Справа № 806/4137/13-а
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"16" червня 2014 р.
Справа № 806/4137/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Франовської К.С.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Хаюка С.М.,

при секретарі
Марчук Ю.А. ,

за участю сторін:

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"14" березня 2014 р. у справі за позовом
Державного підприємства "Житомирський
військовий лісгосп" до Державної
фінансової інспекції в Житомирській
області про визнання протиправною
та скасування вимоги ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року Державне підприємство
"Житомирський військовий лісгосп"(далі-
ДП "Житомирський військовий
лісгосп")звернулось в суд з позовом до
Державної фінансової інспекції в
Житомирській області ( далі- ДФІ в
Житомирській області) про визнання
протиправними і скасування п.3, 4, 5 та 6
вимоги №06-07-17/3781 від 22.05.2013 р.,
направленої за результатами ревізії
фінансово-господарської діяльності за
період з 01.05.2009 р., 2010-2012 роки та
завершений звітний період 2013 року на
підставі акту ревізії від 09.04.2013 р.
№06-07-09/035.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2014 року позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано п.3, 4, 5 та 6
вимоги Державної фінансової інспекції
в Житомирській області №06-07-17/3781 від
22.05.2013 р.

Не погоджуючись з постановою суду,
Державна фінансова інспекція в
Житомирській області звернулась до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду з апеляційною
скаргою, в якій порушує питання про
скасування постанови та прийняття
нової про відмову у позові.. Апеляційна
скарга мотивована тим, що суд першої
інстанції , вирішуючи справу, дав
неправильну правову оцінку обставинам
справи та порушив норми матеріального
та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, заслухавши пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
вважає за необхідне вимоги, викладені в
апеляційній скарзі, залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції залишити без змін, з
наступних підстав.

Згідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне.

В період з 09.01.2013 р. по 02.04.2013 р. Державною
фінансовою інспекцією в Житомирській
області проведено планову ревізію
окремих питань
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства "Житомирський
військовий лісгосп" за період з 01.05.2009
р., 2010-2012 роки та завершений звітний
період 2013 року, за наслідками якої
складено акт ревізії №06-07-09/035 від 09.04.2013
р. (далі - акт ревізії) (т.1 а.с.106-163).

На підставі висновків акту ревізії
Державною фінансовою інспекцією в
Житомирській області позивачу
направлено вимогу №06-07-17/3781 від 22.05.2013 р.
"Про усунення порушень, виявлених
ревізією фінансово-господарської
діяльності Державного підприємства
"Житомирський військовий лісгосп",
відповідно до якої вимагає від
позивача вчинити певні дії (далі -
вимога) (т.1 а.с.104-105)

Спірними у даній справі є п.п.3,4,5,6
зазначеної вимоги.

- так, у пункті 3 вимоги №06-07-17/3781 від
22.05.2013 р. зазначено, що в порушення п.п.
"в" та "г" п.4 ст.84 Земельного кодексу
України від 25.10.2001р. №2758-III,
розпорядження Кабінету Міністрів
України "Деякі питання розпорядження
земельними лісовими ділянками" від
10.04.2008р. №610-р та п.4 Порядку визначення
втрат сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, які
підлягають відшкодуванню,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 17.11.1997р. №1279,
внаслідок безпідставного вилучення у
лісгоспу, за його зверненням,
відповідно до розпоряджень голови
Житомирської райдержадміністрації від
25.02.2010 р. №177 та від 04.04.2012р. №319 земель
лісогосподарського призначення площею
54,7917 га та зміни цільового призначення
частини вилучених земель площею 18 га на
підставі розпоряджень голови
Житомирської райдержадміністрації від
12.03.2010р. №261, від 01.04.2010р. №390, від 23.11.2010р.
№1069 та від 04.02.2011р. №83, не нараховано і
не перераховано до місцевих бюджетів
коштів по відшкодуванню втрат за
використання земель лісового
призначення без оформлення договірних
відносин на загальну 827,55 тис. грн. і як
наслідок спричинено матеріальну шкоду
Тетерівському сільському бюджету в
сумі розміром 496530грн., Житомирському
районному бюджету в сумі розміром
124132,50 грн. та Житомирському обласному
бюджету в сумі 206887,50 грн.

