Справа № 9101/90761/2012
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2014 рокусправа № 2а/0470/2566/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Поплавського В.Ю.

суддів:
Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового
засідання: Надточія В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційні скарги Дніпропетровської
митниці, Головного управління
Державного казначейства України у м.
Києві

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 12
квітня 2011 року по справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агропромислова
інноваційна фірма «Інагропром» до
Дніпропетровської митниці, Головного
управління Державного казначейства
України у м. Києві про визнання
протиправними дій та стягнення суми, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2011 року ТОВ «Агропромислова
інноваційна фірма «Інагропром»
звернулось до суду з позовом до
Дніпропетровської митниці, Головного
управління Державного казначейства
України у м. Києві в якому просило:

- скасувати рішення Дніпропетровської
митниці від 16.02.2011 року № 110000011/2011/100136/2
про визначення митної вартості товарів
(гвинти самонарізні з чорних металів
різних розмірів торгової марки ORDAM, код
товару ), що надійшли на адресу
позивача за вантажною митною
декларацією № 110000011/2011/102368 від 16.02.2011
року у кількості 45035 кг згідно
контракту № 2010V&C0012;

- стягнути з Державного бюджету України
в особі Головного управління
Державного казначейства України у м.
Києві на користь ТОВ «Агропромислова
інноваційна фірма «Інагропром»
безпідставно нараховані й оплачені
податки і збори (обов'язкові платежі) в
розмірі 49474, 89 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 12
квітня 2011 року позовні вимоги
задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції відповідачі подали
апеляційні скарги в яких просять
скасувати постанову суду, оскільки
вона винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення по справі,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг і заявлених
позовних вимог, а також правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права та правової
оцінки обставин у справі, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційні скарги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 20.10.2010 року між
NINGBO ORDAM IMPORT & EXPORT CO, LTD Китай та позивачем
було укладено контракт № 2010V&C0012,
відповідно до умов якого продавець
зобов'язується продати, а покупець
прийняти товар: гвинт, загальною вагою
44744,4 кг, контейнера - 2, умови поставки -
ФОБ Шанхай, Китай на загальну суму 50493,07
доларів США (том 1 а.с. 43-44).

Додатковою угодою № 1 від 20.12.2010 року до
контракту 2010V&C0012 від 20.10.2010 року було
змінено умови п. 2 контракту від 20.10.2010
року, а саме: «Найменування та
кількість товару»: гвинт, кількість
ящиків - 2364, вага нетто - 45034,5, на
загальну суму - 50802,91 доларів США (том 1
а.с. 45).

07 лютого 2011 року на адресу позивача
надійшла партія товару - гвинти
самонарізні з чорних металів різних
розмірі торгової марки ORDAM, код товару -
, відповідно до умов укладеного
контракту.

Позивачем було подано
Дніпропетровській митниці вантажну
митну декларацію (далі - ВМД),
відповідно до якої митна вартість
товару була визначена за методом 1.
Проте, митницею було оформлено картку
відмови у прийнятті вказаної ВМД через
невірний код товару та неточності у
заповненні декларації.

16 лютого 2011 року Митницею було прийнято
Рішення № 110000011/2011/100136/2 про визначення
митної вартості товарів (гвинти
самонарізні з чорних металів різних
розмірі торгової марки ORDAM, код товару -
), що надійшли на адресу позивача
відповідно до умов вантажної митної
декларації № 110000011/2011/102368 згідно
укладеного контракту № 2010V&C0012. Митна
вартість вказаного товару була
визначена за третім методом та склала
1,66 доларів США за одиницю виміру (том 1
а.с. 36).

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем було надано митному органу
всі необхідні документи на
підтвердження визначення митної
вартістю товару за методом 1, у зв'язку з
чим митним органом безпідставно
застосовано 3 метод визначення митної
вартості товару.

Проте апеляційний суд не може
погодитись з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 11 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України передбачено, що для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи.

Необхідність у витребуванні митницею
додаткових документів була викликана
тим, що позивачем надано до митниці
Бухгалтерський рахунок від 20.10.2010 Б/Н,
який зазначено у ВМД від 07.02.2011 №
110000011/2011/101783 за кодом 9000 - калькуляція,
який на думку митниці неможливо
розглядати як калькуляцію, оскільки
він не містить інформації про сировину,
з якої виготовлено товар, вид та
вартість енерговитрат та інших
матеріалів, які використовувались при
виробництві товару. В документі не
зазначена валюта, у якій проводився
такий розрахунок, а також відсутня
будь-яка інформація, яка б давала
можливість ідентифікувати цей
розрахунок з наданою для здійснення
митного оформлення партією товару.

Отже, за результатом здійсненого
митного контролю за визначенням митної
вартості товарів, у митниці виникли
сумніви стосовно об'єктивності,
достовірності відомостей про митну
вартість товарів.

Відповідно до статті 264 Митного кодексу
України у разі потреби у підтвердженні
заявленої митної вартості товарів
декларант зобов'язаний подати митному
органу необхідні для цього відомості.

Відповідно до Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 20.12.2006
№1766, (далі Порядок, Постанова КМУ № 1766),
а саме п.11 названого порядку, декларант
на вимогу митного органу зобов'язаний
подати додаткові документи.

Відповідно до п.14 порядку якщо
декларантом не подано додаткові
документи або якщо він відмовився їх
подавати, митну вартість товарів
митний орган визначає на підставі
наявних відомостей згідно з
законодавством.

