Справа № 805/4203/14
Суддя: Кірієнко В.О.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

20 травня 2014 р.
Справа № 805/4203/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул.50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Кірієнка В.О.

при секретарі судового засідання -
Шерстюк Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Голови
Першотравневого районного суду
Донецької області Трегубенка Сергія
Васильовича про визнання
бездіяльності протиправною в частині
не розгляду скарги від 05.12.2013р. та
надання інформації за зазначеною
скаргою згідно інформаційного запиту
від 08.01.2014р.; зобов'язання надати
інформацію за результатами розгляду
скарги від 05.12.2013р. та інформаційного
запиту від 08.01.2014р., -

ВСТАНОВИВ:

02 квітня 2014 року до Донецького
окружного адміністративного суду
надійшла позовна заява ОСОБА_1 до
Голови Першотравневого районного суду
Донецької області Трегубенка Сергія
Васильовича про визнання
бездіяльності протиправною в частині
не розгляду скарги від 05.12.2013р. та
надання інформації за зазначеною
скаргою згідно інформаційного запиту
від 08.01.2014р.; зобов'язання надати
інформацію за результатами розгляду
скарги від 05.12.2013р. та інформаційного
запиту від 08.01.2014р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем 05.12.2013 року до
Першотравневого районного суду
Донецької області направлено скаргу на
бездіяльність прокурора
Першотравневого району Донецької
області в частині невнесення
відомостей до Єдиного державного
реєстру досудових розслідувань за
заявою ОСОБА_1 про вчинене кримінальне
правопорушення слідчим СВ
Першотравневого РВ ГУМВС України в
Донецькій області Кабаковою Т.Ю.,
передбаченого ст. 366 КК України. У
скарзі просив Першотравневий районний
суд зобов'язати прокурора внести
відомості про вчинене правопорушення
за його заявою до ЄРДР відповідно до ст.
214 КПК України. Крім того, позивачем
08.01.2014 року до Першотравневого
районного суду Донецької області
направлено інформаційний запит щодо
реєстрації скарги від 05.12.2013 року. У
зв'язку з ненаданням відповідачем
інформації стосовно розгляду
вищезазначеної скарги від 05.12.2013 року
позивач просить визнати бездіяльність
відповідача щодо нерозгляду скарги від
05.12.2013р. та ненадання інформації за
зазначеною скаргою згідно
інформаційного запиту від 08.01.2014р.
протиправною та зобов'язати останнього
надати інформацію стосовно
результатів розгляду скарги від
05.12.2013р. та інформаційного запиту від
08.01.2014р.

В судовому засідання поставлено на
обговорення питання про закриття
провадження у справі у зв'язку тим, що
зазначену адміністративну справу не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Позивач та відповідач, належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явились, в матеріалах справи наявні
письмові заяви щодо здійснення
розгляду справи без їхньої участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа
адміністративної юрисдикції
(адміністративна справа) -
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Пунктом 10 ст. 3
Кримінально-процесуального кодексу
України (далі по тексту - КПК України)
передбачено, що кримінальне
провадження - це досудове
розслідування і судове провадження,
процесуальні дії у зв'язку із вчиненням
діяння, передбаченого законом України
про кримінальну відповідальність.

Сторонами кримінального провадження у
відповідності до п. 19 ст. 3 зазначеного
Кодексу з боку обвинувачення є слідчий,
керівник органу досудового
розслідування, прокурор, а також
потерпілий, його представник та
законний представник у випадках,
установлених цим Кодексом; з боку
захисту - підозрюваний, обвинувачений
(підсудний), засуджений, виправданий,
особа, стосовно якої передбачається
застосування примусових заходів
медичного чи виховного характеру або
вирішувалося питання про їх
застосування, їхні захисники та
законні представники.

В рішенні Конституційного Суду України
№ 6-рп/2001 від 23.05.2001 зазначено, що
кримінальне судочинство - це
врегульований нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України порядок діяльності органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду (судді) щодо
порушення, розслідування, розгляду і
вирішення кримінальних справ, а також
діяльність інших учасників
кримінального процесу - підозрюваних,
обвинувачених, підсудних, потерпілих,
цивільних позивачів і відповідачів, їх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод та законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не може
бути надійним без надання їй
можливості оскаржити до суду окремі
процесуальні акти, дії чи
бездіяльність органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду. Але таке оскарження може
здійснюватись у порядку, встановленому
Кримінально-процесуальним кодексом
України, оскільки діяльність посадових
осіб прокуратури і процесуальна
діяльність має свої особливості і не
належить до управлінської діяльності.

