Справа № 820/1904/14
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 р.Справа № 820/1904/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Курило Л.В.,

суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Відкритого акціонерного
товариства "Федеральная пассажирская
компания" на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
01.04.2014р. по справі № 820/1904/14

за позовом Відкритого
акціонерного товариства "Федеральная
пассажирская компания"

до Харківського прикордонного
загону Державної прикордонної служби
України

про скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

05.02.2014 року ВАТ "Федеральная
пассажирская компания" (далі по тексту -
позивач) - звернулося до суду із
адміністративним позовом, в якому
просило скасувати постанову
Харківського прикордонного загону
Державної прикордонної служби України
№512994 від 24.09.2013 року.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 01.04.2014 року
у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позов в повному
обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу позивача Харківський
прикордонний загін Державної
прикордонної служби України,
посилаючись на законність та
обгрунтованість постанови суду першої
інстанції, просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а судове
рішення - залишити без змін.

В судове засідання суду апеляційної
інстанції сторони не прибули, про дату,
час і місце судового засідання
повідомлені своєчасно та належним
чином. Представники сторін надали
клопотання про розгляд справи без їх
участі.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, переглянувши в межах
апеляційної скарги постанову суду та
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що 14 вересня 2013 року о 02 год.
15 хв. під час здійснення прикордонного
контролю потягу сполученням "Феодосія -
Санкт-Петербург" (рейс №276) в пункті
контролю "Харків" прикордонним нарядом
Харківського прикордонного загону у
вагоні №11 виявлено громадянина
Російської Федерації - ОСОБА_3 (записано
зі слів), ІНФОРМАЦІЯ_1, у якого під час
проходження паспортного контролю були
відсутні документи на право перетину
державного кордону та виїзду до
держави прямування.

За результатами прикордонного
контролю 14.09.2013 р. складено протокол
№512994 про правопорушення, пов'язане зі
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень, другий
екземпляр якого 14.09.2013 року отримано
Іваненко О. В. (представником
перевізника - провідником
пасажирського вагону) ( а.с.129). Від
підпису в протоколі Іваненко О.В.
відмовилась, про що свідчать
відповідні записи у протоколі та у
рапорті т.в.о. начальника відділу
прикордонної служби "Харків" майора
Давиденко О.Г. від 14.09.2013 року (а.с.122-123,
124).

На підставі протоколу №512994 від 14.09.2013
р. начальником Харківського
прикордонного загону полковником
Круком О.І. винесено постанову № 512994
про правопорушення, пов'язане зі
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень вчинене ВАТ
"Федеральная пассажирская компания"
від 24.09.2013 року та накладено штраф у
розмірі 8500 грн. Копію постанови
направлено на адресу позивача 30.09.2013 р.
№29/9256. (а.с. 137)

Не погодившись з постановою № 512994 від
24.09.2013 року, позивач звернувся із
зазначеним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що оскаржувана постанова
винесена суб'єктом владних повноважень
на підставі та у спосіб, визначений
нормами чинного вітчизняного та
міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Згідно з преамбулою Закону України "Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень", цей Закон відповідно до
Протоколу про попередження і
припинення торгівлі людьми, особливо
жінками і дітьми, і покарання за неї та
Протоколу проти незаконного ввозу
мігрантів по суші, морю і повітрю, що
доповнюють Конвенцію Організації
Об'єднаних Націй проти
транснаціональної організованої
злочинності, Конвенції Ради Європи про
заходи щодо протидії торгівлі людьми,
встановлює відповідальність
перевізників за невиконання обов'язку
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність, але не
справжність, у пасажирів документів,
необхідних для в'їзду до держави
прямування, транзиту, що призвело до
перевезення чи спроби перевезення
пасажирів через державний кордон
України без необхідних документів, а
також визначає порядок застосування
цієї відповідальності.

Положеннями статті 1 цього Закону
визначено, що підприємства (їх
об'єднання), установи, організації,
фізичні особи - підприємці, які
здійснюють міжнародні пасажирські
перевезення (далі - перевізники), за
невиконання обов'язку перевірити перед
початком міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, транзиту, що
призвело до перевезення чи спроби
перевезення пасажира через державний
кордон України без необхідних
документів, несуть відповідальність у
вигляді штрафу від п'ятисот до однієї
тисячі неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян за кожного такого
пасажира, але не більше двадцяти тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за одне перевезення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
залізничний транспорт" № 273/96-ВР від
04.07.1996 року, постанови КМ України "Про
затвердження Статуту залізниць
України" від 06.04.1998 № 457 - міжнародне
залізничне сполучення - перевезення
пасажирів, вантажів, багажу,
вантажобагажу та пошти між Україною та
іноземними державами.

