Справа № 1814/2а-512/12
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/68281/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в Путивльському районі
Сумської області, третя особа -
Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Приват Банк» в особі
Сумської філії про визнання
незаконним та скасування рішення про
стягнення надмірно виплачених сум
пенсії, зобов'язання повернути
безпідставно утримані кошти за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Путивльському районі Сумської області
на постанову Путивльського районного
суду Сумської області від 01 червня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 02 жовтня 2012 року, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Путивльському районі Сумської області
про визнання незаконним та скасування
рішення про стягнення надмірно
виплачених сум пенсії, зобов'язання
повернути безпідставно утримані кошти
в розмірі 589,54 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що
відповідач, дійшовши висновку, що він
працевлаштувався, незаконно та
безпідставно утримав з нього кошти, які
йому виплачувались як непрацюючій
особі (пенсіонеру).

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02 жовтня 2012
року залишено без змін постанову
Путивльського районного суду Сумської
області від 01 червня 2012 року, якою
позовні вимоги задоволено. Визнано
незаконним рішення УПФУ в
Путивльському районі Сумської області
№2 від 21 листопада 2011 року про
утримання з ОСОБА_4 зайво виплачених
коштів. Зобов'язано УПФУ в
Путивльському районі Сумської області
повернути ОСОБА_4 безпідставно
утримані кошти в сумі 589 грн. 54 коп.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, УПФУ в
Путивльському районі Сумської області
звернулось з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій та прийняти нове
про відмову у задоволенні позову в
повному обсязі, посилаючись на
порушення норм матеріального права, що
призвело до ухвалення незаконних
рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
дійшов до висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4 є інвалідом другої групи,
перебуває на обліку в УПФУ в
Путивльському районі Сумської області
як одержувач пенсії по інвалідності
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 11 березня 2009 року
№198 «Про деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян»
позивачу, як непрацюючому пенсіонеру,
проводилось підвищення пенсії, а також
індексація її розміру. При цьому,
позивач повідомив УПФУ в Путивльському
районі Сумської області про те, що він
не працює та зобов'язався у разі
працевлаштування своєчасно повідомити
про це Управління.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 відкрив рахунок в ПАТ КБ «Приват
Банк» при цьому, йому, як і іншим
клієнтам, публічно було оголошено про
виплату винагороди за надання
інформації про потенційних клієнтів
відповідно до Умов і правил надання
банківських послуг. За надану
інформацію ПАТ КБ «Приват Банк»
позивачу була виплачена винагорода: у
серпні 2009 року -60 коп., у липні 2010 року -25
грн., у серпні 2010 року -25 грн., у січні,
лютому, березні та червні 2011 року - по 10
грн. у кожному місяці.

З указаних виплат, які носили разовий
характер, банком відповідно до чинного
законодавства було утримано та
перераховано відповідні внески на всі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування, в тому числі -
і до Пенсійного фонду України.

Враховуючи зазначене та на підставі
довідки відділу персоніфікованого
обліку, відповідач зробив висновки, що
позивач не повідомив його про
працевлаштування та 21 листопада 2011
року №2 прийняв рішення щодо утримання
з ОСОБА_4 коштів, які йому виплачувались
як непрацюючій особі відповідно до
постанови КМУ №198, у зв'язку з тим, що
позивач працевлаштувався в ПАТ КБ
«Приват Банк».

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій дійшли висновку,
що позивач не перебуває з ПАТ КБ
«Приват Банк» у трудових відносинах, а
тому рішення відповідача №2 від 21
листопада 2011 року про утримання з
позивача коштів у розмірі 589,54 грн. є
необґрунтованим та таким, що прийнято з
порушенням вимог діючого
законодавства.

З таким висновком погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, з
огляду на наступне.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України «Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» від 11 березня 2009 року №198
підвищення до пенсії передбачено
непрацюючим особам.

Підвищення здійснюється незалежно від
дати призначення (перерахунку) пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання, державної соціальної
допомоги) непрацюючим особам, а особам,
які одержують пенсію (державну
соціальну допомогу) на дітей та/або
недієздатних осіб - незалежно від
одержуваного доходу.

Вказане підвищення не включається до
основного розміру пенсії і є
самостійним видом пенсійних виплат.

Працівник - особа, яка працює на
підприємстві, в організації, установі
та виконує обов'язки або функції згідно
з трудовим договором (контрактом)
(Закон України «Про охорону праці»).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
оплату праці», заробітна плата - це
винагорода, обчислена як правило у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Оскільки позивач не є працівником чи
найманою особою ПАТ КБ «Приват Банк»,
не отримує заробітну плату, відповідно
до вищенаведених норм законодавства,
тому не може вважатися працюючою
особою.

Крім того, ст.1144 Цивільного кодексу
України, передбачається, що особа має
право публічно пообіцяти винагороду
(нагороду) за передання їй відповідного
результату (передання інформації,
знайдення речі, знайдення фізичної
особи тощо).

Статтею 1148 Цивільного кодексу України
закріплено, що в разі виконання
завдання і передання його результату
особа, яка публічно пообіцяла
винагороду (нагороду), зобов'язана
виплатити її.

ПАТ КБ «Приват Банк» за надання
інформації про потенційних клієнтів
було виплачено позивачу винагороду на
підставі публічної обіцянки
винагороди без оголошення конкурсу, що
не можна розглядати як договір про
виконання робіт чи надання послуг,
оскільки, як особою, що пообіцяла
винагороду, так і особою, що надала
результат, вчинено односторонній
правочин, тобто в даному випадку
відсутній обов'язок перед банком щодо
надання інформації про потенційних
клієнтів, в той час як банк за надання
такої інформації зобов'язаний
виплатити обіцяну винагороду, що є не
договірним зобов'язанням. ( Глава 78
«Публічна обіцянка винагороди»
Підрозділу 2 «Недоговірні
зобов'язання» Розділу ІІІ Книги п'ятої
«Зобов'язальне право» ЦК України).

Отже, позивач не перебуває з ПАТ КБ
«Приват Банк» у трудових відносинах, не
виконує роботу за трудовим договором
чи цивільно - правовим договором, тобто
є непрацюючою особою, таким чином, на
нього розповсюджується дія постанови
КМУ № 198. Рішення Управління
про утримання з ОСОБА_4 зайво
виплачених коштів, є необґрунтованим
та таким, що прийняте з порушенням
вимог діючого законодавства.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, вважає, рішення судів
попередніх інстанцій ґрунтуються на
вірно встановлених фактичних
обставинах справи, яким дана належна
юридична оцінка, правильно застосовані
норми матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини, та не
допущено порушень процесуального
закону, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи, доводи викладені в касаційній
скарзі не спростовують висновків суду
попередніх інстанцій, тому підстави
для скасування або зміни рішень
відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 222, 224, 231 КАС України
суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Путивльському районі Сумської області
залишити без задоволення, а постанову
Путивльського районного суду Сумської
області від 01 червня 2012 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02 жовтня 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді:
О.Ф. Ситников

Т.Ф. Весельська

В.В. Малинін