Справа № 822/821/14
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/821/14
Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук
Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Мельник-Томенко Ж.
М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Хмельницької митниці Міндоходів на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 28 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Публічного акціонерного
товариства "Славутський комбінат
"Будфарфор" до Хмельницької митниці
Міндоходів про визнання
протиправними, скасування рішення та
картки відмови та зобов'язання вчинити
дії , -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2014 року публічне акціонерне
товариство "Славутський комбінат
"Будфарфор" звернулось до суду з
позовом до Хмельницької митниці
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування рішення, картки відмови у
митному оформленні товарів,
зобов'язання вчинити дії.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 28.03.2014 року
позов задоволено, а саме: визнано
протиправними та скасовано картку
відмови у митному оформленні товару
№400040000/2013/00067 від 05 вересня 2013 року та
рішення про коригування митної
вартості товарів від 05 вересня 2013 рок
№ 400040000/2013/000035/1 Хмельницької митниці
Державної митної служби України
(митний пост "Славута"),
правонаступником якої є Хмельницька
митниця Міндоходів, зобов`язано
Хмельницьку митницю Міндоходів (митний
пост "Славута") здійснити митне
оформлення товару за заявленою
позивачем митною вартістю, стягнуто з
державного бюджету України на користь
публічного акціонерного товариства
"Славутський комбінат "Будфарфор" 245,78
грн. судового збору шляхом безспірного
списання з розрахункового рахунку
Хмельницької митниці Міндоходів,
стягнуто судовий збір у сумі 1644,30 грн.
шляхом безспірного списання з
розрахункового рахунку Хмельницької
митниці Міндоходів на рахунок УДКСУ у
м. Хмельницькому №4002, код
отримувача , банк
отримувача: ГУДКСУ у Хмельницькій
області, код банку (МФО) 815013,
призначення платежу *;101; судовий збір;
35173158; пункт, за яким сплачується
судовий збір.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову суду
та прийняти нову про відмову в
задоволенні позову. В обґрунтування
апеляційної скарги митний орган
зазначив, що позивачем взагалі не були
надані додаткові документи, що
витребовувались відповідачем, у
зв'язку з чим митниця була позбавлена
змоги в повній мірі проаналізувати
ціноутворення та перевірити
правильність визначення заявленої
митної вартості. Крім того, скаржник
зазначив, що суд першої інстанції
необґрунтовано зобов'язав відповідача
здійснити митне оформлення товару за
заявленою позивачем митною вартістю.

Сторони в судове засідання не з'явились
про дату, час та місце розгляду справи
були повідомлені завчасно та належним
чином.

Представники позивача та відповідача
надали заяви про розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Враховуючи те, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до п.п. 1,
2 ч. 1 ст. 197 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції скасуванню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
22.05.2013 року позивачем та компанією
"DEFTRANS" (Польща) укладений
зовнішньоекономічний контракт № І 13/20
про поставку товару, асортимент якого
визначається у специфікаціях (п.1.1
контракту). Зазначеним контрактом
передбачено, що товари повинні бути
запаковані і упаковка повинна
забезпечувати збереження товарів від
будь-яких пошкоджень (п.3.1); товари, які
поставляються продавцем, повинні
супроводжуватись такими документами:
інвойс, пакувальний лист, транспортна
накладна (CMR) (п.3.3.); поставка товарів
повинна виконуватись по кожному
окремому замовленню покупця на умовах,
вказаних у специфікації до цього
контракту (п.4.1); валютою платежу є EURO
(п.5.3.), пунктом 10.2 контракту також
передбачено, що умови поставки для
кожного індивідуального замовлення,
вказані у відповідній специфікації,
мають пріоритет над умовами,
встановленими в загальних умовах цього
контракту.