Оскільки ВАТ "Федеральная пассажирская
компания" здійснює міжнародні
пасажирські перевезення, відтак до
позивача можливе застосування поняття
"перевізник", що визначено Законом
України "Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень"
та Законом України " Про прикордонний
контроль"

Прикордонний контроль поїздів
міжнародного сполучення здійснюється,
зокрема, у вагонах потягу під час його
стоянки (зупинки) у пункті пропуску
через державний кордон за розкладом
руху.

За загальними правилами укладення
договору перевезення пасажира
посвідчується проїзним документом
(квитком), здача багажу - багажною
квитанцією. Відповідно до договору
перевезення пасажира перевізник
зобов'язаний перевезти пасажира до
пункту призначення з наданням йому
місця в поїзді, а в разі здачі багажу -
доставки багажу у пункт призначення і
видати його уповноваженій на отримання
багажу особі. При цьому, на перевізника,
що уклав договір перевезення, згідно з
яким частина маршруту прямування
проходить по території іноземної
держави, покладаються не лише
зобов'язання по виконанню умов
цивільно-правового договору, а й
обов'язки , пов'язані із вступом у
правовідносини з прикордонними,
митними, тощо органами іноземної
держави.

Статтею 11 Угоди про міжнародне
пасажирське сполучення ( УМПС), зі
змінами та доповненнями на 30 травня 1999
року, визначено, що до потягу не
допускаються та під час поїздки можуть
бути видалені з потягу особи, які не
дотримуються діючих для пасажирів
внутрішніх законів та правил.

Укладаючи договір перевезення,
перевізник повинен знати предмет
договору та перевірити наявність у
пасажира документів, відсутність яких
позбавить його ( перевізника)
можливості виконати прийняті на себе
зобов'язання згідно з договором
перевезення. Для контролюючих органів
факт видачі перевізником проїзного
документу свідчить про домовленість
учасників договору перевезення про
істотні умови цього договору.

Права та обов'язки залізниць,
підприємств та організацій
залізничного транспорту визначені в
ст.22 Закону України "Про залізничний
транспорт". Крім обов'язків,
передбачених ст.22 Закону України "Про
залізничний транспорт", перевізник,
відповідно до ст.22-1 цього Закону, при
перевезенні пасажира у міжнародному
сполученні зобов'язаний до початку
перевезення перевірити наявність у
пасажира документів, необхідних для
в'їзду до держави прямування, держав за
маршрутом слідування, та відмовити у
перевезенні пасажиру, який на його
вимогу не пред'явив необхідні
документи.

Отже, саме на перевізника покладається
обов'язок по перевірці наявності у
пасажира документів, необхідних для
в'їзду до держави прямування, що
свідчить про те, що позивачем не був
виконаний до початку перевезення
обов'язок перевірити наявність у
пасажира документів, необхідних для
в'їзду до держави прямування, що
призвело до спроби перевезення
пасажира через державний кордон
України без необхідних документів.

За змістом ст. 2 Закону №2920-ІІІ справи
про правопорушення, передбачені
статтею 1 цього Закону, розглядають
відповідні органи охорони державного
кордону України. Від імені органів
охорони державного кордону України
розглядати справи про правопорушення
та накладати штрафи мають право
начальники органів охорони державного
кордону України та їх заступники.

Відповідно до п. 2 Положення про пункти
пропуску через державний кордон та
пункти контролю, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 18 серпня 2010 р. N 751, пункт пропуску
через державний кордон - спеціально
виділена територія на залізничних і
автомобільних станціях, у морських і
річкових портах, в аеропортах (на
аеродромах) з комплексом будівель,
споруд і технічних засобів, де
здійснюються прикордонний, митний та
інші види контролю і пропуск через
державний кордон осіб, транспортних
засобів, вантажів та іншого майна.

Згідно Переліку пунктів пропуску
(пунктів контролю) через державний
кордон України, у межах яких
створюються або можуть створюватися
зони митного контролю, затвердженого
спільним наказом Державної митної
служби України, адміністрації
Державної прикордонної служби України
та Міністерства транспорту та зв'язку
України від 01.06.2005 року № 457/438/270 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 4 липня 2005 р. за № 710/10990,
залізничний пункт контролю через
державний кордон України "Харків" має
категорію міжнародного.

Відповідно до ст. 1 Угоди між Урядом
Російської Федерації та Урядом України
про безвізові поїздки громадян
Російської Федерації та України від
16.01.1997 р. «Громадяни держави однієї
Сторони можуть в'їжджати, виїжджати та
пересуватися територією держави іншої
Сторони без віз з дотриманням правил
перебування і реєстрації, що діють в
цій державі, по документах, що
посвідчують особу і підтверджують
громадянство, зазначених у Додатках 1
та 2 до цієї Угоди».

Додатком 1 Угоди (у формі обміну нотами)
між Кабінетом Міністрів України та
Урядом Російської Федерації про
внесення змін до Угоди між Урядом
України і Урядом Російської Федерації
про безвізові поїздки громадян України
і Російської Федерації від 16 січня 1997
року (Угоду затверджено Постановою КМ
№ 1034 (1034-2007-п) від 08.08.2007р.) встановлено
перелік документів громадян
Російської Федерації для в'їзду,
виїзду, перебування і пересування
територією України.

