Справа № 2-а-1836/10/1970
Суддя: Мартиць О.І.
Дата ухвалення: 2010-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-1836/10/1970

"18" червня 2010 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд Тернопільської
області в складі

головуючого судді
Мартиць О.І.

при секретарі
Митко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тернополі
адміністративну справу за позовом
Тернопільського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
відкритого акціонерного товариства
«Тернопільобленерго»про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені

В С Т А Н О В И В:

Тернопільське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулось до суду з адміністративним
позовом до відкритого акціонерного
товариства «Тернопільобленерго»про
стягнення 137 153,70 грн.
адміністративно-господарських санкцій
та 1 728,14 грн. пені, посилаючись на те, що
відповідач в порушення вимог ст.ст.19,20
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»не
забезпечив в 2009 році 5 робочих місць для
працевлаштування інвалідів, як
передбачено нормативом і відповідно до
15.04.2010 року самостійно не сплатив
адміністративні санкції у вказаному
розмірі, у зв'язку з чим нараховано пеню
на 42 дні прострочення, виходячи із 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України за кожен
календарний день прострочення, що
діяла на момент сплати, нарахованої на
повну суму недоїмки на весь її строк.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала і просить
задовольнити, з мотивів, викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача позову не
визнав, проти його задоволення
заперечила та пояснила, що відкрите
акціонерне товариство
«Тернопільобленерго»у 2009 році
виконувало вимоги ч. 3 ст. 18 та ч. 2 ст. 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»та
максимально вживало всіх заходів щодо
працевлаштування інвалідів в межах
нормативу, про що свідчать подані
документи до письмових заперечень.
Просить відмовити в задоволенні позову
за відсутності вини.

Суд, дослідивши матеріали справи та
оцінивши подані докази в їх сукупності,
заслухавши пояснення представників
сторін, встановив наступні обставини.

Статтею 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні»від 21.03.1991 року № 875-ХІІ
(надалі-Закон) встановлено, що для
підприємств, установ, організацій,
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
від середньооблікової чисельності
штатних працівників особового складу
за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб -у
кількості одного робочого місця.

Згідно вимог ст. 20 Закону підприємства,
установи і організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
ст. 19 Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, в установі,
організації, у тому числі на
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, фізичної особи,
яка використовує найману працю, за
кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Відповідно до 2 п.3 Положення про Фонд
соціального захисту інвалідів,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України № 1434 від 26 вересня 2002
року завданням Фонду є здійснення
контролю за додержанням
підприємствами нормативів робочих
місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів, а також
пп.3 п.4 та пп.3 п.5 цього положення, якими
Фонду надано право здійснювати
контроль за своєчасним перерахуванням
підприємствами штрафних санкцій за
недодержання ними нормативів робочих
місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів та
здійснювати перевірки підприємств
щодо додержання ними нормативів
робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів.

Забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення на
підприємства, установи, організації чи
до державної служби зайнятості, що
передбачено ст. 18 Закону.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону
роботодавці, які використовують
найману працю. зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, в тому
числі спеціальних робочих місць.

За ст.1 Закону України «Про
реабілітацію інвалідів в
Україні»робоче місце інваліда -місце
або виробнича ділянка постійного або
тимчасового знаходження особи в
процесі трудової діяльності на
підприємствах, установах,
організаціях.

Іншим обов'язком роботодавця згідно зі
ст.18 Закону є створення для інвалідів
умов праці з врахуванням
індивідуальних програм реабілітації.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
реабілітацію інвалідів в
Україні»індивідуальна програма
реабілітації - це комплекс оптимальних
видів, форм, обсягів, термінів
реабілітаційних заходів з визначенням
порядку і місця їх проведення,
спрямованих на відновлення та
компенсацію порушених або втрачених
функцій організму і здібностей
конкретної особи до виконання видів
діяльності, визначених в рекомендаціях
МСЕК.

Таким чином, створення роботодавцями
для інвалідів умов праці з врахуванням
індивідуальних програм неможливе без
наявності самого інваліда. Оскільки
інваліди в кількості 5 осіб на
підприємстві не працевлаштовувались
протягом 2009 року, тому відповідач
об'єктивно не міг виконати вказані
приписи закону щодо даної кількості
інвалідів.

Покладений законом обов'язок на
роботодавця забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавство, як
вбачається з матеріалів справи,
відповідач також не порушував,
оскільки не відмовляв інвалідам в
укладені трудового договору, не
звільняв інвалідів з ініціативи
адміністрації з мотивів інвалідності,
не змінював характеру трудової
діяльності з загрозою погіршення
здоров'я інвалідів.

Підставою для застосування
адміністративно-господарських
санкцій, у відповідності до ст. 218
Господарського кодексу України є
вчинене роботодавцем правопорушення у
сфері господарювання. Елементами
правопорушення є вина та наявність
причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.

Виконуючи обов'язок роботодавця,
передбачений ч.3 ст. 18 Закону
відповідач, як вбачається з матеріалів
справи, щомісячно впродовж 2009 року
подавав державній службі зайнятості
інформацію про наявність вільних
робочих місць для працевлаштування
інвалідів із зазначенням вакансій,
обласному відділенню Фонду -звіт про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2009 рік в повній
відповідності до вимог Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31.01.2007 року № 70.

Крім цього, суд враховує, що відповідач
своїми листами належним чином
інформував і всі районні центри
зайнятості Тернопільської області про
наявність вакантних посад для
працевлаштування інвалідів, що
підтверджується поштовими квитанціями
про направлення рекомендованих листів
у районні центри зайнятості.

Відповідач приймав участь ярмарках
вакансій, які проводились міським
центром зайнятості з метою сприяння
працевлаштування інвалідів, які
відбувались 20.12.2007 року та 03.12.2008 року,
що підтверджується довідкою
Тернопільського міського центру
зайнятості від 12.01.2009 року № 07/22.

22.04.2009 року ВАТ
«Тернопільобленерго»направляло
повідомлення щодо можливості
працевлаштування 14 інвалідам, які
згідно даних Тернопільського
міськрайоного центру зайнятості
зареєстровані як такі, що шукають
роботу: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14

З направлених центрами зайнятості не
могли бути працевлаштовані 11 осіб у
зв'язку з медичними протипоказаннями:
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_8, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_66

Значна кількість осіб інвалідів, яких
центри зайнятості скеровували для
працевлаштування з різними
мотиваціями відмовлялися від
запропонованої роботи на посаду
контролера електронагляду І групи при
наявності середньої освіти без вимог
до стажу роботи, про свідчать оглянуті
в судовому засіданні копії направлень
з відповідними власноручно написаними
відмовами інвалідів ОСОБА_25, ОСОБА_26,
ОСОБА_24, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29,
ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33,
ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37,
ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41,
ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45,
ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49,
ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53,
ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57,
ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61,
ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_62, ОСОБА_63,
ОСОБА_64, ОСОБА_65

За таких встановлених обставин суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.6,11,86,158,163,186 КАС України,
ст.ст.19,20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову Тернопільського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
відкритого акціонерного товариства
«Тернопільобленерго»про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 137153,70 грн. та пені в розмірі
1728,14 грн. за 2009 рік відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд шляхом подання
заяви про апеляційне оскарження
протягом десяти днів з дня складення в
повному обсязі та апеляційної скарги
протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження або
без попереднього подання такої заяви, у
строк, встановлений для її подання.

Головуючий суддя
Мартиць О.І.

копія вірна

Суддя
Мартиць О.І.