У специфікації №8 від 22.05.2013 року
позивач та його контрагент - компанія
"DEFTRANS" (Польща) погодили назву товару, що
підлягає поставці (меблі для ванних
кімнат), його кількість, ціну за одиницю
та загальну вартість, зазначивши, що
вартість пакування включена в ціну
товару, а також визначили валюту
платежу (EURO), дату поставки (вересень 2013
року), умови оплати та умови поставки -
FCA Одолянов, Польша.

05.09.2013 року до митного оформлення
товару, який надійшов відповідно до
зовнішньоекономічного контракту №І13/20
від 22 травня 2013 року, декларантом
позивача подана ВМД №/2013/004764 з
рівнем митної вартості імпортованого
товару 76533,99 грн., визначеної за
договірною ціною. Для підтвердження
заявленої у декларації митної вартості
окрім контракту, позивач надав
міжнародну товарно-транспорту
накладну (CMR) від 02.09.2013 року, довідку
ДТЕП "Іст-Захід" №1343-1311674 від 03.09.2013 року,
прейскурант (прайс-лист ) виробника
товару від 22.05.2013 року, рахунок-фактуру
(інвойс) FE/0000025/2013 від 02.09.2013 року,
пакувальний лист від 02.09.2013 року,
специфікацію №8 від 22.05.2013 року, договір
доручення про надання
транспортно-експедиторських послуг з
організації перевезень вантажів №1128
від 25.12.2012 року, договір доручення про
надання транспортно-експедиторських
послуг з організації перевезень
вантажів №718 від 17.08.2013 року, довідку
про декларування валютних цінностей,
доходів та майна №9 від 19.04.2013 року,
сертифікат походження товару PL/MF/AG 0227824
від 03.09.2013 року, копію митної декларації
країни відправлення 13PL394020E0042024 від
03.09.2013 року і калькуляцію вартості
товару від 03 червня 2013 року.

Після вивчення зазначених вище
документів, відповідач 05.09.2013 року
надіслав на електронну адресу позивача
повідомлення, в якому зазначив, що
подані до митного оформлення документи
не містять всіх відомостей, що
підтверджують складові митної
вартості товарів та відомості щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті (витрати на
навантаження та обробку оцінюваних
товарів) і зобов'язав позивача у
відповідності до п.3 ст.53 МК України
подати додаткові документи, а саме:
виписку з бухгалтерської документації,
копію митної декларації країни
відправлення, яка містить інформацію
про вартість та кількість
експортованого товару, висновки про
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та /або
інформацію біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Ознайомившись з переліком документів,
які додатково вимагались митним
органом, представник позивача 05.09.2013
року письмово повідомив останнього про
те, що немає можливості надати
додаткові документи.

05 вересня 2013 року відповідач оформив
картку відмови у митному оформленні
товару №400040000/2013/00067 та прийняв рішення
про коригування митної вартості
товарів від № 400040000/2013/000035/1 на загальну
суму 12597,42 грн., визначивши митну
вартість імпортованого товару на рівні
3,3 грн. за одиницю, не погоджуючись з
якими позивач оскаржив їх до суду.

Підставою для оформлення картки
відмови в прийнятті митної декларації
№400040000/2013/00067 та прийняття рішення
№400040000/2013/000035/1 про коригування митної
вартості товару слугувало неподання
позивачем до митного оформлення
документів, що підтверджують складові
митної вартості у відповідності до
вимог п.п.2, 8 і 9 ст.52 та п.2 ст.53 МК
України, оскільки подані документи не
містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів
(витрати на навантаження та обробку
оцінюваних товарів), та неподання
позивачем додаткових документів у
відповідності до вимог п.3 ст.53 МК
України, а саме: виписки з
бухгалтерської документації, копії
митної декларації країни відправлення,
яка містить інформацію про вартість та
кількість експортованого товару,
висновків про вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та /або інформацію
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції зазначив, що
відповідачем не доведено неповноти чи
недостатності наданих позивачем з
митною декларацією документів та
наведених в них відомостей для цілей
застосування 1 методу, тому судом
скасовано рішення про коригування
митної вартості товарів та картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, а
імпортований товар визнано таким, що
підлягає митному оформленню за
заявленою митною вартістю відповідно
до ВМД.

