Справа № 826/4586/14
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/4586/14
1-й інстанції: Вєкуа Н.Г.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

19 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак
Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду апеляційну
скаргу Міністерства доходів і зборів
України на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 23
квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Міністерства доходів і зборів України
про визнання протиправною
бездіяльність, зобов'язання вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року, позивач звернувся до
Окружного адміністративного суду
м.Києва з позовом до Міністерства
доходів і зборів України про визнання
протиправною бездіяльність,
зобов'язання вчинити дії. Свої позовні
вимоги мотивовано порушенням
відповідачем вимог Конституції
України, Закону України «Про звернення
громадян» через ненадання позивачеві
на його звернення матеріалів перевірки
податковим органом Міністерства
доходів і зборів України. Так, статтею 18
Закону України «Про звернення
громадян» передбачено, що громадянин,
який звернувся із заявою чи скаргою до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, засобів
масової інформації, посадових осіб, має
право: особисто викласти аргументи
особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та
брати участь у перевірці поданої
скарги чи заяви; знайомитися з
матеріалами перевірки; подавати
додаткові матеріали або наполягати на
їх запиті органом, який розглядає заяву
чи скаргу; бути присутнім при розгляді
заяви чи скарги; користуватися
послугами адвоката або представника
трудового колективу, організації,
яка здійснює правозахисну
функцію, оформивши це уповноваження у
встановленому законом порядку;
одержати письмову відповідь про
результати розгляду заяви чи скарги;
висловлювати усно або письмово
вимогу щодо дотримання таємниці
розгляду заяви чи скарги; вимагати
відшкодування збитків, якщо вони стали
результатом порушень встановленого
порядку розгляду звернень. вони стали
результатом порушень встановленого
порядку розгляду звернень.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 23
квітня 2014 року позов задоволено
частково.

Визнано протиправними дії
Міністерства доходів і зборів України
щодо розгляду звернення ОСОБА_3 від
04.02.2014 року.

Зобов'язано Міністерство доходів і
зборів України розглянути звернення
ОСОБА_3 від 04.02.2014 року відповідно до
вимог Закону України "Про звернення
громадян".

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
часткового задоволення позовних вимог,
з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_3 звернувся до начальника
Головного управління внутрішньої
безпеки з скаргою від 09 грудня 2013 року
про проведення службової перевірки
стосовно посадових осіб Головного
слідчого управління ДПС України та
притягнення їх до відповідальності
згідно антикорупційного
законодавства, зобов'язати посадових
осіб прийняти законне рішення в
порядку ст. 97 КПК України в редакції 1960
року стосовно неправдивих свідчень
свідком ОСОБА_4, копію рішення
направити у встановлений законом строк
за адресою позивача.

На вищезазначене звернення позивачу
Міністерством доходів і зборів України
була надана відповідь від 10 січня 2014
року №70 ІП/99-99-08-08-01-14, в якій зазначено,
що ГСУ ФР Міндоходів матеріали
дослідчої перевірки за фактом надання
неправдивих показів свідком ОСОБА_4
було направлено до Перечинського
районного суду Закарпатської області
листом від 12.03.2012 року №3415/5/09-0016 для
приєднання до матеріалів кримінальної
справи №69-59.

Позивача ознайомлено 04 грудня 2013 року з
матеріалами кримінальної справи №69-59 в
Перечинському районному судді
Закарпатської області, однак в даних
матеріалах відсутні матеріали
дослідчої перевірки за фактом надання
неправдивих свідчень свідком ОСОБА_4

04 лютого 2014 року позивач звернувся на
підставі ст.18 Закону України «Про
звернення громадян» до заступника
начальника Головного управління -
начальника управління
оперативно-зонального контролю
Головного управління внутрішньої
безпеки з заявою про надання
можливості ознайомитись з матеріалами
перевірки його скарги на незаконні дії
працівників Головного слідчого
управління ФР Міндоходів, щодо
приховування матеріалів дослідчої
перевірки за фактом надання
неправдивих показів свідком ОСОБА_4

На звернення позивача від 04 лютого 2014
року щодо можливості ознайомлення з
матеріалами перевірки скарги на дії
працівників ГСУ ФР Міндоходів,
Міністерством доходів і зборів України
надана відповідь від 25 лютого 2014 року
№1185/П/99-99-08-02-02-14, в якій зазначено, що
відповідно до статей 303, 306
Кримінального процесуального кодексу
України скарни та рішення, дії чи
бездіяльність слідчого розглядаються
слідчим суддею місцевого суду згідно з
правилами судового розгляду,
передбаченими статтями 318-320 цього
Кодексу.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам необхідно зазначити наступне.