Крім того, рішенням Конституційного
Суду України від 14.12.2011 року №19-рп/2011 у
справі за конституційним зверненням
громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного
тлумачення положень частини другої
статті 55 Конституції України, частини
другої статті 2, пункту 2 частини
третьої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, частини третьої статті 110,
частини другої статті 236
Кримінально-процесуального кодексу
України та конституційним поданням
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ щодо офіційного тлумачення
положень статей 97, 110, 234, 236
Кримінально-процесуального кодексу
України, статей 3, 4, 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
в аспекті статті 55 Конституції України
(справа про оскарження бездіяльності
суб'єктів владних повноважень щодо
заяв про злочини) визначено, що
положення статті 97
Кримінально-процесуального кодексу
України в аспекті конституційного
звернення і конституційного подання та
в системному зв'язку з положеннями
частини другої статті 55 Конституції
України, частини третьої статті
110,частини п'ятої статті 234, частини
другої статті 236
Кримінально-процесуального кодексу
України, частини другої статті 2,
пункту 2 частини третьої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України необхідно розуміти так, що
скарги осіб стосовно прийняття рішень,
вчинення дій або допущення
бездіяльності суб'єктом владних
повноважень щодо заяв і повідомлень
про вчинені або підготовлювані злочини
суди повинні розглядати і вирішувати у
кримінальному судочинстві.

Вказаним рішенням встановлено, що
завданнями кримінального судочинства
є охорона прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб, які беруть у
ньому участь, а також швидке і повне
розкриття злочинів, викриття винних та
забезпечення правильного застосування
закону з тим, щоб кожний, хто вчинив
злочин, був притягнутий до
відповідальності і жоден невинний не
був покараний. Положення КПК України
регламентують діяльність органів
державної влади та їх посадових осіб,
яка стосується сфери публічно-правових
відносин, що виникають внаслідок
злочинних посягань, відповідальність
за які встановлено в нормах
кримінального права, тому перевірка
скарг на рішення, дії чи бездіяльність
вказаних суб'єктів владних повноважень
має відбуватися у тому ж
процесуальному порядку і тим же судом,
на який відповідно до закону покладені
повноваження щодо перевірки й оцінки
доказів у кримінальній справі, тобто
судом із розгляду кримінальних справ.
До того ж імперативний припис пункту 2
частини третьої статті 17 КАС України
виключає юрисдикцію адміністративних
судів щодо справ, які належить
вирішувати в порядку кримінального
судочинства.

Статтею 303 КПК України передбачені
рішення, дії чи бездіяльність слідчого
або прокурора, які можуть бути
оскаржені під час досудового
розслідування, та право на таке
оскарження. Пунктом 1 ч. 1 цієї статті
встановлено, що на досудовому
провадженні можуть бути оскаржені такі
рішення, дії чи бездіяльність слідчого
або прокурора, яка полягає у невнесенні
відомостей про кримінальне
правопорушення до Єдиного реєстру
досудових розслідувань після
отримання заяви чи повідомлення про
кримінальне правопорушення, у
неповерненні тимчасово вилученого
майна згідно з вимогами статті 169 цього
Кодексу, а також у нездійсненні інших
процесуальних дій, які він зобов'язаний
вчинити у визначений цим Кодексом
строк.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність
слідчого чи прокурора, у відповідності
до ч. 1 ст. 306 КПК України, розглядаються
слідчим суддею місцевого суду згідно з
правилами судового розгляду,
передбаченими статтями 318-320 цього
Кодексу, з урахуванням положень цієї
статті.

Пунктом 18 цієї статті визначено, що
слідчий суддя - це суддя суду першої
інстанції, до повноважень якого
належить здійснення у порядку,
передбаченому цим Кодексом, судового
контролю за дотриманням прав, свобод та
інтересів осіб у кримінальному
провадженні, та у випадку,
передбаченому статтею 247 цього Кодексу,
- голова чи за його визначенням інший
суддя Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим, апеляційного суду
області, міст Києва та Севастополя.

Разом з тим, статтею 129 Конституції
України передбачено, що судді при
здійсненні правосуддя незалежні та
підкоряються тільки закону.