Суд апеляційної інстанції частково
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення.

Відповідно до переліку даних
документів, наведеного в частині
другій даної статті, такими
документами є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Відповідно до картки відмови №
400040000/2013/00067 позивач одночасно з митною
декларацією подав до митного
оформлення наступні документи: картку
обліку особи, яка здійснює операції з
товарами; міжнародну автомобільну
накладну (CMR); документ, що підтверджує
вартість перевезення товару;
прейскурант (прайс-лист) виробника
товару; рахунок-фактуру (інвойс);
пакувальний лист; доповнення до
зовнішньоекономічного договору
(контракту); зовнішньоекономічний
договір (контракт) купівлі-продажу,
стороною якого є виробник товарів, що
декларуються; договір про надання
послуг митного брокера; договори про
перевезення; довідка про переведення
декларування валютних цінностей,
доходів та майна, що належить резиденту
України і знаходяться за її межами;
інформацію про позитивні результати
здійснення фітосанітарного контролю
товару; інформацію про позитивні
результати здійснення радіологічного
контролю товару; резервну позицію;
сертифікат про проходження товару
загальної форми; копію митної
декларації країни відправлення; митну
декларацію за якою було відмовлено у
випуску товарів тощо.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Аналіз даної норми дає змогу
виокремити наступні обставини, за
наявності яких митний орган має право
зобов'язати декларанта подати
додаткові документи для підтвердження
митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими
документами;

2) наявність ознак підробки певних
документів;

3) відсутність достатніх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Необхідно звернути увагу, що висновок
митного органу щодо наявності даних
обставин повинен бути обґрунтованими
та підтверджений відповідними
доказами. Так, встановивши відсутність
достатніх відомостей, що підтверджують
задекларовану митну вартість товарів
митний орган повинен вказати, які саме
складові митної вартості товарів є
непідтвердженими, чому з поданих
декларантом документів неможливо
встановити дані складові та які
документи необхідні для підтвердження
того чи іншого показника.

В даному випадку відповідач зобов'язав
позивача надати виписку з
бухгалтерської документації, копію
митної декларації країни відправлення,
висновки про вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини, оскільки надані
позивачем документи не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товару та відомостей щодо ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
(витрати на страхування товарів).

Частиною 10 статті 58 Митного кодексу
України визначено перелік складових
митної вартості. Але зазначено, що ці
складові (додаткові витрати) повинні
додаватись до ціни товару для
визначення митної вартості лише в тому
випадку, коли вони не були включені до
ціни товару.

Однак, митним органом не було вказано,
які саме складові митної вартості є не
підтвердженими та які саме документи
необхідно подати для підтвердження
конкретної складової. Посилання
відповідача на неможливість
визначення розміру платежів за
страхування товару є безпідставними,
оскільки страхування товару не
передбачалось умовами Контракту і
страхові платежі не сплачувались,
тобто дані платежі не входять до митної
вартості товару, а тому не потребують
підтвердження.

Посилання відповідача на неможливість
визначення розміру платежів за
страхування товару є безпідставними,
оскільки страхування товару не
передбачалось умовами контракту і
страхові платежі не сплачувались,
тобто дані платежі не входять до митної
вартості товару, а тому не потребують
підтвердження. Більш того, під час
митного оформлення позивачем
надавалась довідка №1343-131 від 05.09.2014
року про транспортно-експедиторські
витрати при перевезенні вантажу
автомобільним транспортом, в якій
зазначено, що страхування вантажу не
здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції вважає
суттєвою ту обставину, що поставка
товару відбувалась на умовах FCA - Free Carrier
(...named place) Франко перевізник. Згідно
загальних правил передбачених для
даного виду поставки, обов'язок
страхування товару покладено на
покупця, однак даний обов'язок не є
обов'язковим. В силу даного факту,
доводи відповідача, що позивачем не
подано документи, що підтверджують
страхування товару не знаходять свого
підтвердження, адже товар не
страхувався, тому і документи подані не
були.

