Справа № 812/1875/14
Суддя: Васильєва І. А.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чиркін С.М
Суддя-доповідач - Васильєва І. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
справа №812/1875/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: Васильєвої І.А., Яманко В.Г.,
Казначеєва Е.Г. , розглянувши в порядку
письмового провадження апеляційні
скарги Управління Пенсійного фонду
України в Новопсковському районі
Луганської області та Старобільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Луганській області на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 07 травня
2014 року у справі № 812/1875/14 за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Старобільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Луганській
області, третя особа - Управління
Пенсійного фонду України в
Новопсковському районі Луганської
області про визнання протиправною та
скасування вимоги про сплату боргу №
Ф-5240-12 від 06 лютого 2014 року на суму 2388,06
грн., зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до Старобільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Луганській області, в
якому просив визнати протиправною та
скасувати вимогу Старобільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Луганській області про
сплату боргу (недоїмки) №Ф-5240-12 від 06
лютого 2014 року із сплати єдиного
соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 2388,06 грн.
та зобов'язати Старобільську об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Луганській області утриматись від
вчинення певних дій - примушення
позивача до сплати єдиного соціального
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (а.с. 4-8).

Ухвалою Луганського окружного
адміністративного суду від 07 квітня
2014 року залучено в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача, - Управління Пенсійного
фонду України в Новопсковському районі
Луганської області (а.с. 44).

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 07 травня
2014 року адміністративний позов
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
задоволений частково, визнано
протиправною та скасовано вимогу
Старобільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Луганській
області про сплату боргу №ф-5420-12 від 06
лютого 2014 року на суму 2388,06 грн. В решті
позовних вимог відмовлено (а.с. 74-76).

Старобільська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Луганській
області з постановою суду першої
інстанції не погодилася, подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
Просили скасувати постанову суду
першої інстанції, та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі (а.с. 89-92).

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що звільняються від
сплати єдиного внеску фізичні
осіби-підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, лише після
досягнення пенсійного віку,
встановленого нормами ст.26 Закону 1058.
Інші категорії осіб, які отримують
пенсію на пільгових умовах, зобов'язані
сплачувати єдиний внесок. Інших норм
чинним законодавством не передбачено.

Управління Пенсійного фонду України в
Новопсковському районі Луганської
області з постановою суду першої
інстанції не погодилося, подало
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
Просили скасувати постанову суду
першої інстанції, та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі (а.с. 85-87).

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що особа, яка обрала
спрощену систему оподаткування і, яка
отримує пенсію, але не досягла віку,
визначеного ст.26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», не звільняється від
сплати за себе єдиного внеску згідно
ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. За
приписами п.2 ч.1 ст.197 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому провадженні
за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги. Суд апеляційної інстанції
може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення
під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивач - ОСОБА_2,
і.к.НОМЕР_1 зареєстрована як фізична
особа - підприємець виконавчим
комітетом Новопсковської районної
державної адміністрації Луганської
області 21 лютого 2000 року (а.с. 20).

Позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Новопсковському районі Луганської
області та згідно пенсійного
посвідчення серії НОМЕР_2, виданого 21
січня 2014 року Пенсійним фондом України
(попереднє пенсійне посвідчення серії
НОМЕР_3) є пенсіонером за віком на
пільгових умовах за Списком №1 з 13
червня 2005 року (а.с. 22,23).

З 01 січня 2012 року позивач перебуває на
спрощеній системі оподаткування, що
підтверджується свідоцтвом платника
єдиного податку від 16 травня 2012 року
Серії НОМЕР_4 (а.с. 21).

Як вбачається з матеріалів справи, 06
лютого 2014 року Управлінням Пенсійного
фонду України в Новопсковському районі
Луганської області у відношенні
позивача прийнята вимога № Ф-5240-12 зі
сплати недоїмки з єдиного внеску у сумі
2388,06 грн., яка направлена позивачу (а.с.
9).

Відповідно до матеріалів справи,
станом на 31 жовтня 2013 року ФОП ОСОБА_2
згідно даних облікової картки мала
заборгованість зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 2388,06 грн.,
що підтверджується карткою особового
рахунку платника єдиного внеску, за
період з 31 грудня 2012 року по 31 жовтня 2013
року.

06 лютого 2014 року позивачем отримано у
Новопсковському відділенні
Старобільської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Луганській області вимогу про сплату
боргу (недоїмки) №Ф-5240-12 від 06 лютого 2014
року.

