Справа № 2а-43962/09
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2014 р. м. Київ
К/800/60983/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Маслія В.І., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у касаційній інстанції
адміністративну справу

за позовом Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття, який
представлений Кременчуцьким
міськрайонним центром зайнятості до
ОСОБА_1, за участі третьої особи:
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пожежне
спостереження" (далі - ТОВ "Пожежне
спостереження"), про стягнення
виплаченої допомоги по безробіттю,
касаційне провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 29 жовтня 2013 року,

у с т а н о в и л а :

У березні 2009 року Фонд
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття представлений
Кременчуцьким міськрайонним центром
зайнятості звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_1 про стягнення незаконно
виплаченої допомоги по безробіттю.

В позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1
перебував на обліку в центрі
зайнятості як безробітний та
отримував допомогу по безробіттю за
період з 12 травня 2008 року по 22 грудня 2008
року. Під час взяття на облік в якості
безробітного, у відповідності до
статті 2 Закону України "Про
зайнятість населення" відповідач
заповнив бланк заяви на ім'я керівника
центру зайнятості про надання йому
статусу безробітного. В заяві
стверджував, що на момент її
заповнення, він незареєстрований як
суб'єкт підприємницької діяльності,
трудовою діяльністю не займається,
пенсію не отримує.

Однак, проведеною перевіркою було
встановлено, що ОСОБА_1, отримавши
статус безробітного, одночасно
перебував у трудових відносинах з ТОВ
"Пожежне спостереження" та отримував
заробітну плату в період з 01 березня 2005
року по 30 травня 2008 року на посаді
"зарядник вогнегасників".

Про перебування у трудових відносинах
та отримування заробітної плати не
повідомляв, як при написанні заяви про
надання статусу безробітного, так і під
час перебування у центрі зайнятості як
безробітний.

Таким чином, відповідачу безпідставно
виплачено центром зайнятості допомогу
по безробіттю в загальній сумі 6321, 60
гривень.

У зв'язку з цим, позивач звернувся в суд
з вимогою про стягнення з ОСОБА_1
матеріального забезпечення на випадок
безробіття в сумі 6321, 60 грн., незаконно
виплаченого йому як безробітному.

Полтавський окружний адміністративний
суд постановою від 12 листопада 2009 року,
яка залишена без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06 грудня 2011
року, позов задовольнив.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 20 лютого 2013 року постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2009 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 06 грудня 2011 року скасував, справу
направив на новий розгляд до суду
першої інстанції для встановлення
факту перебування відповідача у
трудових відносинах із ТОВ "Пожежне
спостереження" та отримування
заробітної плати за фактично виконану
роботу.

При новому розгляді, суд першої
інстанції встановив, що станом на час
подання заяви про взяття на облік у
якості безробітного та на час
призначення допомоги по безробіттю між
ОСОБА_1 та ТОВ "Пожежне спостереження"
існували трудові відносини, що
підтверджується єдиним беззаперечним
і безсумнівним доказом по справі -
відомостями про нарахування в цей час
ОСОБА_1 заробітної плати та сплати
податку з неї.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 21
червня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29 жовтня 2013
року, позов задоволено в повному
обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Кременчуцького міськрайонного центру
зайнятості кошти, виплачені як
допомога по безробіттю в сумі 6321,60
гривень.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати їх рішення та
прийняти нове, яким у задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Касаційна скарга підлягає залишенню
без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 12 травня 2008 року
відповідачу був наданий статус
безробітного та призначено виплату
матеріального забезпечення на випадок
безробіття відповідно до статей 22, 23
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття".

В період перебування на обліку в
Кременчуцькому міськрайонному центрі
зайнятості з 12 травня 2008 року по 22
грудня 2008 року відповідач отримав
допомогу по безробіттю в розмірі 6321, 60
гривень.

Згідно із актом розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" Кременчуцьким
міськрайонним центром зайнятості було
встановлено, що громадянин ОСОБА_1
перебував у трудових відносинах з ТОВ
"Пожежне спостереження", де працював за
сумісництвом в період з 01 березня 2005
року по 30 травня 2008 року на посаді
"зарядник вогнегасників".

Дані обставини підтверджуються копією
наказу № 7-К від 01
березня 2005 року про прийняття на роботу
та копією наказу № 19-К від 30
травня 2008 року про звільнення з роботи
за власним бажанням. З наказом про
звільнення з роботи відповідач був
ознайомлений особисто, про що свідчить
підпис.

Разом з цим, додатково дослідивши
обставини справи, судом першої
інстанції встановлено, що згідно із
наданими копіями табелів обліку
робочого часу, журналів-ордерів з
розрахунків по заробітній платі та
облікової картки платника податку ТОВ
"Пожежне спостереження", з податку з
доходів фізичних осіб даним
підприємством нараховувалася
заробітна плата ОСОБА_1, у тому числі
станом на дату написання ним заяви та
взяття його на облік у якості
безробітного.

Одночасно суд першої інстанції
встановив, що підроблення підписів
ОСОБА_1 на наказах про його прийняття і
звільнення з роботи в ТОВ "Пожежне
спостереження", в ордерах про отримання
ним заробітної плати, суд позбавлений
можливості перевірити, оскільки станом
на час розгляду справи дане
підприємство перебуває у стані
ліквідації, а первинні документи
підприємства відсутні, про що у
відповідь на ухвалу суду про
витребування доказів повідомив
арбітражний керуючий.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
фактично перебуваючи у трудових
відносинах з ТОВ "Пожежне
спостереження", відповідач не мав права
отримати статус безробітного з
виплатою допомоги по безробіттю,
оскільки відносився до категорії
зайнятого населення.

З таким висновком погодився
Харківський апеляційний
адміністративний суд, який переглянув
постанову суду першої інстанції та
залишив її без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
зазначені висновки судів вважає
правильними виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 18
Закону України "Про зайнятість
населення" від 01 березня 1991 року
встановлено, що для реалізації
державної політики зайнятості
населення, професійної орієнтації,
підготовки і перепідготовки,
працевлаштування та соціальної
підтримки тимчасово не працюючих
громадян у порядку, що визначається
Кабінетом Міністрів України,
створюється державна служба
зайнятості, діяльність якої
здійснюється під керівництвом
Міністерства праці та соціальної
політики України, місцевих державних
адміністрацій та органів місцевого
самоврядування. Державна служба
зайнятості складається з: Державного
центру зайнятості Міністерства праці
та соціальної політики України, центру
зайнятості Автономної Республіки Крим,
обласних, Київського та
Севастопольського міських, районних,
міськрайонних, міських і районних у
містах центрів зайнятості, центрів
організації професійного навчання
незайнятого населення і центрів
професійної орієнтації населення,
інспекцій по контролю за додержанням
законодавства про зайнятість
населення.

Законом України "Про зайнятість
населення" встановлено, що видами
соціальних послуг є:

- професійна підготовка або
перепідготовка, підвищення
кваліфікації у професійно-технічних та
вищих навчальних закладах, у тому числі
в навчальних закладах державної служби
зайнятості, на підприємствах, в
установах, організаціях.

- пошук підходящої роботи та сприяння у
працевлаштуванні, у тому числі шляхом
надання роботодавцю дотації на
створення додаткових робочих місць для
працевлаштування безробітних;
фінансування організації оплачуваних
громадських робіт для безробітних у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, тощо.

Безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

У разі неможливості надати підходящу
роботу безробітному може бути
запропоновано пройти професійну
перепідготовку або підвищити свою
кваліфікацію.

У разі відсутності підходящої роботи
рішення про надання громадянам статусу
безробітних приймається державною
службою зайнятості за їх особистими
заявами з восьмого дня після
реєстрації у центрі зайнятості за
місцем проживання як таких, що шукають
роботу. Реєстрація громадян
провадиться при пред'явленні паспорта
і трудової книжки, а в разі потреби -
військового квитка, документа про
освіту або документів, які їх
замінюють.

Особи, визнані у встановленому порядку
безробітними, мають право на одержання
допомоги по безробіттю.

Розміри та умови надання матеріального
забезпечення на випадок безробіття
визначаються Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття".

Згідно пп. "б" п. 3 ст. 1 Закону України
"Про зайнятість населення" до зайнятого
населення і відповідно такого, що не
можуть бути визнані безробітними,
належать громадяни, які самостійно
забезпечують себе роботою, включаючи
підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві.

Згідно із частиною 2 статті 36 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" застраховані
особи, зареєстровані в установленому
порядку як безробітні, зобов'язані
своєчасно подавати відомості про
обставини, що впливають на умови
виплати їм забезпечення та надання
соціальних послуг, а відповідно до
пункту 3 цієї статті Закону сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Відповідно до пункту 6.14 Порядку
надання допомоги по безробіттю, у тому
числі одноразової її виплати для
організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20 листопада 2000 року № 307, якщо під
час одержання допомоги по безробіттю
безробітний своєчасно не подав
відомості про обставини, що впливають
на умови її виплати, з безробітного
стягується сума виплаченої допомоги по
безробіттю з моменту виникнення цих
обставин.

Пунктами 6, 8 Порядку розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 13 лютого 2009 року №
60/62 встановлено, що у разі встановлення
центром зайнятості відповідно до цього
Порядку належності безробітної особи
до категорії зайнятих така особа
знімається з обліку як безробітна в
установленому законодавством порядку
та повертає суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг.

У разі відмови особи повернути кошти, а
також у разі неповернення їх у
встановлений строк стягнення таких
коштів здійснюється у судовому порядку
відповідно до законодавства.

Оскільки на час подачі заяви до
Кременчуцького міськрайонного центру
зайнятості трудові відносини між
відповідачем та ТОВ "Пожежне
спостереження" існували, наказом
Кременчуцького міськрайонного центру
зайнятості від 29 грудня 2008 року № 530
ОСОБА_1 було зобов'язано повернути
виплачені кошти в сумі 6321,60 грн., проте в
добровільному порядку кошти
відповідач не повернув.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновків судів та обставин
справи не спростовують.

З огляду на викладене, висновки судів
попередніх інстанцій є правильними,
обґрунтованими, відповідають нормам
матеріального та процесуального права,
підстави для скасування чи зміни
оскаржуваних судових рішень відсутні.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 222-224, 231, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 29 жовтня 2013 року у цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Головуючий (підпис)
М.І. Смокович

Судді (підписи)

З оригіналом згідно

В.о. помічника судді
М.А. Оксаковська