштів, які можуть бути
джерелом погашення податкового боргу;

- рішення про опис майна Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 у податкову
заставу;

- акту опису майна Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 у податкову
заставу.

Отже, оскільки позивачем не виконано
вимоги вищезазначених норм
Податкового кодексу України, звернення
Приморської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області до суду з вимогами про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 заборгованості зі сплати
орендної плати у сумі 22556,73 грн. за
рахунок його майна є безпідставним та
таким, що суперечить нормам чинного
законодавства України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст.11 КАС України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Під час розгляду справи позивачем не
обґрунтовано правомірність звернення
до суду з позовними вимогами про
стягнення з відповідача суми
податкового боргу зі сплати орендної
плати з фізичних осіб за рахунок майна
боржника.

На підставі викладеного суд дійшов
висновку, що позов Приморської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області є
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів п. 4 ст. 94 КАС
України, у справах, в яких позивачем є
суб'єкт владних повноважень, а
відповідачем - фізична чи юридична
особа, судові витрати, здійснені
позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог
Приморської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області - відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
І.В. Шара