Справа № 2а-16152/11/0170/20
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/70995/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Євпаторії Автономної Республіки Крим
про скасування рішення, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в м. Євпаторії
Автономної Республіки Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 22
лютого 2012 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 26 вересня
2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м. Євпаторії
Автономної Республіки Крим про
визнання нечинним та скасування
рішення №1520 від 24 листопада 2011 року про
застосування фінансових санкцій.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 22 лютого 2012 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 26 вересня
2012 року, позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Управління Пенсійного фонду
України в м. Євпаторії Автономної
Республіки Крим від 24 листопада 2011 року
№ 1520 про застосування до ОСОБА_3
фінансових санкцій за ненадання
розрахунку сум страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в строки, встановлені
законодавством.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Управління Пенсійного фонду
України в м. Євпаторії Автономної
Республіки Крим звернулося з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та ухвалити нову
постанову, якою відмовити позивачу у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Управлінням Пенсійного
фонду України в м. Євпаторії Автономної
Республіки Крим 24 листопада 2011 року
було винесено рішення № 1520 про
застосування до позивача фінансових
санкцій за ненадання розрахунку сум
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за 2004 рік в строки,
встановлені законодавством, на
підставі пункту 5 частини 9 статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в розмірі 3315,20 грн.

Оскаржуване рішення прийнято на
підставі акту звірки по чистому доходу
за 2004 рік. В цьому акті вказано розмір
страхових внесків, які підлягають
сплаті в 2005 році у сумі 410, 56 грн. а
сплачено 570, 56 грн. Факт сплати
страхових внесків у такому ж розмірі 09
лютого 2004 року та 01 січня 2004 року
підтверджується наявними в
матеріалах справи копіями платіжних
доручень та карткою особового рахунку
платника ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що відповідач, при
винесенні рішення про застосування
фінансових санкцій діяв не на підставі
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
тому вимоги позивача є обґрунтоватини
і такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів попередніх інстанцій з
наступних підстав.

В період до 1 січня 2011 року відносини, що
виникали між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулювалися
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон). Зазначеним
Законом визначалися платники
страхових внесків, порядок їх
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків, стягнення
заборгованості за цими внесками.

Згідно з пунктом 4 статті 17 Закону,
пунктом 5.1 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками і
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в Пенсійний фонд України,
затвердженої постановою правління
Пенсійного фонду України 19.12.2003р. №21-1
(далі - Інструкція), платники подають до
органу Пенсійного фонду для реєстрації
протягом 20 календарних днів, наступних
за останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця, розрахунок
зобов'язань зі сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в якому вказуються
самостійно обчислені суми зобов'язань.

Статтею 20 Закону визначено порядок
обчислення та сплати страхових
внесків. В абзаці 1 частини 6 цієї статті
зазначено, що страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

Частинами 1, 2, 5, 9 статті 106 Закону
передбачалось, що у разі виявлення
своєчасно несплачених сум страхових
внесків страхувальники зобов'язані
самостійно обчислити ці внески і
сплатити їх з нарахуванням пені в
порядку і розмірах, визначених цією
статтею.

Згідно з пунктом 5 частини дев'ятої
статті 106 Закону за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою або подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів ПФУ накладається штраф у
розмірі 10 відсотків суми страхових
внесків, які були сплачені або
підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу;

1 січня 2011 року набрав чинності Закон
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визнано такими, що
втратили чинність, частини 1 - 9 статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Абзацом 5 пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», що набрав чинності з 1
січня 2011 року, встановлено, що
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Згідно зі статтею 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Аналіз наведених норм законодавства
дає підстави вважати, що органи
пенсійного фонду можуть стягувати ті
недоїмки, штрафи та пеню, які виникли до
1 січня 2011 року. Механізм стягнення цих
сум відповідає змісту статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
застосовується з посиланням на пункт 7
Перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Органи пенсійного фонду з 1 січня 2011
року не вправі за порушення, вчинені до
та після 1 січня 2011 року, нараховувати
штрафи та пені, визначені статтею 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки передбачені
відповідними нормами склади
правопорушень та санкції втратили
чинність, і їх застосування з 1 січня 2011
року суперечить статті 58 Конституції
України незважаючи на зміст пункту 7
Перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Враховуючи вказане, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що Управлінням
Пенсійного фонду протиправно прийнято
рішення №1520 від 24 листопада 2011 року про
застосування фінансових санкцій на
підставі пункту 5 частини дев'ятої
статті 106 Закону, оскільки зазначена
норма Закону втратила чинність з 1
січня 2011 року згідно із Законом України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» і не діяла на
дату прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Євпаторії
Автономної Республіки Крим залишити
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 22 лютого 2012 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 26 вересня
2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: