Справа № 2302/831/2012
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2302/831/2012
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

17 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при
секретаріБорисюк Л.П., Петрика І.Й.,
Собківа Я.М. Чайка О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Городищенському районі Черкаської
області на постанову Городищенського
районного суду Черкаської області від
07 травня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду
України в Городищенському районі
Черкаської області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
провести нарахування та виплату
недоотриманого щомісячного державного
соціального 30-відсоткового підвищення
до пенсії як дитині війни, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Городищенського районного
суду Черкаської області від 07 травня 2012
року позов задоволено частково.

Зобов'язано відповідача провести на
користь позивача перерахунок та
виплату пенсії з підвищенням її
розміру, як дитині війни на 30%
мінімальної пенсії за віком,
встановленої Законом України «Про
соціальний захист дітей війни» з
урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за періоди з
25.12.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 31.12.2008 з
урахуванням проведених виплат.

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач - ОСОБА_5 є дитиною війни, що
підтверджується наявним у неї
пенсійним посвідченням з відміткою про
присвоєння їй статусу «Дитина війни»
(а.с.6).

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» (в
редакції до 28.12.2007 року) передбачено, що
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Що стосується позовних вимог за 2007 рік,
колегія суддів зважає на наступне.

Пунктом 12 ст. 71 Законом України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
було зупинено дію статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» з урахуванням положень ст. 111
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік».

Конституційний Суд України у рішенні
від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про
соціальні гарантії громадян)
сформулював правову позицію, згідно з
якою Законом про Державний бюджет
України, який має особливий предмет
регулювання, не можуть вноситися зміни,
зупинятися дія чинних законів України,
а також встановлюватися інше
(додаткове) правове регулювання
відносин, що є предметом інших законів
України.

Оскільки предмет Закону про Державний
бюджет України чітко визначений у
Конституції України, Бюджетному
кодексі України, Конституційний Суд
України підкреслив, що цей Закон не
може скасовувати чи змінювати обсяг
прав і обов'язків, пільг, компенсацій і
гарантій, передбачених іншими законами
України.

З урахуванням зазначеного, пункт 12
статті 71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», яким
зупинено дію статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», з
урахуванням статті 111 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік», визнано Конституційним Судом
України таким, що не відповідає
Конституції України.

З огляду на вищевикладене, приймаючи
рішення щодо позовних вимог за 2007 рік,
необхідно керуватися положеннями
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», а не положеннями Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік», які з 9 липня 2007 року
втратили чинність.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру підвищення пенсії позивачеві
застосуванню підлягають норми Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

У свою чергу, цим Законом передбачено,
що розмір підвищень пенсій має
обраховуватися у відсотковому
відношенні до мінімального розміру
пенсії за віком.

Окрім того, судовою колегією
враховується, що відповідно до ст. 17
Закону України «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії», основні державні соціальні
гарантії встановлюються законами з
метою забезпечення конституційного
права громадян на достатній життєвий
рівень. До числа основних державних
соціальних гарантій включається
мінімальний розмір пенсії за віком.

При цьому, статтею 19 вказаного закону
передбачено, що виключно законами
України визначається мінімальний
розмір пенсії за віком.

Оскільки будь-яким іншим законом, крім
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», мінімальний розмір
пенсії не встановлений, судова колегія
дійшла висновку про відсутність
правових підстав для застосування
будь-якої іншої величини, ніж
встановлена названим законом, для
розрахунку підвищення пенсії позивача
як дитині війни.

Однак, згідно ч. 2 ст. 99 КАС України (в
редакції, чинній на час звернення
позивача до суду з даним позовом), для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Частиною 1 ст. 100 КАС України
передбачено, що пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що з
даним позовом ОСОБА_5 звернулася 25
грудня 2008 року, про що свідчить
відповідна відмітка суду першої
інстанції із зазначенням вхідного
реєстраційного номеру та дати
отримання позову (а.с.3).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач наполягав на застосуванні
до спірних правовідносин положення ч. 1
ст. 100 КАС України, зокрема в частині
зобов'язання проведення перерахунку та
виплати недоотриманої позивачем суми
щомісячного підвищення до її пенсії як
дитині війни за 2007 рік.

Суд першої інстанції не поновив строку
звернення до суду і позивач постанову
суду в цій частині не оскаржував.

Враховуючи, що інших строків для
звернення до адміністративного суду з
таким позовом ані Кодексом
адміністративного судочинства
України, ані іншими законами України не
передбачено, судова колегія приходить
до висновку, що пропущення позивачем
без поважних причин річного строку для
звернення до адміністративного суду за
захистом своїх прав, свобод та
інтересів, передбаченого ч. 2 ст. 99 КАС
України, є підставою для відмови йому у
задоволенні позову в частині
зобов'язання проведення перерахунку та
виплати недоотриманої суми
щомісячного підвищення до пенсії як
дитині війни за період з 09.07.2007 по 24.12.2007.

Що стосується позовних вимог в частині
визнання неправомірними дій та
зобов'язання проведення перерахунку та
виплати недоотриманої суми
щомісячного підвищення до пенсії як
дитині війни за 2008 рік, колегія суддів
виходить з наступного.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» до статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» були внесені зміни, а саме:
«Дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавок, встановленої для
учасників війни.

Проте Конституційний Суд України у
своєму рішенні від 22 травня 2008 року №
10-рп/2008 (справа про соціальні гарантії
громадян) сформулював правову позицію,
згідно з якою законом про Державний
бюджет України, який має особливий
предмет регулювання, не можуть
вноситися зміни, зупинятися дія чинних
законів України, а також
встановлюватися інше (додаткове)
правове регулювання відносин, що є
предметом інших законів України.

Оскільки предмет закону про Державний
бюджет України чітко визначений у
Конституції України, Бюджетному
кодексі України, Конституційний Суд
України зауважив, що цей закон не може
скасовувати чи змінювати обсяг прав і
обов'язків, пільг, компенсацій і
гарантій, передбачених іншими законами
України.

Отже, з моменту набрання чинності
рішенням Конституційний Суд України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008,
положення підпункту 2 пункту 41 розділу
II Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
в частині внесення змін до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», втратило свою чинність з
підстав визнання його
неконституційним.

Згідно ст. 152 Конституції України
закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Відповідно до ст. 150 Конституції
України, рішення Конституційного Суду
України є обов'язковим на території
України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Рішення Конституційного Суду України у
цій справі має преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Згідно ст. 73 Закону України «Про
Конституційний Суд України», якщо акти
або їх окремі положення визнаються
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними), вони
оголошуються нечинними і втрачають
чинність від дня прийняття
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

За таких обставин, з урахуванням
законодавчо визначеного розміру
щомісячного підвищення до пенсії як
дитині війни, визначеного ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», судова колегія приходить до
висновку, що заявлені позивачем вимоги
в частині зобов'язання проведення
перерахунку та виплати вказаного
підвищення до пенсії за 2008 рік,
підлягають задоволенню за період з
22.05.2008 по 31.12.2008.

Таким чином, суд першої інстанції
правомірно прийшов до висновку, що
позивач має право на перерахунок та
виплату щомісячного підвищення до
пенсії як дитині війни та правильно
визначив дату, з якої необхідно
провести перерахунок та виплату
вказаного підвищення за 2008 рік.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Городищенському районі Черкаської
області на постанову Городищенського
районного суду Черкаської області від
07 травня 2012 року - залишити без
задоволення.

Постанову Городищенського районного
суду Черкаської області від 07 травня 2012
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя
суддя Л.П. Борисюк І.Й.
Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 23.06.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Петрик І.Й.

Собків Я.М.