Справа № 258/10143/13-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Коваленко Г.С.
Суддя-доповідач - Гімон М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року справа №258/10143/13-а

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: судді-доповідача Гімона М.М.,
суддів Василенко Л.А., Старосуда М.І.,
при секретарі судового засідання
Варчук О.М., за участю представника
відповідача Кольцової О.Л., розглянув у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Кіровському
районі м. Донецька на постанову
Кіровського районного суду м. Донецька
від 02 квітня 2014 року у справі № 258/10143/13-а
за позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в Кіровському
районі м. Донецька зобов'язання вчинити
певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кіровського районного суду
м. Донецька від 02 квітня 2014 року позов
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в Кіровському районі м.
Донецька про визнання дій
неправомірним, зобов'язання вчинити
певні дії, задоволено. Визнано дії
Управління Пенсійного фонду України в
Кіровському районі м. Донецька щодо
відмови у коригуванні сум матеріальної
допомоги та грошової винагороди за
сумлінну безперервну працю відповідно
до Порядку коригування розміру виплат,
що включаються в заробіток для
обчислення пенсії відповідно до Закону
України «Про державну службу»,
затвердженому наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
Міністерством фінансів України від 11
серпня 2003 року № 226/509 та відповідно до
довідки про складові заробітної плати,
що подається для призначення пенсії
відповідно до Закону України «Про
державну службу», при проведенні
перерахунку пенсії ОСОБА_3 з моменту її
призначенні з 11 лютого 2008 року -
неправомірними. Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в Кіровському
районі м. Донецька провести
коригування сум матеріальної допомоги
та грошової винагороди за сумлінну
безперервну працю відповідно до
Порядку коригування розміру виплат, що
включаються в заробіток для обчислення
пенсії відповідно до Закону України
«Про державну службу», затвердженому
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України,
Міністерством фінансів України від 11
серпня 2003 року № 226/509 та відповідно до
довідки про складові заробітної плати,
що подається для призначення пенсії
відповідно до Закону України «Про
державну службу», при проведенні
перерахунку пенсії ОСОБА_3 з моменту її
призначенні з 11 лютого 2008 року та
виплатити ОСОБА_3 недоплачені суми.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову місцевого суду та
у задоволені позову відмовити в
повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначив, що суд першої
інстанції необґрунтовано задовольнив
позовні вимоги, оскільки такі види
виплат, як матеріальна допомога та
грошова винагорода за сумлінну
безперервну працю не включається до
заробітної плати державного службовця
для обчислення пенсії, а тому
відповідно, проведення коригування сум
виплаченої пенсії з урахуванням
вищевказаних виплат не відповідає
вимогам законодавства.

Представник відповідача в судовому
засіданні просив апеляційну скаргу
задовольнити, а постанову суду першої
інстанції скасувати.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вивчивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення відповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів, здійснюючи апеляційний
перегляд справи в межах доводів
апеляційної скарги, дійшла до
висновку, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити, а постанову
суду першої інстанції скасувати з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач знаходиться на
обліку відповідача та з 11.02.2008 року
отримує пенсію відповідно до Закону
України «Про державну службу».

На підставі постанови Кіровського
районного суду м. Донецька від 14 лютого
2012 року у справі № 2а/0525/66/12, залишеною
без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 15 серпня 2012 року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 24
квітня 2013 року, позивачу з 11.02.2008 року
здійснено перерахунок пенсії з
урахуванням сум матеріальної допомоги
на оздоровлення та соціально-побутові
потреби, грошової винагороди за
сумлінну безперервну працю.

09.08.2013 року позивач звернувся до
відповідача з заявою про перерахунок
пенсії відповідно до вищенаведених
судових рішень з урахуванням
коригування отриманих нею сум
матеріальної допомоги та грошової
винагороди за сумлінну безперервну
працю згідно з Порядком коригування
розміру виплат, що включаються в
заробіток для обчислення пенсії
відповідно до Закону України «Про
державну службу»», затвердженим
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України,
Міністерством фінансів України від 11
серпня 2003 року № 226/509.

Листом відповідача від 23.08.2013 року в
перерахунку пенсії позивача згідно її
заяви було відмовлено. Відмова
обґрунтована тим, що коригування сум
матеріальної допомоги та грошової
винагороди за сумлінну безперервну
працю не були предметом розгляду у
справі 2а/0525/66/12. Пенсія виплачується
відповідно до вимог діючого
законодавства.

Вказані обставини знайшли своє
підтвердження при апеляційному
розгляді справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки матеріальна допомога та
грошова винагорода це виплати, які
нараховані виходячи з посадового
окладу та рангу, тому повинні
коригуватися відповідно до Порядку
коригування розміру виплат, що
включаються в заробіток для обчислення
пенсії відповідно до Закону України
«Про державну службу»», затвердженим
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України,
Міністерством фінансів України від 11
серпня 2003 року № 226/509.