У зв"язку з цим ДФІ вимагає забезпечити
стягнення до місцевих бюджетів втрат
лісогосподарського виробництва на
загальну суму 827550,00 грн., в тому числі до
Тетерівського сільського бюджету
-496530грн., Житомирського районного
бюджету в сумі розміром 124132,50 грн. та
Житомирського обласного бюджету в сумі
206887,50 грн.

Як встановив суд, правовою підставою
для даної вимоги стало порушення,
вчинене ДП "Житомирський військовий
лісгосп", правонаступником
правонаступником прав і обов'язків
реорганізованого Державного
підприємства "Івано-Франківський
військовий лісопромкомбінат"., яке
полягає, на думку ДФІ, у зміні
цільового призначення частини
вилучених земель площею 18 га на
підставі розпоряджень голови
Житомирської райдержадміністрації,
без погодження Міністерства Оборони
України.

Визнаючи дану вимогу протиправною, суд
першої інстанції виходив з того, що
Державне підприємство "Житомирський
військовий лісгосп" не було
користувачем земельними ділянками,
оскільки є чинні державні акти на право
користування земельними ділянками
видані Державному підприємству
"Івано-Франківський військовий
лісопромкомбінат": серії ЯЯ №073505, серії
ЯЯ №073506, серії ЯЯ №073507, серії ЯЯ №073508,
серії ЯЯ №073509 від 10.10.2005 р.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції в цій
частині, з наступних підстав.

Судом встановлено та не заперечується
сторонами, що Державне підприємство
"Житомирський військовий лісгосп" (далі
- ДП "Житомирський військовий лісгосп" )
є лісокористувачем на земельних
ділянках Міністерства оборони України
та здійснює лісогосподарську
діяльність на лісових ділянках де є
державні акти і на земельних ділянках
військових формувань Міністерства
оборони України.

Державним актом на право постійного
користування земельною ділянкою серії
ЯЯ №073507 від 10.10.2005р. Державному
підприємству "Івано - Франківський
ліспромкомбінат Міністерства оборони
України" (Шепетівський військовий
лісгосп) на підставі розпорядження
Житомирської районної державної
адміністрації №70 від 04.02.2005р. надано у
постійне користування земельну
ділянку площею 219,56га, яка розташована
на території Тетерівської сільської
ради Житомирського району
Житомирської області для ведення
лісового господарства (а.с.24).

У відповідності з п.25 Положення про
порядок надання в користування земель
(земельних ділянок) для потреб Збройних
сил України, та основні правила
користування наданими землями,
затвердженого наказом Міністерства
оборони України від 22.12.1998р. №483,
вказана земельна ділянка
обліковувалася в Квартирно -
експлуатаційному відділі м.Житомир.

Наказом Міністра оборони України від
30.09.2008 року №469, на підставі Закону
України "Про управління об`єктами
державної власності" та з метою
приведення положень Статуту
державного підприємства
"Івано-Франківський ліспромкомбінат
Міністерства оборони України" у
відповідність з вимогами
Господарського та Цивільного кодексів
України, державне підприємство
"Івано-Франківський ліспромкомбінат
Міністерства оборони України" було
перейменовано у державне підприємство
"Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат" (а.с.34).

Згодом, наказом Міністра оборони
України від 20.03.2009 року №123 державне
підприємство "Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат" було
реорганізовано шляхом виділу з нього
структурних підрозділів, а саме:
Зарічанського військового лісгоспу,
Корбутівського, Чуднівського і
Макарівського військових лісництв, та
створено державне підприємство
"Житомирський військовий лісгосп", до
якого за розподільчим балансом
підлягало передачі частково майно,
права та обов`язки реорганізованого
підприємства (а.с.43, 44).

Згідно акту передачі від 30.06.2009 року
Корбутівське військове лісництво ДП
"Івано-Франківський ліспромкомбінат"
передало, а ДП "Житомирський військовий
лісгосп" прийняло земельні ділянки та
технічну документацію Корбутівського
військового лісництва, яке складалося
з кварталів 1 - 43 загальною площею 3368га,
до складу яких, згідно довідки КЕВ
м.Житомир від 16.05.2014р. №2277, входить
земельна ділянка площею
6,7гавійськового містечка №165 на
території Тетерівської сільської ради
(а.с.45).