Декларант був зобов'язаний подати
додаткові документи, а саме:

- калькуляція фірми виробника;

- інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій по вартість
товару та/або сировини.

Проте вимога податкового органу
виконана не була, що й стало підставою
для прийняття оскаржуваного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, при
декларуванні товару позивач визначив
його митну вартість, виходячи з ціни
угоди, що підлягала сплаті згідно до
умов контракту.

Згідно із ст. 265 Митного кодексу України
митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
цього Кодексу. Такий контроль може
здійснюватися в установленому порядку
із застосуванням різних форм.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних товарів
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; 4) на основі
віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість), 6) резервного. Основним є
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Відповідно до частини другої статті 264
Митного кодексу України у разі потреби
у підтвердженні заявленої митної
вартості товарів декларант
зобов'язаний подати митному органу
необхідні для цього відомості та
забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Згідно ст. 259 Митного кодексу України,
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень Митного кодексу.

Відповідно до ст. 266 Митного кодексу
України основним є метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу.

Цією ж статтею визначено, що кожний
наступний метод застосовується якщо
митна вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу.

Відповідно до ст. 268 Митного кодексу
України, у разі якщо митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена згідно з положеннями статті
267 МКУ, за митну вартість береться
вартість операції з ідентичними
товарами (другий метод), які продаються
на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу
визначення митної вартості за основу
береться вартість операції з
ідентичними товарами з дотриманням
умов, зазначених у цій статті. При цьому
під ідентичними розуміються товари,
однакові за всіма ознаками з
оцінюваними товарами, у тому числі за
такими, як: фізичні характеристики;
якість та репутація на ринку; країна
походження; виробник.

При застосуванні другого методу
визначення митної вартості товару
митний орган використовує інформацію,
яка міститься в базі даних Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Державної митної служби України (далі -
ЄАІС ДМСУ) про продаж ідентичних
товарів. Однак, відсутність інформації
в ЄАІС ДМСУ унеможливила застосування
цього методу для визначення митної
вартості товару.

Відповідно до ст. 269 Митного кодексу
України (метод визначення митної
вартості за ціною договору щодо
подібних (аналогічних товарів) - метод 3)
під подібними (аналогічними)
розуміються товари, які хоч і не є
однаковими за всіма ознаками, але мають
схожі характеристики і складаються із
схожих компонентів, завдяки чому
виконують однакові функції порівняно з
товарами, що оцінюються, та вважаються
комерційно взаємозамінними.

Ціна договору щодо подібних
(аналогічних) товарів береться за
основу для визначення митної вартості
товарів, якщо ці товари ввезено
приблизно в тій же кількості і на тих же
комерційних умовах, що й оцінювані
товари.

Так, за одиницю виміру було взято суму у
розмірі 1,66 доларів США, відповідно
даних таблиці Департаменту
інформаційних технологій та митної
статистики з діапазоном пошуку з 17.12.2010
року по 16.02.2011 року.

Враховуючи викладені обставини
апеляційний суд приходить до висновку,
що митним органом визначено митну
вартість товару відповідно до норм
чинного законодавства, з урахуванням
даних про ціну на подібні (аналогічні)
товари, що свідчить про законність
рішення від 16.02.2011 № 110000011/2011/100136/2, та
правомірність застосування третього
методу визначення митної вартості
товару, у зв'язку з чим суд не вбачає
підстав для скасування такого рішення.

Також, апеляційний суд вважає за
необхідне зазначити, що позовні вимоги
в частині стягнення на користь
позивача податків та зборів у розмірі
49474,89 грн. не підлягають задоволенню з
огляду на наступне.

Відповідно абз. 6 ст. 264 Митного кодексу
України зазначено, у разі якщо після
сплати декларантом податків і зборів
(обов'язкових платежів) згідно з митною
вартістю товарів, визначеною митним
органом, буде прийнято рішення про
застосування митної вартості,
заявленої декларантом, сума надміру
сплачених податків і зборів
(обов'язкових платежів) повертається
декларанту у місячний термін з дня
прийняття рішення, у порядку,
передбаченому законодавством.

Способом захисту порушеного права у
даному випадку є вимога про повернення
суми надміру сплачених податків та
зборів.

Однак, підставою для такої вимоги є
вчинення декларантом дій, які
передбачені у ст. 264 Митного кодексу
України та свідчать про незгоду
декларанта з митною вартістю, що
визначена контролюючим органом.

Такими діями є звернення декларанта до
митного органу щодо незгоди з митною
вартістю товару, визначеною митницею,
та з вимогою про випуск товару у
вільний обіг під гарантію сплати
податків або зборів за ціною товарів,
визначеною митницею (абз. 3 ст. 264
Митного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи, дій,
визначених абз. 3 ст. 264 Митного кодексу
України, позивач не вчиняв та здійснив
митне оформлення вантажу без подання
будь-яких заяв, шляхом оформлення ВМД,
де визначив податкові зобов'язання та
сплатив їх до бюджету.

Враховуючи викладене апеляційний суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги до Головного управління
Державного казначейства України у м.
Києві задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи або питання.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів прийшла до висновку, що
судом першої інстанції було допущено
порушення норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, а тому постанова суду підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Дніпропетровської
митниці, Головного управління
Державного казначейства України у м.
Києві - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 12
квітня 2011 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агропромислова
інноваційна фірма «Інагропром»
відмовити.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 23 травня 2014
року.

Головуючий:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
С.В. Сафронова

Суддя:
Д.В. Чепурнов