Справа № 2а-1435/10/1770
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
Справа №
18196/11/9104 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Контрольно-ревізійного відділу
в м. Рівне та Рівненському районі на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 7 жовтня 2010
року у справі за позовом управління
Державної служби охорони при УМВС
України в Рівненській області до
Контрольно-ревізійного відділу в м.
Рівне про визнання дій протиправними,

в с т а н о в и в:

Управління Державної служби охорони
при УМВС України в Рівненській області
26.03.2010 року звернулося в суд з
адміністративним позовом до
Контрольно-ревізійного відділу в м.
Рівне, в якому просило визнати
протиправними та скасувати вимоги,
викладені в листі від 04.03.2010 року №270-16/2,
який направлений позивачу за
наслідками ревізії (Акт №270-16/30 від
17.12.2009 року) щодо стягнення з осіб,
винних у понаднормовому списанні
палива внаслідок безпідставного
підвищення базових лінійних норм на
автомобілі УДСО при УМВСУ в
Рівненській області завданої шкоди на
загальну суму 43 974,19 грн., в порядку та
розмірі встановленому ст.130, 133, 136 КЗпП
України та зобов'язання в подальшому
при проведені державних закупівель
дотримуватись вимог Положення про
закупівлю, товарів, робіт і послуг за
державні кошти, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№921 від 17.10.2008р.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 7 жовтня 2010
року позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано п.4, 6 вимоги
від 26.02.2010 року №270-11/192
Контрольно-ревізійного відділу м.
Рівне "Про усунення виявлених ревізією
порушень законодавства з питань
збереження і використання державної
власності та фінансів" пред'явлені
Начальникові управління Державної
служби охорони при МВС України в
Рівненській області Токару О.В. щодо
стягнення в порядку та розмірах
встановлених ст.130, 133, 136 КЗпП України
шкоди з осіб, винних у понаднормовому
списанні палива внаслідок
безпідставного підвищення базових
лінійних норм на автомобілі УДСО при
УМВС України в Рівненській області на
загальну суму 43 974,19 грн. та зобов'язання
дотримуватись законодавства про
закупівлю, товарів робіт і послуг за
державні кошти із застосуванням
тендерних процедур.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції
Контрольно-ревізійний відділ в м. Рівне
та Рівненському районі оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить рішення суду першої
інстанції скасувати і прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити. Вимоги за апеляційною
скаргою обґрунтовує тим, що судом
першої інстанції були недостатньо
досліджені докази та обставини справи,
рішення постановлено з порушенням норм
матеріального права. Зазначає, що
стосовно порядку та розмірів
відшкодування шкоди, завданої
понаднормовим списанням палива, на
загальну суму 43974,19 грн., то вимогами КРВ
в м. Рівне передбачається шлях усунення
порушень як стягнення з винних осіб
шкоду у порядку та розмірах,
передбачених ст. 130, 133, 136 Кодексу
законів про працю України. Вказаними
статтями КЗпП, а саме ст. 133, а не ст. 132,
як зазначив суд, регулюється порядок
стягнення шкоди з винних осіб в межах
їх середньомісячного заробітку, а не
повного розміру прямої дійсної шкоди.

Таким чином, висновки суду про те, що
незаконними є вимоги, якими
вимагається стягнення шкоди в повному
розмірі, є надуманими та не
відповідають обставинам справи.

Також вказує, що УДСО при УМВС України в
Рівненській області в ревізійному
періоді віднесено до
організаційно-правової форми -
державна організація (установа, заклад)
(до 11.05.2008) та до організаційно-правової
форми - орган виконавчої влади (з 12.05.2008),
а тому є розпорядником державних
коштів, через що зобов'язано
дотримуватись вимог законодавства про
закупівлю товарів, робіт і послуг за
державні кошти, що свідчить про
правомірність Вимог КРВ в м. Рівне.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, тому колегія суддів, у
відповідності до ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
контрольно-ревізійним відділом в м.
Рівне проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
позивача за період з 01.01.2007р. по 31.10.2009р.
За наслідками ревізії складено акт
№270-16/2 від 20.01.2010р. (а.с.32-74) та лист за
вих. №270-11/192 від 26.02.2010р. В акті ревізії
№270-16/2 від 20.01.2010р. були зафіксовані,
зокрема, наступні порушення: порушення
пункту 3.1.1., 3.1.5, 3.1.15. Норм витрат палива
і мастильних матеріалів на
автомобільному транспорті,
затверджених наказом Мінтрансу
України від 10.02.1998р. №43; порушення
законодавства про закупівлю товарів,
робіт і послуг за державні кошти.

Позивачем подані заперечення до акту
ревізії від 03.02.2010р. №38/324/Тк. За
результатами розгляду вказаних
заперечень, відповідачем складений та
направлений позивачу висновок на
заперечення від 23.02.2010 року. Вказаним
висновком позивачу повідомлено про те,
що заперечення на акт ревізії не
приймаються.