Як встановлено в процесі апеляційного
розгляду справи, позивачем у 2013 році
було пред'явлено позов до
Житомирстького господарського суду
про визнання недійсним розпорядження
Житомирської районної державної
адміністрації від 25.02.2010р. № 177 "Про
припинення права ДП "Житомирський
військовий лісгосп" на користування
земельною ділянкою по добровільній
відмові на території Тетерівської
сільської ради" з посиланням на
прийняття відповідачем даного
розпорядження на підставі клопотання
Державного підприємства "Житомирський
військовий лісгосп" про припинення
права на користування по добровільній
відмові, яке не набуло прав
користування земельними ділянками, а
постійний користувач - Державне
підприємство "Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат" не
відмовлявся від права постійн6ого
користування земельною ділянкою.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 27 травня 2014
року у позові ДП "Житомирський
військовий лісгосп" відмовлено.

Вирішуючи спір, суд у постанові
зазначив, що аналізуючи зміст,
затвердженого наказом Міністра
оборони України від 27.05.2009р. №250,
Статуту Державного підприємства
"Житомирський військовий лісгосп", в
якому не зазначено, що до останнього
перейшли за розподільчим балансом у
відповідній частині майно, права і
обов`язки реорганізованого ДП
"Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат", тобто не вказано про
правонаступництво, за відсутності у
матеріалах справи розподільчого
балансу, судова колегія дійшла
висновку, що позивач у справі, ДП
"Житомирський військовий лісгосп", не є
правонаступником прав на земельну
ділянку площею 6,7га військового
містечка №165 на території Тетерівської
сільської ради, яка входить до складу
земельної ділянки площею 219,56га,
законним землекористувачем якої на
підставі державного акта від 10.10.2005р.
(т.1, а.с.24), є ДП "Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат", тобто
наказ Міністерства оборони України від
20.03.2009р. №123 "Про реорганізацію
державного підприємства
"Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат" станом на 25.02.2010р.
(дата оспореного розпорядження) у
повному обсязі не реалізовано.

Крім того, матеріали справи не містять
належних доказів на підтвердження
того, що право ДП "Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат"
користування вказаною вище земельною
ділянкою площею 6,7га у встановленому
Земельним кодексом України порядку
припинено та вона надана у
користування позивачу у справі (ДП
"Житомирський військовий лісгосп").

Враховуючи викладені обставини,
позивачами не доведено порушення їх
законних прав або охоронюваних законом
інтересів спірним розпорядженням
Житомирської районної державної
адміністрації від 25.02.2010р. №177, оскільки
не доведено наявність права
землекористування на земельну ділянку
площею 6,7га військового містечка №165 на
території Тетерівської сільської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи наведене , колегія суддів
вважає, суд першої інстанції дійшов
правильного та обґрунтованого
висновку про те, що позивач не є у
встановленому порядку
землекористувачем в порядку
правонаступництва, а відтак даний
пункт вимоги є протиправним і підлягає
скасуванню

-У пункті 4 вимоги зазначено, що
ревізією дотримання вимог чинного
законодавства при списанні
дебіторської заборгованості
встановлено, що в порушення ст.ст.65, 218
Господарського кодексу України від
16.01.2003 р. №436-ІV, ч.1 ст.611 Цивільного
кодексу України від 16.01.2003р. №435-ІV, п. 1.4
Рекомендацій Міністерства юстиції
України від 15 січня 1996 року №2 "Про
порядок ведення претензійної та
позовної роботи на підприємстві, в
установі, організації", Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку №10
"Дебіторська заборгованість",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 08.10.1999р. №237 (далі -
П(С)БО №10), по бухгалтерському обліку
лісгоспу у вересні 2012 року на підставі
наказу директора лісгоспу від 28.09.2012 р.
№158-в, списано дебіторську
заборгованість, термін позовної
давності якої минув та по якій не
проводилася претензійно-позовна
робота, на загальну суму 370296,66 грн., що
призвело до недоотримання лісгоспом
фінансових ресурсів на вказану суму, у
зв'язку з чим відповідач вимагає у
Державного підприємства "Житомирський
військовий лісгосп" стягнути з
боржників кошти в сумі розміром 370296,66
грн.;

-у пункті 5 вимоги зазначено, що
ревізією встановлено, що через
недотримання вимог ст.ст.65, 218
Господарського кодексу України, ч.1
ст.611 Цивільного кодексу України та в
порушення пункту 1.4 Рекомендацій
Міністерства юстиції України №2 від 15
січня 1996 року "Про порядок ведення
претензійної та позовної роботи на
підприємстві, в установі, організації",
фактично лісгоспом допущено
безоплатне надання лісогосподарських
послуг, що призвело до утворення
дебіторської заборгованості на суму
99340,16 грн., по якій минув термін позовної
давності та по якій не проводилася
претензійно-позовна робота, що
призвело до втрати боржника у
зобов'язані. Дане порушення призвело до
спричинення лісгоспу матеріальної
шкоди (збитків) на загальну 99340,16 грн., у
зв'язку з чим відповідач вимагає у
Державного підприємства "Житомирський
військовий лісгосп" стягнути з
боржників кошти в сумі 99340,16 грн.

Зазначені вимоги обґрунтовані тим, що
по бухгалтерському обліку позивача у
вересні 2012 року на підставні наказу
списана дебіторська заборгованість,
термін позовної давності якої минув та
по якій не проводилася
претензійно-позовна робота на суму
370296,66 грн., окрім того позивачем
допущено безоплатне надання
лісогосподарських послуг, що призвело
до утворення дебіторської
заборгованості на суму 99340,16 грн., по
якій минув термін позовної давності та
по якій не проводилася
претензійно-позовна робота, що
призвело до втрати боржника.

Визнаючи протиправними п.п.4-5 вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
ДФІ в Житомирській області не було
доведено, що відповідними працівниками
позивача, до обов'язків яких входило
ведення претензійно-позовної роботи на
підприємстві, не приймалися заходи по
її стягненню .

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, оскільки він знайшов
підтвердження в процесі судового
розгляду.

Зокрема, в акті ревізії зазначено лише
загальні суми дебіторської
заборгованості, без посилань на
конкретні господарські операції та
правове обгрунтування.

Крім того, доводи ДФІ щодо не
проведення претензійно - позовної
роботи, у зв'язку зі спливом строків
позовної давності, правомірно судом
першої інстанції не прийнято до уваги,
оскільки питання застосування строку
позовної давності входить до
компетенції відповідного суду, а не
контролюючого органу.

-У пункті 6 вимоги зазначено, що
ревізією правильності визначення
доходу (виручки) від реалізації
лісопродукції встановлено, що в
порушення прейскуранту цін на
лісопродукцію, затвердженого
директором лісгоспу Петренком О.А. від
31.01.2012 р., лісгоспом допущено
недоотримання коштів від реалізації
дров та пиловника хвойного на суму
286697,15 грн., чим лісгоспу завдано
матеріальної шкоди на відповідну суму,
у зв'язку з чим відповідач вимагає у
Державного підприємства "Житомирський
військовий лісгосп" стягнути з
покупців, яким було реалізовано
лісопродукцію по заниженим цінам кошти
в сумі розміром 286697,15 грн.

Задовольняючи позов в цій частині, суд
першої інстанції виходив з того, що
зазначена лісопродукція продана
позивачем за цінами, обумовленими
укладеними договорами, а оскільки
договори у встановленому порядку в
частині ціни не визнані недійсними, то
підстав для відшкодування суми різниці
між договірною ціною та ціною, вказаною
у прейскуранті, немає.

Такі висновки суду грунтуються на
матеріалах справи і відповідаючть
чинному законодавству.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського
кодексу України державне комерційне
підприємство є суб'єктом
підприємницької діяльності, діє на
основі статуту або модельного статуту
і несе відповідальність за наслідки
своєї діяльності усім належним йому на
праві господарського відання майном
згідно з цим Кодексом та іншими
законами, прийнятими відповідно до
цього Кодексу.

Проте, ДФІ в Житомирській області не
вказано, які саме вимоги вищевказаної
статті кодексу порушено позивачем під
час реалізації лісопродукції по прямих
договорах та якими доказами це
підтверджується.

Також, ДФІ не зазначено, яким саме
нормативним актом передбачена
заборона позивачу реалізовувати
продукцію за прямими договорами за
цінами нижчими ніж вказаними у
прейскуранті цін, визначених самим
підприємством.

