Справа № 523/543/14-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 р.м.ОдесаСправа № 523/543/14-а

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Пепеляшков О.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Жука С.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області на постанову
Суворовського районного суду м. Одеси
від 27 січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області про визнання
протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з
вищевказаним адміністративним
позовом.

В обгрунтування позовних вимог
зазначалось, що на виконанні в
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області знаходився
виконавчий лист № 2а-154/210 від 05.08.2013
року, виданий на підставі постанови
Суворовського районного суду м. Одеси,
а позивач отримав постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47
Закону України «Про виконавче
провадження». Вважала цю постанову
протиправною та просив скасувати її,
посилаючись на те, що державним
виконавцем не зазначено, яким саме
законом встановлено заборону щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника - Департаменту праці та
соціальної політики Одеської міської
ради, та чим підтверджується у нього
відсутність коштів, на які можливо
звернути стягнення; крім того Законом
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень», на який
посилається відповідач, не передбачено
повернення виконавчого документа
стягувачу, а, навпаки, визначено
порядок подальших дій для реального
примусового виконання судового
рішення, які державним виконавцем
виконано не було.

Постановою Суворовського районного
суду м. Одеси від 27 січня 2014 року
адміністративний позов було
задоволено.

Визнано протиправною та скасовано
постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
від 20.12.2013 року щодо повернення
виконавчого листа, виданого
Суворовським районним судом м. Одеси №
2-а-154/2010 про зобов'язання Департамент
праці та соціальної політики Одеської
міської ради виплати соціальної
допомоги ОСОБА_1.

Зобов'язано Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
продовжити виконавче провадження для
примусового виконання судових рішень
та вчинити відповідні дії для
стягнення коштів з боржника.

Не погоджуючись з даною постановою
суду Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області подало апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, у зв'язку з чим
просить його скасувати та ухвалити
нову постанову, якою у задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
20.12.2013р. старшим державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Одеській області винесено постанову
про повернення дублікату виконавчого
листа № 2-А-154/2010, виданого 05.08.2013р.
Суворовський районний суд м. Одеси про
зобов'язання Департаменту праці та
соціальної політики Одеської міської
ради виплатити недоплачену щомісячну
допомогу по догляду за дитиною, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею
трирічного віку за період з 01.01.2009 року
по 20.09.2009 рік в розмірі 4 549,13 грн.

Підставою для винесення цієї постанови
стало посилання державного виконавця
на набрання чинності Законом України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень», відповідно до якого
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржниками якими є державний
орган, здійснюється Державною
казначейською службою України в межах
повідних бюджетних призначень, у
зв'язку з чим відповідно до пункту 9
статті 47 Закону України «Про виконавче
провадження» виконавчий документ було
повернуто стягувачу, так як наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
постанова про повернення виконавчого
листа винесена з порушення вимог
чинного законодавства, оскільки у
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби під час
виконання постанови суду не було
законних підстав для повернення
виконавчого листа саме з підстав,
передбачених пунктом 9 частини 1 статті
47 Закону України "Про виконавче
провадження".

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України, Закону України "Про
виконавче провадження".

За змістом ч.1 ст. 181 КАС України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Законом України «Про виконавче
провадження» визначено умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку визначено.

Статтею 47 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено перелік підстав
для повернення виконавчого документа
стягувачу, однією з яких зазначено
наявна встановлена законом заборона
щодо звернення стягнення на майно чи
кошти боржника, якщо у нього відсутнє
інше майно чи кошти, на які можливо
звернути стягнення, а також щодо
проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення.

На підставі пункту 9 частини першої
статті 47 Закону України "Про виконавче
провадження" виконавчий документ, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо
наявна встановлена законом заборона
щодо звернення стягнення на майно чи
кошти боржника, якщо у нього відсутнє
інше майно чи кошти, на які можливо
звернути стягнення, а також щодо
проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення.

В контексті вказаної норми Закону
України "Про виконавче провадження", та
враховуючи роз'яснення, викладені в
пункту 3.15 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України 02.04.2012 року №512/5,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 02.04.2012 року за №489/20802, підставою
для повернення виконавчого документу є
встановлення безпосередньо у Законі
заборони звертати стягнення на окреме
майно чи кошти боржника.