Виходячи із змісту ст.58 Митного кодексу
України та з урахуванням вищевказаного
визначення митної вартості, основним
методом визначення митної вартості
товару є метод її визначення за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні (ч.2 ст.58 МК України).

В силу п.2 ч.6 ст. 54 МК України митний
орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів,
зокрема, у разі неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про визнання
протиправними та скасування рішення
Хмельницької митниці №400040000/2013/000035/1
від 05.09.2013 року та картку відмови у
митному оформленні товару №
400040000/2013/00067 від 05.09.2013 року, оскільки
правомірність їх прийняття також не
була доведена під час апеляційного
розгляду справи.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
вважає, що не має підстав для
задоволення позовних вимог позивача в
частині зобов'язання відповідача
здійснити митне оформлення товару за
заявленою позивачем митною вартістю,
оскільки відповідно ст.257 МК України
встановлена відповідна процедура
декларування, яка передбачає подання
декларантом митних декларацій та
внесення в них відповідних відомостей.

Виходячи з наведеного суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про відмову
в задоволенні позовних вимог щодо
зобов'язання Хмельницької митниці
Міндоходів (митний пост "Славута")
здійснити митне оформлення товару за
заявленою позивачем митною вартістю,
оскільки вона є необґрунтованою.

Судом встановлено, що подаючи позовну
заяву до суду, позивач сплатив судовий
збір на загальну суму 255,78 грн., тобто 10%
розміру ставки судового збору. Дана
сума підтверджується платіжними
дорученнями №646, 644 від 25.02.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

З аналізу вказаної статті можна дійти
висновку, що в спірних правовідносинах
суб'єктом владних повноважень є
відповідач, а тому суд присуджує всі
здійснені позивачем документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Пунктом 21 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
судовий збір" визначено, що від сплати
судового збору звільняються органи
доходів і зборів, - у справах, пов'язаних
з питаннями, що стосуються повноважень
цих органів. Тобто відповідач
звільнений від сплати судового збору.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

З огляду на зазначене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що суд першої
інстанції безпідставно стягнув з
відповідача судовий збір у сумі 1644,30
грн., оскільки позивач сплатив судовий
збір на загальну суму 255,78 грн., тому за
правилами розподілу судових витрат
відшкодуванню підлягають саме
понесені судові витрати, а не повна
сума, яка б підлягала сплаті.

Крім того відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

За таких обставин, відповідно до ст. 94
КАС України, поверненню з Державного
бюджету України підлягає 182,70
сплаченого судового збору.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції має право скасувати
її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
202 КАС України підставами для
скасування постанови або ухвали суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи.

Враховуючи встановлене порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, колегія суддів
вбачає підстави для скасування
оскаржуваної постанови суду першої
інстанції та прийняття нової постанови
про часткове задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Хмельницької
митниці Міндоходів задовольнити
частково.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 28 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Публічного акціонерного
товариства "Славутський комбінат
"Будфарфор" до Хмельницької митниці
Міндоходів про визнання протиправними,
скасування рішення та картки відмови
та зобов'язання вчинити дії, -
скасувати, прийняти нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення про коригування митної
вартості товарів №400040000/2013/000035/1 від 05
вересня 2013 року.

Визнати протиправною та скасувати
картку відмови у митному оформленні
товару №400040000/2013/00067 від 05 вересня 2013
року.

В іншій частині позову відмовити
повністю.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь публічного акціонерного
товариства «Славутський комбінат
«Будфарфор» судові витрати у розмірі 182
(сто вісімдесят дві) грн. 70 коп., шляхом
безспірного списання з рахунку
Хмельницької митниці Міндоходів.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Мельник-Томенко Ж. М.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Сторчак В. Ю.