07 лютого 2014 року позивач звернувся зі
скаргою до Головного управління
Міндоходів у Луганській області на
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06
лютого 2014 року №Ф-5240-12, в якій просив
визнати протиправною вимогу про сплату
боргу (недоїмки) №Ф-5240-12 від 06 лютого 2014
року, прийняту заступником начальника -
начальником Новопсковського
відділення Старобільської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Луганській області
ОСОБА_3, скасувати вимогу про сплату
боргу (недоїмки) №Ф-5240-12 від 06 лютого 2014
року, прийняту заступником начальника -
начальником Новопсковського
відділення Старобільської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Луганській області ОСОБА_3
та зобов'язати своїм розпорядженням
Новопсковське відділення
Старобільської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Луганській області припинити
нараховування єдиного соціального
внеску, ОСОБА_2 як особі, що перебуває на
пенсії за віком, будучи фізичною особою
- підприємцем, яка обрала спрощену
систему оподаткування ( а.с.10-13).

Рішенням Головного управління
Міндоходів у Луганській області від 28
лютого 2014 року № 3435/2-32-10-04/22 скаргу ФОП -
ОСОБА_2 від 07 лютого 2014 року - залишено
без задоволення, вимогу Старобільської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Луганській
області від 06 лютого 2014 року № Ф-5240-12 -
без змін ( а.с.16-18).

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом
першої інстанції та апеляційним судом.

Спірним питанням у справі є наявність
правових підстав у позивача для
звільнення від сплати за себе єдиного
внеску згідно ч.4 ст.4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Статтею 1 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08 липня 2010
року № 2464 - VІ єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

У частині 4 статті 25 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" зазначено, що
територіальний орган Пенсійного фонду
у порядку, за формою і в строки,
встановлені Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення, надсилає платникам єдиного
внеску, які мають недоїмку, вимогу про
її сплату. Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом. Платник єдиного
внеску зобов'язаний протягом десяти
робочих днів з дня надходження вимоги
про сплату недоїмки сплатити суми
недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею. У разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки платник
єдиного внеску узгоджує її з органом
Пенсійного фонду в порядку,
встановленому Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення. У разі якщо згоди з органом
Пенсійного фонду не досягнуто, платник
єдиного внеску зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею протягом десяти
робочих днів з дня надходження рішення
відповідного органу Пенсійного фонду
або оскаржити вимогу до органу
Пенсійного фонду вищого рівня чи в
судовому порядку.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» №2464-VI від 08
липня 2010 року визначено, що платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Статтею 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року
визначене поняття «пенсія» - як,
щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом та
поняття «пенсіонер - особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Згідно ч.1 ст. 9 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за рахунок коштів
Пенсійного фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати: 1)
пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Згідно ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Отже, нормами Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено загальне
правило набуття (призначення) пенсії.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05
листопада 1991 року (далі - Закон України
№ 1788) громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом.

За приписами ст. 2 Закону України № 1788
за цим Законом призначаються трудові
пенсії: за віком; по інвалідності; в
разі втрати годувальника; за вислугу
років.

Пенсії, призначені згідно зі статтями 13
- 18 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» також відносяться до
пенсій за віком.

Як встановлено з матеріалів справи,
позивачу призначена пенсія за віком, що
підтверджується пенсійним
посвідченням серії ААЗ №297452, виданим 21
січня 2014 року (а.с. 22).

Правовою нормою, яка міститься в ч. 4 ст.
4 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», рівно
як і іншими нормами права не
встановлено, що звільненню від сплати
єдиного внеску підлягають лише ті
фізичні особи-підприємці, які є
пенсіонерами за віком відповідно до
Закону № 1058.

Відповідно до абз. 2 п. 16 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» положення Закону України
«Про пенсійне забезпечення» від 05
листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон №
1788) застосовуються в частині
визначення права на пенсію за віком на
пільгових умовах і за вислугу років.

Колегія суддів дійшла висновку, що
аналіз норм наведених законів дає
підстави для висновку, що «пенсіонер за
віком» - це та особа, яка перебуває на
обліку у відповідному територіальному
управлінні Пенсійного Фонду України та
отримує пенсію за віком, незважаючи на
те, що її вік менший ніж визначений
частиною першої статті 26 Закону №1058,
оскільки норми діючого пенсійного
законодавства при наявності певних,
визначених законом умов, передбачають
призначення пенсії за віком із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого ст.26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Як встановлено судом першої та
апеляційної інстанції та підтверджено
матеріалами справи, згідно пенсійного
посвідчення позивача, він є
пенсіонером за віком, а у запереченнях
на адміністративний позов, відповідач
зазначає, що отримує пенсію за віком на
пільгових умовах відповідно до ст. 13
закону України «Про пенсійне
забезпечення», тобто віднесен до осіб,
на яких розповсюджується ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування». Крім того,
судова колегія звертає увагу на те, що
позивач не укладав договору про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

На підставі викладеного, судова
колегія робить висновок, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення, а судового
рішення без змін. Доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в
Новопсковському районі Луганської
області та Старобільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Луганській області на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 07 травня
2014 року у справі № 812/1875/14 - залишити
без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 07 травня
2014 року у справі № 812/1875/14 - залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили. Ухвала прийнята за
наслідками розгляду в письмовому
проваджені набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів
І.А. Васильєва

В.Г. Яманко

Е.Г. Казначеєв