Водночас ч.5 статті 8 Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень», на яку посилався
державний виконавець в мотивувальних
частинах постанов, визначає
правонаступництво. Відповідно до
положень ч.5 цієї статті у разі вибуття
однієї із сторін державний виконавець
з власної ініціативи або за заявою
сторони, а також сама заінтересована
особа мають право звернутися до суду із
заявою про заміну сторони її
правонаступником.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі про примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
Законом.

У відповідності до ст. 47 Закону України
"Про виконавче провадження"
встановлено підстави та порядок
повернення виконавчого документа
стягувачу.

Вимогами п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону та п. 3.15
Інструкції з примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року №512/5, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 02.04.2012
року №489/20802 (далі - Інструкція),
підставою для повернення виконавчого
документа є встановлення
безпосередньо у Законі заборони
звертати стягнення на окреме майно чи
кошти боржника.

Отже, державний виконавець мав
встановити, що безпосередньо у законі
встановлена заборона щодо звернення
стягнення на майно чи кошти боржника у
виконавчому провадженні і у нього
відсутнє інше майно чи кошти, на які
можливо звернути стягнення, а також що
в законі наявна заборона щодо
проведення інших виконавчих дій
стосовно цього боржника, що виключає
можливість виконання виконавчого
листа.

До того ж, про наявність обставини,
зазначених у п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону
державний виконавець зобов'язаний
скласти акт, що передбачено ч. 2 ст. 47
Закону.

Проте доказів складання відповідного
акту відповідачем не доведено.

Державним виконавцем не зазначено
відомостей щодо наявності
встановленим законом заборони щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника.

Згідно пунктів 2, 3 ст. 3 Закону України
«Про виконавче провадження», рішення
про стягнення коштів з державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами
Державного казначейства України в
установленому Кабінетом Міністрів
України порядку.

Органи, установи, організації та особи,
зазначені в частинах першій і другій
цієї статті, не є органами примусового
виконання, крім органів та посадових
осіб, які виконують рішення про
притягнення до кримінальної або
адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що
виконавчий лист 2а-154/210 від 05.08.2013 року,
виданий на підставі постанови
Суворовського районного суду м. Одеси
відповідачем не виконано в
добровільному порядку. Статтею 2 Закону
України «Про виконавче провадження»
передбачено, що примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, а його виконання
здійснюють державні виконавці.

За таких обставин, апеляційний суд
зазначає, що Державна Казначейська
Служба не є органом примусового
виконання, а тому позиція апелянта, що
виконавчий документ підлягає
поверненню стягувачу для пред'явлення
Державної казначейській службі не
ґрунтується на нормах закону.

Згідно п. 7 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевого бюджетів або боржників,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03 серпня 2011 року
№ 845 у разі наявності підстав для
повернення виконавчого документа
стягувачу керівник органу державної
виконавчої служби подає відповідно до
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень»
Казначейству протягом 10 днів з дня
складення державним виконавцем
відповідного акта оригінал
виконавчого документа разом із
супровідним листом та завірені
належним чином державним виконавцем
копії інших матеріалів виконавчого
провадження.

Положеннями п. 47 Порядку передбачено
безспірне списання коштів,
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання судових
рішень та виконавчих документів, де
зазначено, що таке здійснюється
Казначейством на підставі поданих:
органом Казначейства документів та
відомостей, надісланих стягувачами та
боржником; інформації про неможливість
виконання безспірного списання коштів
з рахунків боржника; керівником органу
державної виконавчої служби
зазначених у пункті 7 цього Порядку
документів та відомостей.

Таким чином механізм виконання рішень
суду про стягнення коштів з державних
та місцевих бюджетів, які вже
перебували на виконанні Державної
виконавчої служби України,
врегульований шляхом внесення змін до
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» в
редакції Закону України №583-VII від 19
вересня 2013 року, а тому постанова про
повернення виконавчого документу є
неправомірною.

На підставі викладеного колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що постанова про повернення
виконавчого листа винесена з порушення
вимог чинного законодавства, оскільки
у державного виконавця відділу
державної виконавчої служби під час
виконання постанови суду не було
законних підстав для повернення
виконавчого листа саме з підстав,
передбачених пунктом 9 частини 1 статті
47 Закону України "Про виконавче
провадження".

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на суб'єктивній оцінці фактичних
обставин справи та доказів, а також на
невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин, суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
залишити без задоволення, а постанову
Суворовського районного суду м. Одеси
від 27 січня 2014 року у справі № 523/543/14-а -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
С.І. Жук