Справа № 2а-18434/10/2670
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/27240/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони
України про скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Міністерства
оборони України на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 квітня 2012
року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Міністерства оборони
України, у якому просив визнати
протиправним Рішення Комісії
Міністерства оборони України про
відмову у надані статусу учасника
бойових дій, скасувати п.14 Протоколу
Комісії від 13 липня 2010 року № 2 щодо
відмови позивачу у наданні статусу
учасника бойових дій та зобов'язати
Комісію Міністерства оборони України
прийняти Рішення про визнання статусу
позивача як учасника бойових дій та
видати посвідчення встановленого
зразка.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 червня 2011 року, позивачу відмовлено у
задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 квітня 2012
року було скасовано постанову суду
першої інстанції та ухвалено нову
постанову про задоволення позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Міністерство оборони України
звернулося з касаційною скаргою, в якій
просить постанову суду апеляційної
інстанції скасувати та залишити в силі
постанову суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до Указу
Президента України від 30 листопада 2005
року № 1675/2005 та Наказу Міністра оборони
України від 16 грудня 2005 року № 805 ОСОБА_3
направлено для проходження служби у
складі миротворчого персоналу в
Республіці Ірак з 20 грудня 2005 року по 21
січня 2007 року.

У червні місяці 2010 року позивач
звернувся з рапортом до начальника
Військової служби правопорядку у
Збройних силах України - начальника
Головного управління Військової
служби правопорядку Збройних Сил
України, де проходив службу на посаді
старшого офіцера відділу протидії
диверсіям терористичним актам та
спеціальної підготовки про визнання
його учасником бойових дій, в якому
просив розглянути питання про визнання
позивача учасником бойових дій з
наданням відповідного посвідчення.

Протоколом № 2 Комісії Міністерства
оборони України з питань розгляду
матеріалів, пов'язаних із визначенням
учасників бойових дій та спірних
питань щодо зарахування до вислуги
років окремих періодів військової
служби від 13 липня 2010 року ОСОБА_3
відмовлено у визнанні його учасником
бойових дій.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що позивача направлено в
Республіку Ірак у складі миротворчого
контингенту, його перебування
проходило у період з 20 грудня 2005 року по
21 січня 2007 року, а даний проміжок часу
не визначений постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1994 року
№ 63 як такий, що дає право на отримання
статусу учасника бойових дій.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та ухвалюючи нову постанову
про задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що на позивача поширюється дія
постанови Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1994 року № 63 та наявною в
матеріалах справи довідкою Начальника
відділення по особовому складу
Багатонаціональної дивізії Центр
Південь від 08 січня 2007 року,
підтверджено, що позивач в період з 20
грудня 2005 року по 08 січня 2007 року
проходив службу в Республіці Ірак у
складі миротворчого контингенту
-Багатонаціональної дивізії «Центр
Південь»., а тому має право на
встановлення статусу учасника бойових
дій.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду апеляційної
інстанції, виходячи з наступного.

Згідно Указу Президента України від 30
листопада 2005 року № 1675/2005 «Про
направлення миротворчого персоналу
України до Республіки Ірак»
постановлено направити до Республіки
Ірак український миротворчий персонал
із військовослужбовців, працівників
органів державної влади України
загальною чисельністю до 50 осіб, до
якого входив ОСОБА_3

Наказом Міністра оборони України від 16
грудня 2005 року № 805 ОСОБА_3
направлено для проходження служби у
складі миротворчого персоналу в
Республіці Ірак.

Згідно витягу з Наказу Міністерства
оборони України від 20 грудня 2005 року №
134, майор ОСОБА_3, старший офіцер групи
миротворчого персоналу 2 Центру
миротворчого персоналу та офіцерів
міжнародних штабних елементів
(центрів) перетнув державний кордон 20
грудня 2005 року, а отже саме з цього часу
на позивача поширюється дія Постанови
Кабінету Міністрів України від 8 лютого
1994 р. N 63 «Про організаційні заходи щодо
застосування Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Відповідно до статті 11 Закону України
«Про порядок направлення підрозділів
Збройних Сил України до інших держав»
визначено, що особи військового і
цивільного персоналу підрозділів
Збройних Сил України, які
безпосередньо брали участь у бойових
діях або у ліквідації наслідків
застосування зброї масового ураження
на території інших держав,
користуються пільгами, передбаченими
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» для учасників бойових дій.

Пунктом 2 статті 6 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» учасниками
бойових дій визнаються учасники
бойових дій на території інших країн -
військовослужбовці Радянської Армії,
Військово-Морського Флоту, Комітету
державної безпеки, особи рядового,
начальницького складу і
військовослужбовці Міністерства
внутрішніх справ колишнього Союзу РСР
(включаючи військових та технічних
спеціалістів і радників), працівники
відповідних категорій, які за рішенням
Уряду колишнього Союзу РСР проходили
службу, працювали чи перебували у
відрядженні в державах, де в цей період
велися бойові дії, і брали участь у
бойових діях чи забезпеченні бойової
діяльності військ (флотів).

Перелік держав, зазначених у цьому
пункті, періоди бойових дій у них та
категорії працівників визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 63 від 8 лютого 1994 року «Про
організаційні заходи щодо
застосування Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» затверджено
перелік держав, яким надавалася
допомога за участю
військовослужбовців Радянської Армії,
Військово-Морського Флоту, Комітету
державної безпеки та осіб рядового,
начальницького складу і
військовослужбовців Міністерства
внутрішніх справ колишнього Союзу РСР,
військовослужбовців Збройних Сил,
Служби безпеки, Служби зовнішньої
розвідки, інших військових формувань,
осіб рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ, і періодів
бойових дій на їх території.

Так, Переліком держав і періодів
бойових дій на їх території,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1994 року
№ 63, бойові дії у Республіці Ірак
велись в період з 5 червня 2003 року по 31
грудня 2005 року.

Згідно пункту 7 Приміток даного
Переліку, її дія поширюється на
Поширюється на осіб миротворчого
контингенту до 31 грудня 2005 року та
військовослужбовців Служби безпеки і
Служби зовнішньої розвідки,
направлених у відрядження до
Республіки Ірак з метою забезпечення
в умовах посилення терористичних
посягань безпеки дипломатичної
установи України, її співробітників та
членів їх сімей.

Як було встановлено судом апеляційної
інстанції, довідкою Начальника
відділення по особовому складу
Багатонаціональної дивізії Центр
Південь від 08 січня 2007 року
встановлено, що позивач в період з 20
грудня 2005 року по 08 січня 2007 року
проходив службу в Республіці Ірак у
складі миротворчого
контингенту-Багатонаціональної
дивізії «Центр Південь».

Враховуючи вказане, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що оскільки
позивач перебував у складі
миротворчого контингенту в Республіці
Ірак з 20 грудня 2005 року, а отже в період
з 20 грудня 2005 року по 31 грудня 2005 року,
то дія Постанови Кабінету Міністрів
України № 63 від 8 лютого 1994 року
«Про організаційні заходи щодо
застосування Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» на позивача
поширювалася.

Враховуючи вищевикладене, а також
те, що постанова суду першої інстанції
скасована судом апеляційної інстанції,
а в справі ухвалено нове законне
рішення, колегія суддів вважає, що
касаційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду
апеляційної інстанції залишити без
змін, оскільки вона прийнята з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана правильно, а
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Міністерства
оборони України залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: