Справа № 2а/2370/1100/12
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/67678/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Блажівської
Н.Є.,

Усенко Є.А.,

розглянувши у письмовому провадженні
касаційну скаргу Приватного
підприємства «Зеніт-ВВ» (далі -
Підприємство) на постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 17
травня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 4 вересня 2012 року у справі за
адміністративним позовом Підприємства
до Начальника міськрайонного
управління Держкомзему у м. Сміла та
Смілянському районі Черкаської
області Мірзоєва Азєра Аліага огли
(далі - Начальник Управління), треті
особи: Смілянська міська рада
Черкаської області (далі - Міська рада),
Відкрите акціонерне товариство
«Державний Ощадний Банк України» (далі
- Банк), Смілянське управління
державного казначейства України у
Черкаській області (далі -
Казначейство),

про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2012 року Підприємство
звернулося до суду з адміністративним
позовом про визнання протиправними дій
Начальника Управління в частині
повернення технічної документації із
землеустрою, зобов'язання його
прийняти цю документацію для
подальшого оформлення та видачі
державного акту на право постійного
користування земельною ділянкою,
площею 0,2128 га, розташовану на вул.
Свердлова, 94 у м.Сміла, Черкаської
області.

На обґрунтування позову зазначило, що
Начальник Управління неправомірно
повернув технічну документацію із
землеустрою з підстав відсутності при
встановленні меж земельної ділянки в
натурі представника Управління,
оскільки закріплення меж земельної
ділянки в натурі здійснюється
виконавцем у присутності власника
земельної ділянки, власників суміжних
земельних ділянок або уповноваженою
ним особою.

Чинним законодавством України не
передбачений обов'язок щодо
присутності при винесенні меж
земельної ділянки в натурі
представника Управління.

17 травня 2012 року постановою
Черкаського окружного
адміністративного суду, залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 4 вересня 2012
року, у задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
першої та апеляційної інстанцій
зазначали, що Начальник Управління
діяв в межах повноважень та з
дотриманням вимог чинного
законодавства України.

Підприємство звернулося з касаційною
скаргою з вимогою скасування постанови
Черкаського окружного
адміністративного суду та ухвали
Київського апеляційного
адміністративного суду і ухвалення
нової постанови про задоволення
позову, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 30.12.2010 року Міська рада
прийняла рішення № 4-15/VІ про надання
дозволу Казначейству та Банку на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право постійного
користування земельною ділянкою,
площею 0, 2128 га, яка розташована на вул.
Свердлова, 94 у м. Сміла, Черкаської
області.

28 лютого 2011 року між Казначейством,
Банком та Підприємством був укладений
договір № 2 про розроблення проекту
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки в постійне
користування.

22 грудня 2011 року Міська рада прийняла
рішення № 18-80/VІ про затвердження
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право постійного
користування спірною земельною
ділянкою Казначейства та Банку та
надання їм цієї земельної ділянки у
землекористування для здійснення
статутної діяльності за рахунок
землекористування Банку, АКАБ
«Україна» та «Національного банку
«Україна» забудованих земель, у тому
числі земель, які використовуються в
комерційних цілях у постійне
користування.

1 березня 2012 року Начальником
Управління Підприємству технічна
документація із землеустрою на спірну
земельну ділянку була повернута,
оскільки у порушення вимог межі даної
земельної ділянки встановлені в натурі
у відсутність представника Управління,

Згідно з п.3 Положення про міськрайонне
управління (відділ) Держкомзему,
затвердженого наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
№ 281 від 3.06.2009 року, здійснення
землеустрою і проведення моніторингу
земель віднесене до компетенції
міськрайонного управління (відділу)
Держкомзему, яке є територіальним
органом Держкомзему, підзвітним та
підконтрольним Держкомзему та
відповідно Республіканському комітету
із земельних ресурсів Автономної
Республіки Крим, головному управлінню
Держкомзему в області.

