Справа № 821/753/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2014 р.
м.Київ
К/800/51247/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Стрелець
Т.Г.,

Сорока М.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної екологічної інспекції у
Херсонській області на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 04 квітня 2013
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11 липня 2013
року у справі за позовом Генерального
директора ТДВ «Херсонський
електромеханічний завод» Сандіка
Аркадія Мотлевича до Державної
екологічної інспекції у Херсонській
області про визнання нечинним та
скасування припису,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2012 року генеральний
директор ТДВ «Херсонський
електромеханічний завод» Сандік А.М.
звернувся до суду з позовом до
Державної екологічної інспекції у
Херсонській області, в якому просив
визнати нечинним та скасувати припис
від 21 березня 2012 року №04-9/533 в частині
зобов'язання ТДВ «Херсонський
електромеханічний завод» отримати
дозвіл на спеціальне користування
надрами та виконувати умови дозволу на
спеціальне водокористування, через
його передчасність.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив про безпідставність вимог
відповідача про отримання дозволу на
спеціальне користування та наявність у
нього дозволу на спеціальне
водокористування із терміном дії до 01
липня 2014 року.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 04 квітня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11 липня 2013
року, позов задоволено в повному
обсязі.

Не погоджуючись з ухваленими по справі
рішеннями, Державна екологічна
інспекція у Херсонській області
звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанції в повному
обсязі, прийняти нову постанову, в якій
залишити позовну заяву без розгляду та
справу закрити.

Позивач у поданих запереченнях просить
касаційну скаргу відхилити, судові
рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, Державною екологічною
інспекцією у Херсонській області
проведено планову перевірку
дотримання вимог законодавства у сфері
охорони навколишнього природного
середовища Товариства з додатковою
відповідальністю «Херсонський
електромеханічний завод».

За результатами перевірки складено акт
від 29 лютого року - 07 березня 2012 року, в
якому встановлено, що у ТДВ
«Херсонський електромеханічний завод»
відсутній дозвіл на користування
надрами, що є порушенням п.2 ст.44 Водного
кодексу України, ст.19, 23 Кодексу України
«Про надра», вода використовується у
виробництві та не виконуються вимоги
погоджуючих організацій.

21 березня 2012 року Державна екологічна
інспекція у Херсонській області видала
припис за №04-9/533 з вимогою до позивача
отримати спеціальний дозвіл на
користування надрами (підземними
водами) - до 18 червня 2012 року (п.2 ст.44
Водного кодексу України, ст.ст.19, 23
Кодексу України «Про надра»),
виконувати умови дозволу на спеціальне
водокористування - з 16 березня 2012 року
(п.2, 14 ст.44 Водного кодексу України).

Відповідно до визначень ст.1 Водного
кодексу України водокористування -
використання вод (водних об'єктів) для
задоволення потреб населення,
промисловості, сільського
господарства, транспорту та інших
галузей господарства, включаючи право
на забір води, скидання стічних вод та
інші види використання вод (водних
об'єктів); водний об'єкт - природний або
створений штучно елемент довкілля, в
якому зосереджуються води (море, річка,
озеро, водосховище, ставок, канал,
водоносний горизонт); водоносний
горизонт - однорідна пластова товща
гірських порід, де постійно
знаходяться води; забір води - це
вилучення води з водного об'єкта для
використання за допомогою технічних
пристроїв або без них.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.48 Водного
кодексу України спеціальне
водокористування - це забір води з
водних об'єктів із застосуванням
споруд або технічних пристроїв,
використання води та скидання
забруднюючих речовин у водні об'єкти,
включаючи забір води та скидання
забруднюючих речовин із зворотними
водами із застосуванням каналів.
Спеціальне водокористування
здійснюється юридичними і фізичними
особами насамперед для задоволення
питних потреб населення, а також для
господарсько-побутових, лікувальних,
оздоровчих, сільськогосподарських,
промислових, транспортних,
енергетичних, рибогосподарських та
інших державних і громадських потреб.

Згідно ч.1 ст.49 Водного кодексу України
спеціальне водокористування
здійснюється на підставі дозволу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що позивач відповідно до
вимог ст.49 Водного кодексу України
здійснює діяльність по забору води з
підземного джерела (артсвердловини) з
дебетом від 39 до 110,55 кубометрів на добу
на підставі дозволу на спеціальне
водокористування Укр №7107-ХРС, який
видано Державним управлінням охорони
навколишнього природного середовища в
Херсонській області 07 вересня 2011 року
на строк до 01 липня 2014 року. Позивач
забирає та використовує воду з
артезіанської свердловини для
задоволення власних господарських та
питних потреб, тобто здійснює
спеціальне водокористування,
відповідно до умов та в межах наданого
спеціального дозволу. За використання
прісних підземних вод позивач в
повному обсязі сплачує збори згідно з
положеннями Розділу ХVІ «Збір за
спеціальне використання води»
Податкового кодексу України.

