Справа № 757/21745/13-а
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

17 червня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при
секретаріБорисюк Л.П., Петрика І.Й.,
Собківа Я.М. Чайка О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу
Печерського районного суду м. Києва від
09 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до Прокурора Печерського району
м. Києва про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 09 жовтня 2013 року у відкритті
провадження у справі відмовлено з
підстав застосування положень п. 1 ч. 1
ст. 109 КАС України.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 09 жовтня 2013 року як таку, що
постановлена з порушенням норм
процесуального права та направити
справу до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Відмовляючи у відкритті провадження у
справі, суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивача про
зобов'язання прокурора Печерського
району м. Києва направити на його
адресу належним чином завірені копії
постанов про відмову в порушенні
кримінальної справи належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується, виходячи з наступного.

У відповідності п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС
України, суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі,
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до статті 55 Конституції
України, кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Згідно з частиною 2 статті 4 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

За змістом пункту 1 частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України, справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - це органи
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхні посадові чи
службові особи, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Необхідною та єдиною
ознакою суб'єкта владних повноважень є
здійснення цим суб'єктом владних
управлінських функцій щодо іншого
суб'єкта, який є учасником спору.

З аналізу вказаних норм вбачається, що
публічно-правовим спором за Кодексом
адміністративного судочинства України
є не будь-який публічно-правовий спір, а
лише той, який випливає із здійснення
суб'єктом владних повноважень своїх
владних управлінських функцій.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 6-рп/2001 від 23 травня 2001 р. роз'яснено,
що кримінальне судочинство - це
врегульований нормами КПК України
порядок діяльності органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду (судді) щодо порушення,
розслідування, розгляду і вирішення
кримінальних справ, а також діяльність
інших учасників кримінального процесу
- підозрюваних, обвинувачених,
підсудних, потерпілих, цивільних
позивачів і відповідачів, їх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод і законних інтересів. Захист
прав і свобод людини не можуть бути
надійним без надання їй можливості при
розслідуванні кримінальної справи
оскаржити до суду окремі процесуальні
акти, дії чи бездіяльність органів
дізнання, попереднього слідства і
прокуратури. Але таке оскарження може
здійснюватись у порядку, встановленому
КПК України, оскільки діяльність
посадових осіб, як і діяльність суду,
має свої особливості та не належить до
управлінської сфери.

У даному рішенні також зазначається, що
положення статті 55 Конституції України
щодо можливості громадянина
звернутись за захистом своїх прав і
свобод однаково стосується можливості
судового оскарження актів, дій
бездіяльності посадових осіб органів
дізнання, попереднього слідства і
прокуратури, оскільки ними можуть
порушуватись його права і свободи.
Недосконалість інституту судового
контролю за досудовим слідством не
може бути перепоною для оскарження
актів, дій чи бездіяльності посадових
осіб зазначених органів.

У зв'язку з цим необхідно зазначити, що
захист прав і свобод людини не може
бути надійним без надання їй
можливості при розслідуванні
кримінальної справи права оскаржити до
суду окремі процесуальні дії чи
бездіяльність органів дізнання,
попереднього слідства і прокуратури.
Але таке оскарження окремих
процесуальних актів, дій чи
бездіяльності органів дізнання,
попереднього слідства і прокуратури до
суду може здійснюватися у порядку,
встановленому
Кримінально-процесуальним кодексом
України, оскільки діяльність посадових
осіб, як і діяльність суду, має свої
особливості, не належить до сфери
управлінської діяльності і не може
бути предметом оскарження в порядку,
визначеному Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Частиною першою статті 24 Кримінального
процесуального кодексу України
встановлено, що кожному гарантується
право на оскарження процесуальних
рішень, дій чи бездіяльності суду,
слідчого судді, прокурора, слідчого в
порядку, передбаченому цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до суду з позовом та
просить зобов'язати відповідача
направити на його адресу належним
чином завірені копії постанов про
відмову в порушенні кримінальної
справи.

Пунктом першим частини першої статті 303
Кримінального процесуального кодексу
України передбачено, що на досудовому
провадженні можуть бути оскаржені такі
рішення, дії чи бездіяльність слідчого
або прокурора, зокрема, бездіяльність
слідчого, прокурора, яка полягає у
невнесенні відомостей про кримінальне
правопорушення до Єдиного реєстру
досудових розслідувань після
отримання заяви чи повідомлення про
кримінальне правопорушення, у
неповерненні тимчасово вилученого
майна згідно з вимогами статті 169 цього
Кодексу, а також у нездійсненні інших
процесуальних дій, які він зобов'язаний
вчинити у визначений цим Кодексом
строк, - заявником, потерпілим, його
представником чи законним
представником, підозрюваним, його
захисником чи законним представником,
володільцем тимчасово вилученого
майна.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що спірні відносини не є
управлінськими, а порядок оскарження
дій чи бездіяльності прокурора в
даному випадку регламентовані
приписами Кримінального
процесуального кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
застосував положення чинного
законодавства України при
постановленні оскаржуваної ухвали із
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для її скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 199 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції має право
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу
Печерського районного суду м. Києва від
09 жовтня 2013 року - залишити без
задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 09 жовтня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 23.06.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Петрик І.Й.

Собків Я.М.