Згідно Додатку 1 Угоди, документами
громадян Російської Федерації для
в'їзду, виїзду, перебування і
пересування територією України є:
паспорт громадянина Російської
Федерації; паспорт громадянина
Російської Федерації, що посвідчує
особу громадянина Російської
Федерації за межами Російської
Федерації; дипломатичний паспорт,
службовий паспорт, свідоцтво про
народження (для дітей віком до 14 років)
із зазначенням належності до
громадянства Російської Федерації;
паспорт моряка (посвідчення особи
моряка) - за наявності суднової ролі або
витягу з неї; свідоцтво на в'їзд
(повернення) у Російську Федерацію
(тільки для повернення у Російську
Федерацію); льотне свідоцтво члена
екіпажу повітряного судна.

Стаття 7 ("Прикордонні заходи")
Конвенції Ради Європи про заходи щодо
протидії торгівлі людьми передбачає
наступне: без шкоди для міжнародних
зобов'язань стосовно вільного
пересування осіб Сторони будуть
посилювати, наскільки це можливо, такий
прикордонний контроль, який може бути
необхідним для запобігання й виявлення
торгівлі людьми; кожна Сторона вживає
законодавчих або інших відповідних
заходів для запобігання, наскільки це
можливо, використанню транспортних
засобів, які експлуатуються
комерційними перевізниками, для
вчинення правопорушень, визначених
згідно із цією Конвенцією; де це
доцільно й без шкоди для відповідних
міжнародних конвенцій такі заходи
включають запровадження обов'язку
комерційних перевізників, зокрема
будь-якої транспортної компанії або
власника чи оператора будь-якого
транспортного засобу, упевнитися, що
всі пасажири мають проїзні документи,
які вимагаються для в'їзду до
приймаючої держави; кожна Сторона
вживає необхідних заходів згідно зі
своїм внутрішнім законодавством для
забезпечення санкцій у випадках
порушення обов'язку, викладеного в
пункті 3 цієї статті; кожна Сторона
вживає таких законодавчих або інших
заходів, які можуть бути необхідними
згідно з внутрішнім законодавством
Сторони для відмови у в'їзді або
анулюванні віз особам, причетним до
здійснення правопорушень, визначених
згідно із цією Конвенцією.

Таким чином будь-яка транспортна
компанія зобов'язана упевнитися, що всі
пасажири мають проїзні документи,
необхідні для в'їзду до приймаючої
держави.

Аналогічна норма передбачена статтею 11
("Заходи прикордонного контролю")
Протоколу про попередження і
припинення торгівлі людьми, особливо
жінками і дітьми, і покарання за неї та
статтею 11 Протоколу проти незаконного
ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю,
що доповнюють Конвенцію Організації
Об'єднаних Націй проти
транснаціональної організованої
злочинності, Конвенції Ради Європи про
заходи щодо протидії торгівлі людьми.

Виходячи із системного аналізу
вказаних правових норм,
відповідальність перевізника не
обмежується національними ліцензіями,
не залежить від країни, по території
якої здійснюється перевезення.
Комерційний перевізник, у тому числі
будь-яка транспортна компанія або
власник чи водій будь-якого
транспортного засобу, де це потрібно і
без шкоди для відповідних міжнародних
конвенцій, зобов'язаний упевнитися, що
всі пасажири мають проїзні документи,
необхідні для в'їзду до приймаючої
держави, що передбачено міжнародними
нормами вищезазначених документів, в
тому числі при перевезенні по суші.

За невиконання обов'язку перевірити
перед початком перевезення пасажира у
міжнародному сполученні наявність у
нього документів, необхідних для в'їзду
до держави прямування, держав за
маршрутом слідування, що призвело до
перевезення чи спроби перевезення
пасажира через державний кордон
України без необхідних документів,
перевізник несе відповідальність,
передбачену Законом.

Колегія суддів зазначає, що
громадянин Російської Федерації під
час перетину державного кордону
України не надав жодного документа
згідно Переліку документів громадян
Російської Федерації для в'їзду,
виїзду, перебування і пересування
територією України.

Враховуючи відсутність у громадянина
Російської Федерації під час
проходження паспортного контролю
документів на право перетину
державного кордону, а саме - паспорту,
колегія суддів вважає, що дії
відповідача, пов'язані з прийняттям
оскаржуваної постанови № 512994 від 24.09.2013
року, кореспондуються з вимогами ч.2 ст.
19 Конституції України.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 01.04.2014 року
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта - позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства "Федеральная
пассажирская компания" залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 01.04.2014р. по
справі № 820/1904/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Курило Л.В.Судді
Русанова В.Б. Присяжнюк О.В.