Статтею 40 Конституції України
встановлено, що усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Відповідно до частини першої ст.1
Закону України «Про звернення
громадян» від 2 жовтня 1996 року №393/96-ВР
із змінами і доповненнями, громадяни
України мають право звернутися до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Згідно частини першої ст.1 Закону
України «Про звернення громадян» від 2
жовтня 1996 року №393/96-ВР із змінами і
доповненнями, громадяни України мають
право звернутися до органів державної
влади, місцевого самоврядування,
об'єднань громадян, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, засобів масової
інформації, посадових осіб відповідно
до їх функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Так, статтею 18 Закону України «Про
звернення громадян» передбачено, що
громадянин, який звернувся із заявою чи
скаргою до органів державної влади,
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, об'єднань громадян,
засобів масової інформації, посадових
осіб, має право: особисто викласти
аргументи особі, що перевіряла заяву чи
скаргу, та брати участь у перевірці
поданої скарги чи заяви; знайомитися з
матеріалами перевірки; подавати
додаткові матеріали або наполягати на
їх запиті органом, який розглядає заяву
чи скаргу; бути присутнім при розгляді
заяви чи скарги; користуватися
послугами адвоката або представника
трудового колективу, організації,
яка здійснює правозахисну
функцію, оформивши це уповноваження у
встановленому законом порядку;
одержати письмову відповідь про
результати розгляду заяви чи скарги;
висловлювати усно або письмово
вимогу щодо дотримання таємниці
розгляду заяви чи скарги; вимагати
відшкодування збитків, якщо вони стали
результатом порушень встановленого
порядку розгляду звернень.

Відповідно до приписів ст.15 Закону,
органи державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду
заяв (клопотань) в обов'язковому
порядку дається тим органом, який
отримав ці заяви і до компетенції якого
входить вирішення порушених у заявах
(клопотаннях) питань.

Рішення про відмову в задоволенні
вимог, викладених у заяві (клопотанні),
доводиться до відома громадянина в
письмовій формі з посиланням на Закон і
викладенням мотивів відмови.

Встановлено, що позивач звертався із
скаргою щодо службової перевірки
стосовно посадових осіб Головного
слідчого управління ДПС України, а не
стосовно його кримінальної справи
№69-59.

Враховуючи наведене необхідно
зазначити, що звернення позивача щодо
службової перевірки стосовно
посадових осіб Головного слідчого
управління ДПС України не відносяться
до дій які слід розглядати відповідно
до Кримінально - процесуального
кодексу України.

Враховуючи наведене, та оскільки заява
позивача підпадає до розгляду в
порядку Закону України «Про звернення
громадян», суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що відповідач не
належним чином та з порушенням норм
чинного законодавства України
розглянув вказане звернення позивача.

Згідно з частиною 2 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, зокрема, може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Стаття 162 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає
повноваження суду при вирішенні
справи, за частиною 2 якої, зокрема,
передбачено, що суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

За таких умов, з метою повного захисту
прав, свобод та інтересів позивача,
колегія суддів суду першої інстанції
вірно знайшла за необхідне захистити
порушені права позивача шляхом визнати
протиправними дії Міністерства
доходів і зборів України щодо розгляду
звернення ОСОБА_3 від 04.02.2014 року;
зобов'язати Міністерство доходів і
зборів України розглянути звернення
ОСОБА_3 від 04.02.2014 року відповідно до
вимог Закону України "Про звернення
громадян".

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних
повноважень, у випадку, якщо він є
відповідачем в адміністративній
справі, покладено обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом
адміністративного судочинства України
на кожну сторону, в не залежності від
того чи є вона суб'єктом владних
повноважень, покладено обов'язок щодо
доведення обставин на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства
доходів і зборів України - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 23
квітня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 24
червня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 19
червня 2014 року.

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.