Справа № 2а-586/11/0970
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
Справа №
31834/11/9104 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 9 березня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації про визнання
протиправною відмови у наданні дозволу
на перереєстрацію транспортного
засобу та зобов'язання вчинити певні
дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 15.02.2011 року звернувся в суд з
адміністративним позовом до Головного
управління праці та соціального
захисту населення Івано-Франківської
обласної державної адміністрації, в
якому просив визнати дії щодо відмови у
наданні дозволу на перереєстрацію
автомобіля марки AUDI А4 1997 року випуску,
з об'ємом двигуна 1600 см. куб. номер
кузова НОМЕР_1, зобов'язати зняти з
обліку автомобіль марки AUDI А4 1997 року
випуску, з об'ємом двигуна 1600 см. куб.
номер кузова НОМЕР_1. та надати дозвіл
для проведення Державтоінспекцією
перереєстрації автомобіля марки AUDI А4
1997 року випуску, з об'ємом двигуна 1600 см.
куб. номер кузова НОМЕР_1.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 9
березня 2011 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його
в апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить рішення суду першої
інстанції скасувати і прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції були недостатньо досліджені
докази та обставини справи, рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального права. Зазначає, що
відповідно до п.16 Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 року № 999, після смерті
інваліда автомобіль, яким він був
забезпечений та строк експлуатації
якого більше 10 років, залишається члену
сім'ї, який на час смерті інваліда
проживав та був зареєстрований за
місце проживання та реєстрації
інваліда.

Згідно з Методикою товарознавчої
експертизи та оцінки дорожніх
транспортних засобів, затвердженою
Наказом Мінюсту від 24.11.2003р. №142/5/2092,
строк експлуатації - це період часу від
моменту виготовлення транспортного
засобу до дати оцінки.

Обумовлений автомобіль марки AUDI А4,
кузов НОМЕР_1, об'єм двигуна 1600 кубічних
сантиметрів, виготовлено у 1997 році,
відповідно, строк його експлуатації на
момент отримання позивачем відмови у
наданні дозволу на зняття з його обліку
є більшим десяти років.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, тому колегія суддів, у
відповідності до ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
30.07.2005 року громадянин Німеччини ОСОБА_3
в якості гуманітарної допомоги надав
Головному управлінню праці та
соціального захисту населення
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації для інваліда І групи
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 автомобіль марки
AUDI А4, 1997 року випуску, кузов НОМЕР_1,
об'єм двигуна 1600 кубічних сантиметрів
(а.с.40-43).

14.10.2005 року ОСОБА_4 звернувся до
відповідача із заявою про забезпечення
його в якості гуманітарної допомоги
автомобілем, який дарується
відповідачу, без права продажу,
дарування чи передачі такого
транспортного засобу іншій особі
(а.с.39).

13.02.2006 року наказом відповідача за №28
згідно медичних показань, відповідно
до пункту 2 Порядку надання
автомобілів, отриманих як гуманітарна
допомога, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України за №128 від
07.02.2001 року, відповідно до протоколу
засідання Комісії з питань
гуманітарної допомоги при Кабінеті
Міністрів України №26/ГД- 266/К від 17.11.2005
року ОСОБА_4 забезпечено автомобілем AUDI
(а.с.44).

30.06.2006 року ОСОБА_4 зареєстровано
автомобіль марки AUDI А4, 1997 року випуску,
кузов НОМЕР_1, об'єм двигуна 1600 кубічних
сантиметрів на власне ім'я та отримано
державний реєстраційний номер
транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с.12).

04.04.2009 року ОСОБА_4 уповноважив позивача
укладати правочини, представляти його
інтереси та користуватись зазначеним
автомобілем (а.с.11).

18.02.2010 року ОСОБА_4 помер (а.с.10).

14.10.2010 року позивач, як родич померлого
інваліда, з яким останній проживав на
час смерті звернувся до відповідача із
заявою про зняття з обліку автомобіля,
його безоплатну передачу та надання
йому дозволу на реєстрацію автомобіля
на власне ім'я (а.с.13).

26.10.2010 року та повторно 08.12.2010 року
відповідачем відмовлено позивачу у
безоплатній передачі автомобіля та
наданні дозволу на реєстрацію
автомобіля на власне ім'я (а.с.36, 37).

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
отриманим як гуманітарна допомога
автомобілем інвалід ОСОБА_4
користувався менше десяти років (з
30.06.2006 року до 18.02.2010 року), а тому
позивач як член сім'ї померлого
інваліда права на безкоштовне
отримання у власність та реєстрацію на
своє ім'я автомобіля марки AUDI А4, 1997 року
випуску, кузов НОМЕР_1, об'єм двигуна 1600
кубічних сантиметрів, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2 не набув.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, вважаючи, що він відповідає
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи з огляду
на наступне.

Згідно ч.8 ст.38 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», яким визначені
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні порядок та умови
забезпечення інвалідів і
дітей-інвалідів лікарськими,
технічними та іншими засобами
реабілітації, виробами медичного
призначення, санаторно-курортними
путівками, автомобілями, а також
переліки технічних та інших засобів
реабілітації і виробів медичного
призначення визначає Кабінет
Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
за №128 від 07.02.2001 року постанову
Кабінету Міністрів України за №999 від
08.09.1997 року, якою затверджено Порядок
забезпечення інвалідів автомобілями
доповнено розділом 41, згідно якого
передбачалась можливість надання
інвалідам автомобілів, отриманих як
гуманітарна допомога.