Землеустрій передбачає, встановлення
(відновлення) на місцевості меж
адміністративно-територіальних
утворень, землеволодінь і
землекористувань; складання проектів
відведення земельних ділянок;
встановлення в натурі (на місцевості)
меж земельних ділянок; підготовку
документів, що посвідчують право
власності або право користування
землею у випадках, передбачених
законом тощо.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про
землеустрій» встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) проводиться відповідно до
топографо-геодезичних і
картографічних матеріалів.
Встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється на
основі технічної документації із
землеустрою, якою визначається
місцеположення поворотних точок меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості). Документація із
землеустрою щодо встановлення меж
житлової та громадської забудови
розробляється у складі генерального
плану населеного пункту, проектів
розподілу територій і є основою для
встановлення меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості). Межі земельної
ділянки в натурі (на місцевості)
закріплюються межовими знаками
встановленого зразка. У разі, якщо межі
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) збігаються з природними та
штучними лінійними спорудами і
рубежами (річками, струмками, каналами,
лісосмугами, шляхами, шляховими
спорудами, парканами, огорожами,
фасадами будівель та іншими лінійними
спорудами і рубежами тощо), межові
знаки можуть не встановлюватися.
Власники землі та землекористувачі, у
тому числі орендарі, зобов'язані
дотримуватися меж земельної ділянки,
закріпленої в натурі (на місцевості)
межовими знаками встановленого зразка.
Межові знаки здаються за актом під
нагляд на збереження власникам землі
та землекористувачам, у тому числі
орендарям.

Згідно з п. 3.1 Інструкції про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, затвердженої наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів № 376 від 18.05.2010 року,
межі земельної ділянки в натурі (на
місцевості) закріплюються межовими
знаками.

Закріплення межовими знаками меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) здійснюється виконавцем у
присутності власника (користувача)
земельної ділянки, власників
(користувачів) суміжних земельних
ділянок або уповноваженою ним (ними)
особою.

Суди першої та апеляційної
інстанцій правильно зазначили, що
складання, затвердження технічної
документації із землеустрою та
наявність кадастрового номеру
земельної ділянки не знімає з
власників (землекористувачів)
земельної ділянки і осіб, яким довірено
виконати роботи з розроблення
технічної документації із землеустрою,
обов'язку дотримання процедури
складання та видачі державного акта на
право постійного користування
земельною ділянкою.

Згідно з п. 1.12 Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
№ 43 від 4.05.1999 року, складання
державного акта на право власності на
земельну ділянку або право постійного
користування земельною ділянкою при
передачі або наданні земельних ділянок
громадянам, підприємствам, установам,
організаціям та об'єднанням громадян
всіх видів проводиться після
перенесення в натуру (на місцевість)
меж земельної ділянки та закріплення
їх довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка за затвердженим в
установленому порядку проектом
відведення цієї ділянки.

Відповідно до п. 1.14 зазначеної
Інструкції довгострокові межові знаки
передаються на зберігання власнику або
користувачу земельної ділянки, про що
складається відповідний акт. Акт
складається у трьох примірниках,
підписується власником або
користувачем земельної ділянки,
виконавцем робіт і представником
районного (міського) відділу
(управління) земельних ресурсів
Держкомзему України. Один примірник
додається до технічної документації зі
складання відповідного державного
акта, другий - передається виконавцю
робіт, третій - видається разом з
державним актом на землю власнику або
користувачу земельної ділянки. Власник
або користувач земельної ділянки
попереджається про відповідальність
за порушення чи знищення вказаних
знаків.

Враховуючи вище викладене оформлення
правовстановлюючого документу на
земельну ділянку відбувається
виключно після перенесення в натуру
меж земельної ділянки та закріплення
їх довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка, які передаються
на зберігання власнику або користувачу
земельної ділянки, про що складається
відповідний акт, який складається у
трьох примірниках, підписується
власником або користувачем земельної
ділянки, виконавцем робіт і
представником районного (міського)
відділу (управління) земельних
ресурсів Держкомзему України.

Дотримання відповідного обов'язку
пояснюється уникненням в подальшому
випадків, коли при проектуванні
координати поворотних точок земельної
ділянки не стикуються з раніше
виготовленими проектами.

Суди попередніх інстанцій
обґрунтовано зазначили, що дії
Начальника Управління були здійснені у
межах повноважень та з дотриманням
вимог чинного законодавства.

Колегія суддів не приймає до
уваги заяву Підприємства щодо закриття
провадження у даній адміністративній
справі, оскільки вона не відповідає
вимогам передбаченим Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Згідно ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судові рішення ухваленні з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для їх
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст.,ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «Зеніт-ВВ» залишити без
задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 17 травня 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 4 вересня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.