Колегія суддів, проаналізувавши
досліджені докази та встановлені
фактичні обставини в їх сукупності,
вважає, що рішення прийнято з
помилковим застосуванням норм
матеріального права з наступних
підстав.

Згідно ст.37 Закону України «Про
державну службу», визначення
заробітної плати для обчислення пенсій
державним службовцям здійснюється в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Згідно п. 2 постанови Кабінету
Міністрів України від 31 травня 2000 року
№ 865 «Про деякі питання вдосконалення
визначення розмірів заробітку для
обчислення пенсії», порядок
коригування виплат зазначених у п. 1
цієї Постанови при призначенні пенсії
встановлюється Міністерством праці і
соціальної політики України разом з
Міністерством фінансів України.

Згідно п. 2 Порядку коригування розміру
виплат, що включаються в заробіток для
обчислення пенсії відповідно до Закону
України «Про державну службу»,
затвердженим наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
Міністерством фінансів України від 11
серпня 2003 року № 226/509 (далі Порядок №
226/509), розмір виплат (крім посадових
окладів, надбавок за ранг або
кваліфікаційні класи, класний чин або
спеціальні звання, вислугу років), які
нараховані виходячи з посадового
окладу та рангу до прийняття постанови
КМУ про підвищення розміру заробітної
плати працюючим державним службовцям і
включаються в заробіток для обчислення
пенсії відповідно до Закону України
«Про державну службу», коригуються за
коефіцієнтом підвищення посадового
окладу та надбавки до нього за ранг, що
визначається окремо для кожного
працівника шляхом ділення суми
посадового окладу і надбавки за ранг,
встановлених йому постановою КМУ про
підвищення заробітної плати, на суму
посадового окладу і надбавки до нього
за ранг, які працівник мав до
підвищення заробітної плати.

Положення наведеної норми дають
підстави зробити висновок про те, що
коригуванню відповідно до
вищенаведеного порядку підлягають
лише суми виплат, розмір яких
розраховується з посадового окладу та
рангу.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів
України «Про впорядкування структури
та умов оплати праці працівників
апарату органів виконавчої влади,
органів прокуратури, судів та інших
органів» від 9 березня 2006 року № 268,
передбачено право керівників
державних органів надавати
працівникам матеріальну допомогу для
вирішення соціально-побутових питань
та допомогу на оздоровлення при
наданні щорічної відпустки у розмірі,
що не перевищує середньомісячної
заробітної плати працівника (місячного
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького складу).

Згідно п. 3 Порядку видачі грошової
винагороди державним службовцям за
сумлінну безперервну працю в органах
державної влади, зразкове виконання
трудових обов'язків, затвердженого
постановою КМУ від 24 лютого 2003 року №
212, грошова винагорода видається у
таких розмірах: від 10 до 15 років роботи -
одна середня заробітна плата; від 15 до 20
років - дві середні заробітні плати; від
20 до 25 років - три середні заробітні
плати; від 25 до 30 років - чотири середні
заробітні плати; від 30 і більше - п'ять
середніх заробітних плат, у межах
асигнувань на оплату праці,
передбачених у держаному бюджеті для
відповідних органів державної влади.
Середньомісячна заробітна плата
обчислюється у порядку визначеному
законодавством.

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку, що розмір матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань, допомоги
на оздоровлення та грошової винагороди
за сумлінну безперервну працю не
розраховується з посадового окладу та
рангу, а здійснюється в певних сумах за
рішення керівника в межах наявного
бюджетного фінансування із обмеженням
відповідним розміром середньомісячної
заробітної плати працівника,
розрахунок якої здійснюється у
порядку, визначеному законодавством.

Суд першої інстанції на ці вимоги
законодавства уваги не звернув.

Таким чином, колегія суддів прийшла до
висновку, що відповідно до Порядку №
226/509 спірні види виплат не підлягають
коригуванню, тому вимоги позивача
здійснити перерахунок пенсії з
урахуванням коригування отриманих нею
сум матеріальної допомоги та грошової
винагороди за сумлінну безперервну
працю є необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції при вирішенні справи
припустив порушення норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а тому
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 24, 195, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Кіровському
районі м. Донецька задовольнити.

Постанову Кіровського районного суду
м. Донецька від 02 квітня 2014 року у
справі № 258/10143/13-а за позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Кіровському районі м. Донецька про
визнання дій неправомірним,
зобов'язання вчинити певні дії
скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Кіровському районі м. Донецька про
визнання дій неправомірним,
зобов'язання вчинити певні дії
відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня її складення в
повному обсязі.

У повному обсязі постанова виготовлена
18 червня 2014 року.

Колегія суддів
М.М. Гімон

Л.А. Василенко

М.І. Старосуд