На підставі акту ревізії №270-16/2 від
20.01.2010 року відповідачем направлено
позивачу лист-вимогу від 26.02.2010р.
№270-11/192, яким пред'явлено, зокрема,
наступні вимоги: пункт 4 вимоги
"Стягнути з осіб, винних у
понаднормовому списанні палива
внаслідок безпідставного підвищення
базових лінійних норм на автомобілі
УДСО при УМВСУ в Рівненській області на
загальну суму 43974,19 грн. шкоду, в порядку
та розмірі встановленому статтями 130,
133, 136 КЗпП України"; пункт 6 вимоги "В
подальшому дотримуватися
законодавства про закупівлю товарів,
робіт і послуг за державні кошти".

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
не довів правомірності оскаржуваних
дій та рішення, а тому вимоги
Контрольно-ревізійного відділу в м.
Рівне, викладені в листі від 04.03.2010 року
№270-16/2, який направлений позивачу за
наслідками ревізії щодо стягнення з
осіб, винних у понаднормовому списанні
палива внаслідок безпідставного
підвищення базових лінійних норм на
автомобілі УДСО при УМВС України в
Рівненській області на загальну суму 43
974,19 грн. шкоду, в порядку та розмірі
встановленому ст.130, 133, 136 КЗпП України
та зобов'язання в подальшому при
проведені державних закупівель
дотримуватись вимог Положення про
закупівлю, товарів, робіт і послуг за
державні кошти, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№921 від 17.10.2008 р. підлягає скасуванню,
оскільки, прийнятий не на підставі, не в
межах повноважень та не в спосіб, що
передбачені вимогами чинного
законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, вважаючи, що він відповідає
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи з огляду
на наступне.

Порядок проведення державною
контрольно-ревізійною службою
державного фінансового аудиту та
інспектування, відповідно до ч.6 ст.2
Закону України "Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні",
встановлюється Кабінетом Міністрів
України. Постановою Кабінету Міністрів
України від 20.04.2006 року №550 затверджено
Порядок проведення інспектування
державною контрольно-ревізійною
службою.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні", нормативно-правовою основою
діяльності державної
контрольно-ревізійної служби є
Конституція України, цей Закон, інші
законодавчі акти, акти Президента та
Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч.2 п.1 Положення про ДСО
при МВС України, затвердженого
постановою КМУ №615 від 10.08.1993 року,
Державна служба охорони є
підпорядкованою Міністру внутрішніх
справ єдиною централізованою системою,
очолюваною Департаментом Державної
служби охорони при Міністерстві
внутрішніх справ.

Відповідно до листа Міністерства
транспорту та зв'язку України №5391-010719-09
від 10.11.2009р., експлуатаційні норми
витрачання палива розраховують на
підприємствах на підставі
затвердженої, згідно встановленого
Мінтрансзв'язку у нормативному
документі "Норми витрат палива і
мастильних матеріалів на
автомобільному транспорті", що
затверджений наказом Міністерства
транспорту України від 10.02.1998р. №43
базової норми та системи коригуючи
коефіцієнтів, що враховують певні
специфічні умови експлуатації.

Стаття 130 КЗпП України вказує, що при
покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Ця відповідальність, як
правило, обмежується певною частиною
заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру
заподіяної шкоди, за винятком випадків,
передбачених законодавством.

Відповідно до ст.132 КЗпП України за
шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації при виконанні
трудових обов'язків, працівники, з вини
яких заподіяно шкоду, несуть
матеріальну відповідальність у
розмірі прямої дійсної шкоди, але не
більше свого середнього місячного
заробітку.

З урахування наведеного випливає, та
узгоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що покладення
обов'язку відшкодування витрат за
зайве списання пального у розмірі, що
перевищує середньомісячний заробіток
посадової особи проведено
відповідачем з порушенням наведених
вище норм.

Крім того, відповідачем не спростовано
доводи позивача, що порушення
зазначені в акті ревізії № 270-16/2 від
20.01.2010 року, зокрема, порушення пункту
3.1.1., 3.1.5, 3.1.15 Норм витрат палива і
мастильних матеріалів на
автомобільному транспорті,
затверджених наказом Мінтрансу
України від 10.02.98 р. №43, не можуть бути
визнані порушеннями, так як норми
витрат палива та коригувальних
коефіцієнтів до них при експлуатації
службового транспорту підрозділів ДСО
при МВС України затверджено наказом
Департаменту ДСО при МВС України від
01.03.2006 року № 63 (далі Порядок) та
розроблені на основі наказу Мінтрансу
№43-98 року, але із врахуванням специфіки
експлуатації службового
автотранспорту підрозділів ДСО при МВС
України. Даним Порядком і користувався
позивач при встановленні норм списання
пального на службовий автотранспорт в
УДСО при УМВС України в Рівненській
області.

