Справа № 1570/2705/12
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року
м. Київ К/800/20307/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною
скаргою приватного підприємства фірма
"Аваль-Експертиза" на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 10 жовтня 2012 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 21 березня
2013 року у справі за позовом приватного
підприємства фірма "Аваль-Експертиза"
до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області про визнання
протиправними та скасування постанов
про накладення штрафу, -

в с т а н о в и л а:

Приватне підприємство фірма
"Аваль-Експертиза" звернулось в суд з
позовом до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області, в якому просило
визнати протиправними та скасувати
постанови № 25, № 26, № 27, № 28 від 16
березня 2012 року, якими на позивача
накладено штраф в загальній сумі 145568
грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що до
підприємства застосовано санкції,
передбачені статтею 2 Закону України
"Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності", стосовно правовідносин,
які мали місце до набрання чинності цим
законом, що є порушенням вимог статті 58
Конституції України, якою визначено, що
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 21 березня
2013 року, у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, приватне
підприємство фірма "Аваль-Експертиза"
звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати та задовольнити позов.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 21 грудня 2011 року
начальником Приморського відділу
територіального управління з контролю
за будівництвом об'єктів м. Одеси
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області головним державним
інспектором Олещук Ю.А. відповідно до
вимог статті 41 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
згідно з Порядком здійснення
архітектурно-будівельного контролю,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 23 травня 2011 року
№ 553, на підставі листа управління
архітектури та містобудування № 612 від
07 листопада 2011 року проведено
позапланову перевірку дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил
під час виконання підготовчих і/або
будівельних робіт позивача, за
результатами якої складено акт від 21
грудня 2011 року. Перевірку проведено в
присутності ОСОБА_4

Перевіркою встановлено, що позивачем
виконано роботи, які не відповідають
дозволу № 460 від 16 липня 2010 року, а саме:
на об'єкті будівництва в АДРЕСА_1 на
першому поверсі виконано роботи по
реконструкції під магазин, а також, в
підвальному приміщенні виконано
роботи під кафе-бар, на час перевірки
термін дії дозволу закінчено 16 липня 2011
року, а магазин експлуатується без
вводу в експлуатацію.

Також судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем 21 грудня
2011 року винесено припис № 15 про
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил (про
зупинення підготовчих та будівельних
робіт, які виконуються без
повідомлення, реєстрації декларації
про початок їх виконання або дозволу на
виконання будівельних робіт), яким
зобов'язано усунути порушення
містобудівного законодавства, надати
відповідачу довідку вартості
виконаних будівельних робіт, об'єкт без
прийняття в експлуатацію не
експлуатувати.

На підставі вищезазначеного акту
перевірки та припису відповідачем
прийнято постанови № 25 від 16 березня 2012
року за порушення вимог пункту 8 статті
39 Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності", якою
накладено на позивача штраф у розмірі
48285 грн., № 26 від 16 березня 2012 року за
порушення вимог статті 34 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", якою накладено на позивача
штраф у розмірі 38628 грн., № 27 від 16
березня 2012 року, за порушення статті 9
Закону України "Про архітектурну
діяльність", якою накладено на позивача
штраф у розмірі 48285 грн., та № 28 від 16
березня 2012 року за порушення вимог
пункту 43 а статті 41 та пункту 7 статті 41
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності", якою
накладено на позивача штраф в розмірі
10739 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області, приймаючи
постанови № 25, № 26, № 27, № 28 від 16
березня 2012 року, діяла на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Оскаржувані постанови є
законними, оскільки позивачем порушено
вимоги Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності", у зв'язку з
чим не підлягають скасуванню.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Згідно статті 9 Закону України "Про
архітектурну діяльність", будівництво
(нове будівництво, реконструкція,
реставрація, капітальний ремонт)
об'єкта архітектури здійснюється
відповідно до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил у порядку, визначеному
Законом України "Про регулювання
містобудівної діяльності"

Відповідно до статті 34 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності", замовник має право
виконувати будівельні роботи після: 1)
направлення замовником повідомлення
про початок виконання будівельних
робіт Державній
архітектурно-будівельній інспекції
України або її територіальному органу
(далі - інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю) за
місцезнаходженням об'єкта будівництва
- щодо об'єктів, будівництво яких
здійснюється на підставі будівельного
паспорта, які не потребують реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт або отримання
дозволу на виконання будівельних робіт
згідно з переліком об'єктів
будівництва, затвердженим Кабінетом
Міністрів України. Форма повідомлення
про початок виконання будівельних
робіт та порядок його подання
визначаються Кабінетом Міністрів
України; 2) реєстрації відповідною
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до I - III
категорій складності; 3) видачі
замовнику відповідною інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю дозволу на виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до IV і V
категорій складності.