В той же час, відповідно до ч.1 ст.10
Закону України «Про ціни і
ціноутворення» суб'єкти
господарювання під час провадження
господарської діяльності
використовують: вільні ціни; державні
регульовані ціни.

Статтею 11 вказаного Закону визначено,
що вільні ціни встановлюються
суб'єктами господарювання самостійно
за згодою сторін на всі товари, крім
тих, щодо яких здійснюється державне
регулювання цін.

Державне регулювання цін не
розповсюджується на реалізацію
необробленої деревини.

Ціни в прейскуранті розраховувалися на
підставі:

- методичних рекомендацій з
формування собівартості продукції
(робіт, послуг) на підприємствах
лісового господарства України (наказ
Державного комітету лісового
господарства № 146 від 08.11.2002р.)

Відповідно до Методичних рекомендацій
з формування собівартості продукції
(робіт, послуг) на підприємствах
лісового господарства України,
затверджених наказом Держкомлісгоспу
України від 08.11.2002 р. №146, розраховані на
підставі оптової ціни еталону і
рекомендованих коефіцієнтів якості,
породи, сорту, діаметру, сортименту
планово-розрахункові ціни
(прейскурант) є основою для вивчення
кон'юктури ринку, тобто попиту і
пропозиції на лісопродукцію, а
підставою для застосування вільних цін
при реалізації лісопродукції є ціни,
погоджені з основними споживачами і
зафіксовані в протоколах погодження
вільних цін, які завірені підписами і
печатками виготовлювача і споживача
(п.15.2).

Пунктом 15.5 вказаних рекомендацій
передбачено, що розраховані
планово-розрахункові ціни на
лісопродукцію чи на продукції
деревообробки є основою для вивчення
коню'ктури ринку тобто попиту і
пропозицій, а ціною реалізації є
конкретний рівень вільної ціни,
погоджений з споживачем і зафіксований
в протоколі погодження вільної ціни.

Формування економічно-обґрунтованих
вільних цін на лісопродукцію
проводиться на підставі
планово-розрахункової калькуляції
собівартості еталона - пиловника .

Якість цього сортиментна приймається
за базову, і йому, як еталону
присвоюється коефіцієнт - одиниця.
Решті сортиментів лісопродукції, у
відповідності з їх якісною оцінкою,
встановлюються інші коефіцієнти - вищі
чи нижчі відносно еталона - одиниці.

У випадках, коли певний сортимент
деревини не користується попитом і не
реалізується по розрахованих цінах,
лісгосп самостійно понижує такий
коефіцієнт або сортимент дуже
користується попитом - то підвищує
коефіцієнт до відповідного розміру.

Розраховані на підставі оптової ціни
еталону і рекомендованих коефіцієнтів
якості, породи, сорту, діаметру,
сортименту, - планово-розрахункові ціни
є основою для вивчення кон'юктури
ринку, тобто, попиту і пропозиції на
лісопродукцію, а підставою для
застосування вільних цін при
реалізації лісопродукції, - є ціни
погоджені з основними споживачами і
зафіксовані у договорах зі
споживачами.

З матеріалів справи вбачається, що у
відповідності до вказаних вимог
законодавства, до всіх договорів на
реалізацію лісопродукції по прямих
договорах додані протоколи про
погоджені вільної ціни, що підписані та
погоджені сторонами договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про обґрунтованість
позовних вимог та вважає, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

У відповідності до статті 19
Конституції України правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія).

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності, відповідно до частини
другої статті 71 КАС України,
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Відповідно до вимог ч.1 ст.71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Статтею 200 КАС України встановлено, що
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу чи постанову без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Житомирській
області залишити без задоволення, а
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "14" березня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
К.С. Франовська

судді:
І.Ф.Бондарчук

С.М.Хаюк

Повний текст cудового рішення
виготовлено "18" червня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Державне
підприємство "Житомирський військовий
лісгосп"
вул.Черняхівського,120,м.Житомир,10005

3- відповідачу/відповідачам: Державна
фінансова інспекція в Житомирській
області м-н
С.П.Корольова,12,м.Житомир,10014

4-третій особі: - ,