Чинний Водний кодекс України не
передбачає як умову для здійснення
водокористувачем забору води з
підземних джерел обов'язкову наявність
у нього також спеціального дозволу на
користування ділянкою надр.

Надра - це частина земної кори, що
розташована під поверхнею суші та дном
водоймищ і простягається до глибин,
доступних для геологічного вивчення та
освоєння (ст.1 Кодексу України про
надра).

Статтею ст.14 Кодексу України про надра
визначено види користування надрами,
зокрема надра надаються у користування
для: геологічного вивчення, в тому
числі дослідно-промислової розробки
родовищ корисних копалин
загальнодержавного значення;
видобування корисних копалин;
будівництва та експлуатації підземних
споруд, не пов'язаних з видобуванням
корисних копалин, у тому числі споруд
для підземного зберігання нафти, газу
та інших речовин і матеріалів,
захоронення шкідливих речовин і
відходів виробництва, скидання стічних
вод; створення геологічних територій
та об'єктів, що мають важливе наукове,
культурне, санітарно-оздоровче
значення (наукові полігони, геологічні
заповідники, заказники, пам'ятки
природи, лікувальні, оздоровчі заклади
та ін.); виконання робіт (здійснення
діяльності), передбачених угодою про
розподіл продукції; задоволення інших
потреб.

Частиною 1 ст.23 Кодексу України про
надра передбачено право
землевласників і землекористувачів в
межах наданих їм земельних ділянок без
спеціальних дозволів та гірничого
відводу видобувати для своїх
господарських і побутових потреб
корисні копалини місцевого значення і
торф загальною глибиною розробки до
двох метрів, підземні води для власних
господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного водопостачання,
за умови що продуктивність водозаборів
підземних вод не перевищує 300 кубічних
метрів на добу, та використовувати
надра для господарських і побутових
потреб.

Як встановлено судами, продуктивність
водозаборів підземних вод позивачем із
артскважини №20-9, що знаходяться на
земельній ділянці, наданої ТДВ
«Херсонський електромеханічний завод»
у користування відповідно до акту на
право постійного користування серії
ХС, зареєстрованому в Книзі записів від
22 березня 1994 року за №4 (Херсонська
область, Білозерський р-н,
с.Чорнобаївка), не перевищує 300 кубічних
метрів на добу та використовується
виключно на власні потреби. Обсяги
водокористування фіксуються засобом
обліку лічильником СТВ-65 (повірений 16
січня 2012 року).

Артскважина №20-479Д, що знаходяться на
земельній ділянці, наданій ТДВ
«Херсонський електромеханічний завод»
у користуванні згідно Акту на право
постійного користування серії ХС-ХІХ,
зареєстрованому в Книзі записів від 17
лютого 1994 року за №72 (Херсонська
область, м.Херсон, вул.Паровозна,12),
використовується виключно для
відкачки вод з об'єкту. Згідно записів у
журналі дренажна свердловина №20-479Д
протягом 2011 року не використовувалась.

Отже, позивач користується земельною
ділянкою на праві постійного
землекористування, має дозвіл на
спеціальне водокористування до 01 липня
2014 року, водокористування його полягає
у задоволенні господарсько-питних та
виробничих потреб і його ліміт забору
води складає від 39 до 110,55 кубометрів
води на добу, що не перевищує 300
кубічних метрів на добу, передбачених
ст.23 Кодексу України «Про надра».

Враховуючи викладене судами першої та
апеляційної інстанцій визнано
помилковим висновок відповідача про
порушення позивачем вимог ст.ст.19, 23
Кодексу України про надра щодо
відсутності у позивача спеціального
дозволу на користування надрами, у
зв'язку з чим обґрунтовано визнано
нечинним та скасовано припис
відповідача від 21 березня 2012 року
№04-9/533 в частині вимог про отримання
позивачем спеціального дозволу на
користування надрами.

Доводи касаційної скарги встановлених
обставин справи та висновків судів
першої та апеляційної інстанції не
спростовують та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до ч.1 ст.224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
екологічної інспекції у Херсонській
області залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 04 квітня 2013
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11 липня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді