Справа № 2а-2096/11
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2014 р. м. Київ
К/800/49221/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддівЗайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В.,
Стрелець Т.Г.,розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу заступника прокурора
Дніпропетровської області Рички О.І. на
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 13 грудня 2012 року у справі за позовом
Нікопольського міжрайонного
природоохоронного прокурора
Дніпропетровської області Цалина Р.В.
до Марганецької міської ради про
визнання протиправним та скасування
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

25 травня 2011 року Нікопольський
міжрайонний природоохоронний прокурор
Дніпропетровської області Цалин Р.В.
пред'явив позов до Марганецької
міської ради про визнання протиправним
та скасування рішення Марганецької
міської ради № 178-8/VІ від 02 березня 2011
року «Про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки комунальному
підприємству «Дніпропетровський
обласний центр поводження з відходами»
Дніпропетровської обласної ради на
території, прилеглій до колишнього
Мар'ївського кар'єру».

Постановою Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 12
серпня 2011 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Марганецької міської ради
№178-8/VI від 02 березня 2011 року «Про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою, щодо відведення земельної
ділянки комунальному підприємству
«Дніпропетровський обласний центр
поводження з відходами»
Дніпропетровської обласної ради на
території, прилеглій до колишнього
Мар'ївського кар'єру».

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 13 грудня 2012 року апеляційну скаргу
Марганецької міської ради на постанову
Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 12 серпня
2011 року задоволено. Постанову
Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 12 серпня
2011 року скасовано та прийнято нову про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду апеляційної інстанції скаржник
оскаржив його.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Дніпропетровської області
Ричка О.І., посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду апеляційної
інстанції скасувати, а рішення суду
першої інстанції залишити в силі.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню.

Судами встановлено, що 02 березня 2011
року на 8 сесії VI скликання
Марганецької міської ради винесено
рішення №178-8/VІ «Про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
комунальному підприємству
«Дніпропетровський обласний центр
поводження з відходами»
Дніпропетровської обласної ради на
території, прилеглій до колишнього
Мар'ївського кар'єру».

Відповідно до пункту 1 цього рішення
надано дозвіл на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки загальною площею орієнтовно -
300,00 га, в постійне користування
комунальному підприємству
«Дніпропетровській обласний центр
поводження з відходами»
Дніпропетровської обласної ради, яка
розташована в межах населеного пункту
м. Марганець, для проведення
рекультивації порушених земель на
території, прилеглій до колишнього
Мар'ївського кар'єру, а також цілей,
пов'язаних з користуванням надрами.

Проведеною прокуратурою перевіркою
встановлено, що зазначене рішення
винесено в порушення вимог статті 124
Земельного кодексу України, Порядку
вибору земельних ділянок для
розміщення об'єктів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 427 від 31 березня 2004 року, так як дозвіл
на складання проекту був наданий за
відсутністю акту обстеження земельної
ділянки, що відводиться, відповідних
погоджень з боку відділу Держкомзему у
м. Марганці, Марганецької міської СЕС,
Нікопольського відділу охорони
навколишнього природного середовища
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Дніпропетровській області,
контролюючого органу у сфері охорони
надр. Зазначене рішення було прийнято
тільки на підставі заяви комунального
підприємства та графічних матеріалів
місця розташування земельної ділянки.

Разом з тим, згідно Технічної
документації нормативно-грошової
оцінки земель м. Марганця
вищезазначені земельні ділянки
відносяться до земель лісового фонду
та перебувають у користуванні
державного підприємства «Марганецьке
лісове господарство».

Крім того, відповідно до наданої
комунальним підприємством
«Дніпропетровський обласний центр
поводження з відходами» документації,
підприємство має право здійснювати
збирання та знищення інших видів
відходів. Дозвільні документи щодо
виконання цілей, пов'язаних з
користуванням надрами не були надані
до Марганецької міської ради.

На підставі виявлених порушень
Нікопольським міжрайонним
природоохоронним прокурором Цалиним
Р.В. 20 квітня 2011 року на адресу
Марганецької міської ради внесено
протест на рішення Марганецької
міської ради № 178-8/VІ від 02 березня 2011
року «Про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки комунальному
підприємству «Дніпропетровський
обласний центр поводження з відходами»
Дніпропетровської обласної ради на
території, прилеглій до колишнього
Мар'ївського кар'єру» з вимогою
зазначене рішення скасувати, як таке,
що не відповідає вимогам земельного
законодавства.

Рішенням Марганецької міської ради №
262-14/VІ від 11 травня 2011 року протест
Нікопольського міжрайонного
природоохоронного прокурора Цалина
Р.В. №1/663вих.-11 від 20 квітня 2011 року щодо
скасування рішення Марганецької
міської ради № 178-8/VІ від 02 березня 2011
року «Про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки комунальному
підприємству «Дніпропетровський
обласний центр поводження з відходами»
Дніпропетровської обласної ради на
території, прилеглій до колишнього
Мар'ївського кар'єру» відхилено.

Зазначене рішення № 262-14/VІ від 11 травня
2011 року Марганецькою міською радою
мотивоване тим, що порушення статті 18
Кодексу України про надра та
Земельного кодексу України усунуто на
12 сесії VI скликання міськради від 19
квітня 2011 року шляхом внесення зміни в
пункт 1 опротестованого рішення
Марганецької міської ради № 180-8/VІ від 02
березня 2011 року та викладенням його у
новій редакції:

«Надати дозвіл на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки загальною площею орієнтовно -
300, 00 га, в постійне користування
комунальному підприємству
«Дніпропетровський обласний центр
поводження з відходами»
Дніпропетровської обласної ради, яка
розташована в межах населеного пункту
м.Марганець, для проведення
рекультивації порушених земель на
території, прилеглій до колишнього
Мар'ївського кар'єру», тобто - без слів
«а також цілей, пов'язаних з
користуванням надрами».

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що рішення Марганецької міської ради №
178-8/VІ від 02 березня 2011 року «Про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки комунальному підприємству
«Дніпропетровський обласний центр
поводження з відходами»
Дніпропетровської обласної ради на
території, прилеглій до колишнього
Мар'ївського кар'єру» винесено з грубим
порушенням законодавства України є
протиправним та підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції зазначив, що
вказане рішення винесено в порушення
вимог статті 124 Земельного кодексу
України, Порядку вибору земельних
ділянок для розміщення об'єктів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 427 від 31 березня 2004
року, так як дозвіл на складання
проекту був наданий за відсутністю
акту обстеження земельної ділянки, що
відводиться, відповідних погоджень з
боку відділу Держкомзему у м.Марганці,
Марганецької міської СЕС,
Нікопольського відділу охорони
навколишнього природного середовища
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Дніпропетровській області,
контролюючого органу у сфері охорони
надр. Зазначене рішення було прийнято
тільки на підставі заяви комунального
підприємства та графічних матеріалів
місця розташування земельної ділянки.

Згідно Технічної документації
нормативно-грошової оцінки земель м.
Марганця вищезазначені земельні
ділянки відносяться до земель лісового
фонду та перебувають у користуванні
державного підприємства «Марганецьке
лісове господарство».

Відповідно до наданої комунальному
підприємству «Дніпропетровський
обласний центр поводження з відходами»
документації, підприємство має право
здійснювати збирання та знищення інших
видів відходів, дозвільні документи
щодо виконання цілей, пов'язаних з
користуванням надрами не були надані
до Марганецької міської ради.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції прийшов до висновку про
протиправність рішення № 178-8/VІ від 02
березня 2011 року та його скасування.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
постанову суду першої інстанції та
приймаючи нову постанову про відмову в
задоволенні позовних вимог зазначив,
що оскільки оскаржуваним рішенням
земельні ділянки не надавалась в
оренду, а надавався дозвіл на
розроблення проекту землеустрою,
згідно норм закону, не вбачається
порушення відповідачем вимог
Земельного кодексу України при
винесенні оскаржуваного рішення.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що
порушення статті 18 Кодексу України про
надра та Земельного кодексу України
усунуто на 12 сесії VI скликання
Марганецької міської ради рішенням від
19 квітня 2011 року шляхом внесення змін в
пункт 1 опротестованого рішення
Марганецької міської ради № 178-8/VI від 02
березня 2011 року шляхом викладання його
в новій редакції без слів «а також
цілей, пов'язаних з користуванням
надрами».

Суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку, що мотивація суду першої
інстанції щодо грубого порушення
відповідачем чинного законодавства
при прийнятті оскаржуваного рішення,
ніякими доказами не підтверджується і
спростовується наявними матеріалами
справи. Відповідач діяв у межах наданих
йому діючим законодавством
повноважень, питання, яке розглянуто
відповідачем знаходиться в його
компетенції, щодо порушення процедури
прийняття рішення, ні в позовній заяві,
ні в оскаржуваному рішенні суду жодним
чином порушення не зазначені.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що
порушення законодавства, на яке
посилається в обґрунтування
адміністративного позову прокурор та
суд першої інстанції, не відбулося з
прийняттям оскаржуваного рішення, як
не відбулося і виділення земельної
ділянки оскаржуваним рішенням, про що
помилково зазначає суд першої
інстанції, вважаючи оскаржуване
рішення рішенням про виділення
земельної ділянки.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України із
правовою позицією суду апеляційної
інстанції не погоджується з наступних
підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про прокуратуру» прокурорський
нагляд за додержанням і правильним
застосуванням законів Кабінетом
Міністрів України, міністерствами та
іншими центральними органами
виконавчої влади, органами державного
і господарського управління та
контролю, Радою міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевими Радами, їх
виконавчими органами, військовими
частинами, політичними партіями,
громадськими організаціями, масовими
рухами, підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про
прокуратуру» предметом нагляду за
додержанням і застосуванням законів є:

1) відповідність актів, які видаються
всіма органами, підприємствами,
установами, організаціями та
посадовими особами, вимогам
Конституції України та чинним законам;

2) додержання законів про
недоторканність особи,
соціально-економічні, політичні,
особисті права і свободи громадян,
захист їх честі і гідності, якщо
законом не передбачений інший порядок
захисту цих прав;

3) додержання законів, що стосуються
економічних, міжнаціональних відносин,
охорони навколишнього середовища,
митниці та зовнішньоекономічної
діяльності.

Перевірка виконання законів
проводиться за заявами та іншими
повідомленнями про порушення
законності, що вимагають
прокурорського реагування, а за
наявності приводів - також з власної
ініціативи прокурора.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2
статті 20 Закону України «Про
прокуратуру» при виявленні порушень
закону прокурор або його заступник у
межах своєї компетенції мають право
опротестувати акти Прем'єр-міністра
України, Кабінету Міністрів України,
Ради міністрів Автономної Республіки
Крим, міністерств та інших центральних
органів виконавчої влади, виконавчих
органів місцевих Рад, підприємств,
установ, організацій, громадських
об'єднань, а також рішення і дії
посадових осіб; вносити подання або
протест на рішення місцевих Рад
залежно від характеру порушень.

Згідно з частиною 4 статті 21 Закону
України «Про прокуратуру» у разі
відхилення протесту або ухилення від
його розгляду прокурор може звернутися
з заявою до суду про визнання акта
незаконним. Заяву до суду може бути
подано протягом п'ятнадцяти днів з
моменту одержання повідомлення про
відхилення протесту або закінчення
передбаченого законом строку для його
розгляду. Подача такої заяви зупиняє
дію правового акта.

Відповідно до частини 10 статті 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» акти органів та посадових
осіб місцевого самоврядування з
мотивів їхньої невідповідності
Конституції або законам України
визнаються незаконними в судовому
порядку.

Статтею 18 Кодексу України про надра
передбачено, що надання земельних
ділянок для потреб, пов'язаних з
користуванням надрами, провадиться в
порядку, встановленому земельним
законодавством України. Земельні
ділянки для користування надрами, крім
випадків, передбачених статтею 23 цього
Кодексу, надаються користувачам надр
після одержання ними спеціальних
дозволів на користування надрами чи
гірничих відводів.

Згідно зі статтею 1 Земельного кодексу
України земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави.

Використання власності на землю не
може завдавати шкоди правам і свободам
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію і
природні якості землі.