Постановою Кабінету Міністрів України
за №999 від 19.07.2006 року затверджено
Порядок забезпечення інвалідів
автомобілями в новій редакції, а
постанова за №999 від 08.09.1997 року визнана
такою, що втратила чинність.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі. Аналогічний
принцип закріплений в ст.5 Цивільного
кодексу України, на який посилається
позивач в обґрунтування своїх вимог.

Однак, виходячи з офіційного
тлумачення положень Конституції
України, наданого Рішенням
Конституційного Суду України у справі
за конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення ч.1
ст.58 Конституції України (справа про
зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів) за №1-рп/99
від 09.02.1999 року, дію
нормативно-правового акта в часі слід
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Таким чином, до спірних правовідносин
підлягають застосуванню положення
постанови Кабінету Міністрів України
за №999 від 19.07.2006 року, оскільки
правовідносини з приводу виникнення у
позивача права на реєстрацію
автомобіля на власне ім'я, передання
йому такого автомобіля виникли тільки
після смерті забезпеченого
автомобілем ОСОБА_4, тобто 18.02.2010 року,
на момент настання якої діяла
постанова Кабінету Міністрів України
за №999 від 19.07.2006 року, а постанова
Кабінету Міністрів України за №999 від
08.09.1997 року втратила чинність.

Колегія суддів, погоджується також з
позицією щодо необґрунтованості
твердження позивача про те, що
правовідносини між ним та відповідачем
виникли з моменту безоплатного
забезпечення ОСОБА_4 автомобілем -
13.02.2006 року, тобто під час дії Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України за №999 від 08.09.1997
року. Оскільки, суб'єктами даних
правовідносин були з одного боку
інвалід, який у відповідності до Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
потребував забезпечення автомобілем
та, з іншого боку відповідач - Головне
управління праці та соціального
захисту населення Івано-Франківської
обласної державної адміністрації, як
суб'єкт владних повноважень, на якого
покладено обов'язок на здійснення
такого забезпечення. При реалізації
ОСОБА_4 свого права на матеріальне та
соціально-побутове забезпечення
інваліда, позивач не набував будь-яких
прав та обов'язків, не будучи інвалідом,
правом на таке забезпечення не володів,
а дія вказаного закону на нього не
поширювалась. Правовідносини між
позивачем, як членом сім'ї інваліда,
забезпеченого через головне
управління соціального захисту
автомобілем, визнаним гуманітарною
допомогою та відповідачем виникли
після смерті інваліда. Тому, невірним є
твердження позивача про те, що
застосування до спірних правовідносин
положень Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
за №999 від 19.07.2006 року, здійснено
відповідачем, всупереч ст.5 Цивільного
кодексу України, та є наданням акту
цивільного законодавства зворотної
дії у часі.

Згідно з абз.3 п.41 Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
за №999 від 19.07.2006 року, яка підлягає
застосуванню до спірних правовідносин
та в редакції, що діяла на момент їх
виникнення автомобіль, отриманий
головним управлінням соціального
захисту як гуманітарна допомога для
конкретного інваліда, який перебуває
на обліку, видається безоплатно такому
інваліду (за його згодою або за згодою
законного представника недієздатного
інваліда), дитині-інваліду (за згодою її
законного представника) незалежно від
черговості на десятирічний строк,
визначений з дати видачі, із зняттям з
обліку.

У відповідності до абз.7 п.41 цього ж
Порядку після смерті інваліда
автомобіль, отриманий як гуманітарна
допомога, крім випадків, зазначених в
абзацах першому - п'ятому пункту 16 цього
Порядку, повертається (вилучається)
головному управлінню соціального
захисту і здається підприємству, що
здійснює заготівлю та переробку
металобрухту, або видається в порядку
черговості інваліду, який перебуває на
обліку.

У відповідності до абз.1 п.16 вказаного
Порядку після смерті інваліда
автомобіль, яким він був забезпечений
головним управлінням соціального
захисту або управлінням виконавчої
дирекції, строк експлуатації якого
більше ніж 10 років, залишається члену
сім'ї, який на час смерті інваліда
проживав та був зареєстрований за
місцем проживання і реєстрації
інваліда. Абзацами 2-5 пункту 16 цього
Порядку встановлене право на залишення
у користуванні сім'ї померлого
інваліда автомобіля, строк
експлуатації якого менше ніж 10 років,
якщо в ній є інвалід і не регулюють
спірних правовідносин.

Крім того, ч.2 ст.11-1 Закону України «Про
гуманітарну допомогу» (в редакції
закону від 15.12.2009 року, що набрала
чинності 31.12.2009 року), визначено, що
після смерті інваліда, дитини-інваліда
автомобіль, визнаний гуманітарною
допомогою, яким інвалід був
забезпечений через органи праці та
соціального захисту населення і
користувався менше 10 років, може бути
переданий у власність одному із членів
сім'ї за рішенням Комісії з питань
гуманітарної допомоги при Кабінеті
Міністрів України за умови сплати
податків і зборів за ставками, діючими
на день здійснення митного оформлення
автомобіля. Якщо інвалід,
дитина-інвалід користувався
автомобілем більше 10 років, за бажанням
членів його сім'ї автомобіль може бути
переданий у їх власність безкоштовно.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про безпідставність
заявлених позовних вимог про визнання
протиправною відмови у наданні дозволу
на перереєстрацію транспортного
засобу та зобов'язання надати дозвіл на
проведення такої реєстрації
транспортного засобу на власне ім'я та
обґрунтованим рішення про відмову в
задоволенні позову.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують і така задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205 ч.1
п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 9 березня 2011
року у справі №2а-586/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

А.І. Рибачук