Щодо вимоги про дотримання УДСО при
УМВС України в Рівненській області
законодавства про закупівлю товарів,
робіт і послуг за державні кошти, то
колегія суддів погоджується, з
висновком суду першої інстанції, що
позивач не відносяться до
термінологічного визначення
"підприємство", а відтак підрозділи ДСО
не підпадають під дію Положення про
закупівлю, товарів, робіт і послуг за
державні кошти, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№921 від 17.10.2008 року

Згаданим нормативним актом визначено,
що державні кошти - це кошти Державного
бюджету України, бюджету Автономної
Республіки Крим та місцевих бюджетів,
державні кредитні ресурси, а також
кошти Національного банку, державних
цільових фондів, Пенсійного фонду
України, фондів соціального
страхування, які спрямовуються на
придбання товарів, робіт і послуг,
необхідних для забезпечення
діяльності зазначених органів, кошти
підприємств, кошти, які надаються
розпорядникам державних коштів під
гарантії Ради міністрів Автономної
Республіки Крим та органів місцевого
самоврядування за кредитами, які
надаються міжнародними фінансовими
організаціями або на умовах
співфінансування разом з міжнародними
фінансовими організаціями;
підприємства - державні, у тому числі
казенні підприємства, установи та
господарські товариства, у статутному
капіталі яких державна частка акцій
(часток, паїв) перевищує 50 відсотків, їх
дочірні підприємства, а також
підприємства і господарські
товариства, у статутному капіталі яких
50 та більше відсотків належать
державним, у тому числі казенним
підприємствам і господарським
товариствам, у статутному капіталі
яких державна частка акцій (часток,
паїв) перевищує 50 відсотків.

Відповідно до ч.3 ст.62, ч.3 ст.63
Господарського кодексу України, ч.1
ст.113 Цивільного кодексу України
статутний капітал мають лише
підприємства.

Водночас жодний підрозділ ДСО не має
статутного капіталу (фонду) та
відповідно не може підпадати під
термін підприємства, оскільки пункт 9
Положення про Державну службу охорони
при МВС України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 10.08.1993 №615 "Про заходи щодо
вдосконалення охорони об'єктів
державної та інших форм власності"
(далі - Постанова 615) визначає статус
управлінь, відділів і підрозділів
охорони як державних установ, що
провадять некомерційну господарську
діяльність. Згідно з довідкою СДРПОУ їх
організаційно-правова форма за КОПФГ
орган державної влади код -410, 425 (наказ
Держкомітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 28 травня 2004 року №97 "Про
затвердження національних стандартів
України, державних класифікаторів
України, національних змін до
міждержавних стандартів, внесення
зміни до наказу Держспоживстандарту
України від 31 березня 2004 р. №59 та
скасування нормативних документів").

Такий статус УДСО при УМВС України
відповідає ст.1, 2, 7, 10, 24 Закону України
"Про міліцію", ч.1 ст.83, ч.3 ст.83, ч.3 ст.87 та
ст.88 Цивільному кодексу України.

У відповідності до листа АМК України за
вих. №11-109/11-746зз від 13.06.2006 року,
наданого позивачем, ДСО є установою,
створеною у встановленому порядку
органом державної влади, але при цьому
кошти ДДСО при МВС України не є
державними коштами у розумінні Закону
України "Про закупівлю товарів робіт і
послуг за державні кошти", який діяв у
період, що ревізувався.

На час проведення перевірки КРВ м.
Рівне, придбання підрозділами ДСО
товарів, робіт і послуг здійснюється
відповідно до Порядку вивчення
комерційних пропозицій на придбання
товарно-матеріальних ресурсів
підрозділами Державної служби охорони,
затвердженого наказом Департаменту
ДСО при МВС України від 17.04.2008 №101,
Положення про балансову комісію
Департаменту Державної служби охорони
при МВС України, затвердженого наказом
Департаменту ДСО при МВС України від
10.09.2008 №186. Ці нормативні документ
затверджені Департаментом ДСО при МВС
на підставі повноважень, наданих
Положенням, затвердженим наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 13.10.2005 №878, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 2
листопада 2005p. за №1321/11601.

В спірному питанні підлягають
застосуванню вимоги ч.7 ст.4 Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" визначено,
що у разі, якщо норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого
відповідно до закону, припускає
неоднозначне тлумачення прав і
обов'язків суб'єкта господарювання або
органу державного нагляду (контролю) та
його посадових осіб, рішення
приймається на користь суб'єкта
господарювання.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про визнання протиправним та
скасування п.4, 6 вимоги від 26.02.2010 року
№270-11/192 Контрольно-ревізійного відділу
м. Рівне "Про усунення виявлених
ревізією порушень законодавства з
питань збереження і використання
державної власності та фінансів"
пред'явлені Начальникові управління
Державної служби охорони при МВС
України в Рівненській області Токару
О.В. щодо стягнення в порядку та
розмірах встановлених ст.130, 133, 136 КЗпП
України шкоди з осіб, винних у
понаднормовому списанні палива
внаслідок безпідставного підвищення
базових лінійних норм на автомобілі
УДСО при УМВС України в Рівненській
області на загальну суму 43 974,19 грн. та
зобов'язання дотримуватись
законодавства про закупівлю, товарів
робіт і послуг за державні кошти із
застосуванням тендерних процедур, а
тому вважає задоволення позовних вимог
правомірним.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС передбачено, що
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують і така задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205 ч.1
п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу
Контрольно-ревізійного відділу в м.
Рівне та Рівненському районі залишити
без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 7 жовтня 2010
року у справі №2а-1435/10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

А.І. Рибачук