Відповідно до частин 1, 3 статті 124
Земельного кодексу України передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, громадянам,
юридичним особам, визначеним частинами
другою, третьою статті 134 цього Кодексу,
здійснюється в порядку, встановленому
статтею 123 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 4, 5, 7 Порядку вибору
земельних ділянок для розміщення
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 427 від 31
березня 2004 року, сільська, селищна,
міська рада, районна, Київська чи
Севастопольська міська
держадміністрація реєструє клопотання
в день його подання з присвоєнням
реєстраційного номера, розглядає
клопотання і в п'ятиденний строк після
реєстрації надсилає постійно діючій
комісії з питань вибору земельних
ділянок для розміщення об'єктів
(далі-комісія), утвореній відповідною
радою або держадміністрацією.

До складу комісії включаються
заступник голови сільської, селищної,
міської ради або заступник голови
місцевої держадміністрації (голова
комісії), а також представники
районного (міського) органу земельних
ресурсів, природоохоронного органу,
санітарно-епідеміологічної служби,
органів містобудування і архітектури
та охорони культурної спадщини.

До роботи в комісії також залучаються
власники та користувачі земельних
ділянок, які пропонуються до вибору,
представник заявника.

У разі відведення земельної ділянки
для розробки корисних копалин або
забудови території на площах їх
залягання комісія може залучати до
роботи в ній представників органів
державного геологічного контролю та
органів державного гірничого нагляду
для отримання додаткової інформації
щодо можливості вибору земельної
ділянки для розміщення об'єкта.

Комісія протягом двох тижнів після
отримання матеріалів: обстежує бажане
місце розташування об'єктів, погоджує
орієнтовний розмір земельної ділянки,
умови її вилучення або зміни цільового
призначення з урахуванням
містобудівної документації, місцевих
правил забудови та комплексного
розвитку території; вивчає питання
щодо запобігання негативному впливу на
навколишнє природне середовище,
забезпечення формування екологічної
мережі, поліпшення малопродуктивних
угідь шляхом нанесення родючого шару
ґрунту, знятого під час будівництва
об'єктів, тощо; пропонує інші земельні
ділянки для можливого розміщення
об'єктів насамперед з малопродуктивних
земель та земель
несільськогосподарського призначення.

Акт вибору земельних ділянок для
розміщення об'єктів підписується
головою і членами комісії,
скріплюється печатками і разом з
матеріалами, що використовувалися під
час його складання, передається
юридичній особі для подання до
сільської, селищної, міської ради,
районної, Київської чи
Севастопольської міської
держадміністрації з метою прийняття
відповідного рішення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
приходить до висновку, що суд першої
інстанції, задовольняючи позовні
вимоги, прийшов до вірного висновку, що
рішення Марганецької міської ради №
178-8/VІ від 02 березня 2011 року «Про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки комунальному підприємству
«Дніпропетровський обласний центр
поводження з відходами»
Дніпропетровської обласної ради на
території, прилеглій до колишнього
Мар'ївського кар'єру» винесено в
порушення вимог статті 124 Земельного
кодексу України, Порядку вибору
земельних ділянок для розміщення
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 427 від 31
березня 2004 року, так як дозвіл на
складання проекту був наданий за
відсутністю акту обстеження земельної
ділянки, що відводиться, відповідних
погоджень з боку відділу Держкомзему у
м. Марганці, Марганецької міської СЕС,
Нікопольського відділу охорони
навколишнього природного середовища
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Дніпропетровській області,
контролюючого органу у сфері охорони
надр, а тому є протиправним та підлягає
скасуванню.

Оскільки земельна ділянка, відносно
якої приймалось оскаржуване рішення,
відноситься до земель лісового фонду,
перебувала у користуванні державного
підприємства «Марганецьке лісове
господарство» та питання щодо її
вилучення не приймалось, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає, що суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
протиправність рішення № 178-8/VІ від 02
березня 2011 року та його скасування,
проте судом апеляційної інстанції
помилково було скасовано рішення суду
першої інстанції та прийнято нове
рішення, яким відмовлено у задоволенні
позовних вимог.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Фактичні обставини справи судами
першої та другої інстанції встановлено
повно і правильно, а тому колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає необхідним постанову
суду апеляційної інстанції скасувати,
а постанову суду першої інстанції
залишити в силі.

Керуючись статтями 220, 222, 226, 230, 231 КАС
України, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Дніпропетровської області Рички О.І.
задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 13 грудня 2012 року скасувати, а
постанову Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 12 серпня
2011 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та в порядку, передбачених
статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: