Справа № 810/1085/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/1085/13-а

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді – Васильченко Н.В.

суддів : Калашніковій О.В., Чумаченко Т.А..

при секретарі Романишин О.Р.

з участю представника поз.

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу Київської Міжрегіональної митниці Міндоходів на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2013 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2013 р. по справі № 810108513а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лен тер» до Київської регіональної митниці про визнання протиправним та скасування рішення –

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Лентер" звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської регіональної митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Київської регіональної митниці про коригування митної вартості товарів № 100000003/2012/012905/1 від 19.12.2012 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2013 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2013 р., адміністративний позов задоволено повністю.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що самостійне коригування митної вартості товару, яка заявлена ТОВ «Лентер» ,було здійснено посадовими особами митного органу без урахування норм Митного кодексу та Порядку декларування митної вартості товарів,

які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 р. N 1766, а тому визначення митної вартості товару за шостим (резервним) методом є протиправним.

Не погоджуючись із ухваленими по справі рішеннями, Київська міжрегіональна митниця подала касаційну скаргу, в якій просить ці рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Скарга обґрунтована невірним застосуванням судами норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи на предмет повноти та всебічності дослідження їх судом та обґрунтованість застосування норм матеріального права до вирішення спірних правовідносин, вивчивши доводи касаційної скарги, колегія суддів

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено в суді , Товариство з обмеженою відповідальністю «Лентер» зареєстроване Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією 2 лютого 2011 року.

Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України № 625350, основними видами економічної діяльності позивача є: торгівля товарами широкого асортименту, оптова торгівля фарфором, скляним посудом, засобами для чищення, оптова торгівля іншими товарами господарського призначення.

21 червня 2012 року між ТОВ «Лентер» та La Piacentina S.p.A. (Віадана (Мантуя) Італія) укладено договір № 24-А, згідно умов якого, продавець (La Piacentina S.p.A.) продає, а покупець (ТОВ «Лентер») приймає та оплачує товар.

З метою митного оформлення імпортованого товару ТОВ «Лентер» було подано вантажну митну декларацію № 100250000/2012/526232 від 18 грудня 2012 року, якою було заявлено товар (чохол для прасувальної дошки еластичний, запасний елемент з бавовни 200 гр. до мотузкової швабри, щітка для підлоги жорстка, совок с довгою ручкою, совок с довгою ручкою складаний).

18 грудня 2012 року посадовою особою митного органу на підставі даних Автоматизованої системи аналізу та управління ризиками Державної митної служби України було встановлено, що інші особи у попередні періоди розмитнювали подібний товар за більшою вартістю, ніж це задекларовано позивачем.

У зв'язку з чим, відповідачем було витребувано від ТОВ «Лентер» додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікацію, прейскуранти виробника; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціальною експертною організацією, про що було зроблено відповідний запис на зворотньому боці декларації.

Ознайомившись 19 грудня 2012 року із вимогами Київської обласної митниці про надання додаткових документів уповноважений представник ТОВ «Лентер» на зворотній стороні вантажної митної декларації № 100250000/2012/526232 вказав, що декларант не має можливості надати витребувані документи та зазначив, що необхідні для визначення митної вартості документи надано та вказано у графі 44 вантажно-митної декларації, надання додаткових документів суперечить чинному законодавству, а з митною оцінкою ознайомлений.

19 грудня 2012 року Київською регіональною митницею прийнято рішення №100000003/2012/012905/1 від 19 грудня 2012 року про коригування митної вартості товару, згідно з яким вартість задекларованого товару (запасний елемент з бавовни 200 гр. до мотузкової швабри) митний орган визначив за резервним методом.

Як убачається з рішення про коригування митної вартості товару від 19 грудня 2012 року, посадовою особою митного органу встановлено, що митна вартість імпортованого товару не може бути визначена за ціною договору щодо товару, який імпортується, через невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару главі 9 Митного кодексу України та неподання ТОВ «Лентер» додаткових документів на письмову вимогу митного органу.

Однак, як зазначили суди з посиланням на пояснення відповідача, основним приводом для прийняття рішення щодо коригування митної вартості стала та обставина, що в митного органу наявна інформація, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості декларантом.

20 грудня 2012 року позивач звернувся до Київської регіональної митниці із заявою про митне оформлення товару в режимі «під гарантійне зобов'язання», подав нову митну декларацію (МД-2) № 100250000/2012/526308 від 20 грудня 2012, в якій задекларував цей же товар за митною вартістю, що визначена з урахуванням рішення митного органу про коригування митної вартості товарів,

сплатив всі митні платежі згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом, перерахував на спеціальний рахунок державного казначейства різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом (дані обставини підтверджуються відповідними відмітками на МД).

Колегія суддів дійшла думки про обґрунтованість висновку судів першої та апеляційної інстанцій про під ставність позовних вимог, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 49 Митного Кодексу України , митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 Митного Кодексу України).