Відповідно до ст. 126 Конституції
України вплив на суддів у будь-який
спосіб забороняється.

Здійснення правосуддя в Україні
регулюється конституційними нормами
окремо від діяльності інших органів
влади та управління.

Відповідно до вказаних положень
Конституції України, рішення суду та
згідно з цим дії або бездіяльність
суддів з питань здійснення правосуддя
(пов'язані з підготовкою, розглядом
справ, виконанням рішень тощо) не
можуть бути оскаржені шляхом звернення
з адміністративним позовом, тому що
таке оскарження порушує принцип
незалежності суддів та заборону впливу
на діяльність суду.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України "Про деякі питання, що
виникають у судовій практиці при
прийнятті до провадження
адміністративних судів та розгляді
ними адміністративних позовів до судів
і суддів" від 12.06.2009 року № 6 визначено,
що з метою забезпечення однакового і
правильного застосування
законодавства при прийнятті до
провадження адміністративних судів та
розгляді ними адміністративних
позовів до судів і суддів Пленум
Верховного Суду України постановляє
дати судам таке роз'яснення: у
розумінні положень частини першої
статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті
17, частини третьої статті 50 Кодексу
адміністративного судочинства України
суди та судді при розгляді ними
цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб'єктами владних
повноважень, які здійснюють владні
управлінські функції, і не можуть бути
відповідачами у справах про оскарження
їх рішень, дій чи бездіяльності,
вчинених у зв'язку з розглядом судових
справ.

Зі змісту наведених положень
вбачається, що рішення суду і
відповідно дії або бездіяльність судів
у питаннях здійснення правосуддя
можуть оскаржуватись у встановленому
законом апеляційному та касаційному
порядку, а не шляхом їх оскарження до
адміністративного суду першої
інстанції, оскільки це порушує
конституційний принцип незалежності
суддів і заборону втручання у
вирішенні справи незалежним судом.

За таких обставин, суд (суддя) як орган,
що здійснює правосуддя, не може бути
відповідачем або іншою особою, яка бере
участь у справі. Отже, заяви та скарги,
спрямовані на притягнення суду (судді)
як відповідача, не підлягають розгляду
в суді, оскільки законом передбачений
інший механізм усунення помилок і
недоліків, допущених при здійсненні
правосуддя.

З урахуванням викладеного, оскільки
позивачем фактично оскаржується
бездіяльність, вчинена в рамках
розгляду скарги ОСОБА_1 на
бездіяльність прокурора
Першотравневого району Донецької
області, враховуючи те, що згідно ст. 14
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» учасники судового
процесу та інші особи у випадках і
порядку, встановлених процесуальним
законом, мають право на апеляційне та
касаційне оскарження судового рішення,
а також на перегляд справи Верховним
Судом України, суд зазначає, що нормами
діючого законодавства передбачений
певний механізм усунення помилок і
недоліків, допущених при здійсненні
правосуддя, а саме шляхом апеляційного
та касаційного оскарження судового
рішення, а також перегляду справи
Верховним Судом України.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС
України, суд закриває провадження у
справі якщо справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Розглянувши матеріали справи, суд
дійшов висновку про необхідність
закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
157 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Голови Першотравневого
районного суду Донецької області
Трегубенка Сергія Васильовича про
визнання бездіяльність протиправною в
частині не розгляду скарги від 05.12.2013р.
та надання інформації за зазначеною
скаргою згідно інформаційного запиту
від 08.01.2014р.; зобов'язання надати
інформацію за результатами розгляду
скарги від 05.12.2013р. та інформаційного
запиту від 08.01.2014р.

Роз'яснити позивачеві, що повторне
звернення тієї ж особи до
адміністративного суду з таким самим
адміністративним позовом, щодо якого
постановлено ухвалу про закриття
провадження у справі, не допускається.

Вступну та резолютивну частини ухвали
виготовлено у нарадчій кімнаті і
проголошено в судовому засіданні 20
травня 2014 року.

Ухвала у повному обсязі складена 26
травня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги ухвала,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається до Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Донецького апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня проголошення ухвали. У
разі якщо ухвалу було постановлено в
письмовому провадженні або згідно з
частиною третьою статті 160 цього
Кодексу, або без виклику особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Кірієнко В.О.