Зазначені у частині першій цієї статті
документи, що надають право на
виконання будівельних робіт, є чинними
до завершення будівництва.

Частиною восьмою статті 39 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" передбачено, що
експлуатація закінчених будівництвом
об'єктів, не прийнятих в експлуатацію,
забороняється.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачу належить на
праві власності нежитлове приміщення 1
поверху та підвалу в АДРЕСА_1.

Управлінням архітектури та
містобудування інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області було надано позивачу
дозвіл на виконання будівельних робіт
№ 536/05 від 31 серпня 2005 року в АДРЕСА_1,
під офіс, строком дії до 01 вересня 2006
року.

16 липня 2010 року за № 460 відповідачем
видано позивачу новий дозвіл на
виконання будівельних робіт з
реконструкції нежилих приміщень 1-го
поверху під офіс в АДРЕСА_1, строком дії
до 16 липня 2011 року.

Також судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем
(орендодавець) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 (орендар) 01
червня 2010 року укладено договір оренди
приміщення 1 поверху пл. 138,9 м. під
розміщення підприємства торгівлі та
громадського харчування, згідно умов
якого орендодавець передає, а орендар
приймає у строкове платне користування
нежитлове приміщення, розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, строком дії до 30
травня 2013 року. 22 вересня 2010 року за №
22/09 між тими самими сторонами укладено
договір оренди, приміщення підвалу пл.
218,5 м. за тією ж адресою, під розміщення
підприємства торгівлі та громадського
харчування строком дії до 30 жовтня 2013
року.

Крім того судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем 13 лютого
2012 року за № 50/12 прийнято рішення про
заборону експлуатації закінченого
будівництва об'єкта, не прийнятого в
експлуатацію, яким заборонено з 14
лютого 2012 року експлуатацію приміщення
1-го поверху магазину продукти 24
"ІНФОРМАЦІЯ_1" та підвал кафе-бар
"ІНФОРМАЦІЯ_2" в АДРЕСА_1. Листом № 05/1 -686
від 14 лютого 2012 року дане рішення було
направлено на адресу позивача, в якому
також, зазначено, що виїздом на місце
встановлено, що за вищезазначеною
адресою будівельні роботи закінчені та
об'єкт експлуатується, декларація про
початок виконання будівельних робіт з
реконструкції підвального приміщення
з облаштуванням входу за вказаною
адресою, не реєструвалась в інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області, що є
порушенням вимог статті 34 та пункту 4
статті 39 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності".

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку про те, що
позивачем порушено вимоги Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", а саме: будівельні роботи
виконано з відхиленням від
затвердженого проекту, оскільки,
проведено реконструкцію підвалу, а
дозвіл надано лише на реконструкцію
нежилих приміщень 1-го поверху під офіс;
виконано будівельні роботи без
реєстрації декларації про початок
виконання таких робіт; здійснено
експлуатацію об'єкта, який не введено в
експлуатацію.

Крім того, позивач лише 23 березня 2012
року за вих. № 381 направив для
реєстрації Декларацію про готовність
об'єкта до експлуатації, тобто, вже
після проведення перевірки

Щодо посилань позивача на вимоги
статті 58 Конституції України, в якій
зазначено, що закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи, стосовно того,
що до підприємства застосовано
санкції, передбачені статтею 2 Закону
України "Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності", відносно правовідносин,
які мали місце до набрання чинності цим
законом, колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про необґрунтованість таких посилань,
оскільки як встановлено судами всі
зазначені правопорушення мають
триваючий характер, і до теперішнього
часу позивачем не усунуті.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу приватного
підприємства фірма "Аваль-Експертиза"
відхилити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 21 березня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно: помічник судді
А.О. Кулеша