Згідно із статтею 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 1 ст.54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

У силу вимог пункту 1 частини 4 статті 54 Митного кодексу України, митний орган під час здійснення контролю за правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до підпунктів 1.2, 1.9, 1.11 пункту 1 розділу 2 Порядку роботи посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України (далі - Порядок), контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів здійснюється шляхом:

- порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено;

- порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з наявною у митного органу інформацією про рівень цін на такі товари або вартість прямих витрат на їх виробництво, у тому числі сировини, матеріалів та/або комплектувальних виробів, які входять до складу товарів;

- перевірки наявності необхідних для підтвердження митної вартості документів, визначених Порядком декларування.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу вимог частини 3 статті 53 Митного Кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Пунктом 6 Порядку встановлено, що у разі потреби в наданні додаткових документів посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, у графі "Для відміток митного органу" ДМВ (або у випадках, коли вона не подавалась - на зворотному боці Інформаційного аркуша митного контролю товарів за ВМД /додаток 1 до Порядку оформлення/ або на звороті запиту /додаток 3 до Порядку оформлення/) робить запис про необхідність подання додаткових документів відповідно до пункту 11 Порядку декларування, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис.

Окрім того, згідно пункту 4 вказаного Порядку, у разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року № 1766.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У свою чергу, якщо митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу, чи з порушенням інших вимог Митного кодексу України, митний орган відмовляє у прийнятті такої митної декларації (частина 11 статті 264 Митного кодексу України).

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.

Також, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч.1 – 3 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена ч.2 ст. 58 МК України.

Так, відповідно до вищевказаної норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Правову позицію з даного питання було викладено в постановах Верховного Суду України від 29.05.2012 року та 11.09.2012 року, зокрема в останніх було зазначено: «за умови не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, а витребування цим органом переліку документів, передбачених пунктом 11 Порядку №1766, без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, суд дійшов правильного висновку про протиправність рішення цього органу щодо застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості»;

- ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обгрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Крім того, підпунктами 16, 17 п. 3 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Лентер» при ввезені на митну територію України товару було надано для митного оформлення весь пакет документів, визначений нормами Митного кодексу України та п.п. 7,11 вищезазначеного Порядку.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої та апеляційної інстанції, що митним органом, всупереч ст.. 71 КАС України не доведено, що визначити митну вартість товару за 2-5 методом було неможливим.

Як правомірно зазначено судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, необґрунтованими також є посилання відповідача в запереченнях на нижчий ціновий рівень імпортованого позивачем товару, порівняно з іншим митним оформленням, інформація про яке міститься в базі даних ЄАІС ДМСУ, та наявність у митного органу сумнівів у правильності визначення позивачем митної вартості товарів.

Згідно наведених вище нормативних положень митний орган здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості товарів та, в разі наявності обґрунтованих сумнівів в правильності її визначення, може перевірити достовірність показників, зокрема шляхом запитування додаткових документів, проведення консультацій. Таким чином, сама по собі різниця між вартістю подібних (аналогічних) товарів не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, оскільки законодавство таких підстав прямо не встановлює.

Щодо твердження відповідача про розбіжності у числових показниках транспортних витрат у вантажних митних деклараціях, колегія суддів зазначає наступне.

Представником позивача 18 грудня 2012 року було подано вантажну митну декларацію № 100250000/2012/526232 у якій було визначено у графі «Б» витрати на транспортування на загальну суму 2011,304 грн. 19 грудня 2012 року Київською регіональною митницею прийнято рішення №100000003/2012/012905/1 від 19 грудня 2012 року про коригування митної вартості товару. 20 грудня 2012 року позивачем було подано нову митну декларацію № 100250000/2012/526308, якою було визначено у графі «Б» витрати на транспортування на загальну суму 2031,689 грн.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що розбіжності у числових показниках витрат на транспортування виникли через різницю курсу валюти на момент подачі вантажно-митних декларацій, зокрема, 18 грудня 2012 року курс євро становив 10,518788 гривень за 1 євро, а 20 грудня 2012 року 1 євро коштував 10,632289 гривень.

Крім того, декларація від 20 грудня 2012 № 100250000/2012/526308 та заявлені у ній показники не були предметом дослідження при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів від 19 грудня 2012 року № 100000003/2012/012905/1.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої та апеляційної інстанцій було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, та обґрунтовано застосовані норми матеріального права до вирішення спірних правовідносин. Порушень норм процесуального закону, які б призвели до ухвалення незаконного рішення, не встановлено.

Твердження касаційної скарги зазначений висновок суду не спростовують.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів –

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2013 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2013 р. по справі № 810108513а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п»ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України в порядку, з підстав та у строки, визначені ст.ст. 236 – 239-1 КАС України.

Судді: підписи

З оригіналом згідно: суддя Н.Васильченко