Справа № 826/5920/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/5920/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 червня 2014 року 10:00 № 826/5920/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Колективного підприємства по будівництву інженерних мереж № 6

до

Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві

про

скасування постанов про арешт (заборону) відчуження рухомого майна

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Колективне підприємство по будівництву інженерних мереж № 6 звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, в якому просить скасувати постанови № 449/10 від 24.12.2001 р., № 1010/18 від 01.04.2003 р. відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про арешт (заборону) відчуження рухомого майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управляння юстиції у м. Києві незаконно прийнято постанови, якими накладено арешт на майно боржника (позивача).

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти заявлених позовних вимог та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з огляду на те, що внаслідок незаконних дій відповідача, позивач позбавлений можливості оскаржити постанови про відкриття виконавчого провадження та фактичного ненадання можливості сплати боргу в добровільному порядку протягом встановленого строку.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Заяви про розгляд справи без його участі або клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заперечень або пояснень по суті заявлених позовних вимог до суду не надходило.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв’язку з тим, що відсутні перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

21.04.2014 р. Колективне підприємство по будівництву інженерних мереж № 6 стало відомо про наявність арешту на рухоме майно позивача, накладеного постановами відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві № 449/10 від 24.12.2001 р., № 1010/18 від 01.04.2003 р.

Позивач не отримував від відповідача ані постанов про відкриття виконавчого провадження, ані постанов про накладення арешту на майно позивача, тому, як стверджує останній, фактично дізнався про порушення своїх прав лише 21.04.2014 р. після звернення до ВДАІ м. Києва.

За таких обставин, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про зняття з-під арешту належного йому рухомого майна.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (надалі – Закон N 606-XIV).

З метою забезпечення гарантій прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні ст. 6 Закону № 606-ХІV зобов’язано державного виконавця використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону N 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 5 п’ятого частини 3 статті 11 Закону N 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Право державного виконавця за заявою стягувача накласти арешт на майно (крім коштів) боржника з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення при відкритті виконавчого провадження також передбачено частиною 2 статті 25 Закону N 606-XIV.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону № 606-ХІV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Враховуючи, що державний виконавець в силу вимог Закону N 606-XIV наділений правом накладати арешт на майно боржника з метою забезпечення виконання судового рішення.

В силу положень ч. 4 ст. 57 Закону N 606-XIV копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з пояснень позивача, він не отримував жодних постанов про арешт нерухомого майна, чим позбавив можливості останнього добровільно виконати вимоги державного виконавця.

Судом встановлено, що Колективне підприємство по будівництву інженерних мереж № 6 є власником легкового автомобіля М 412 № двигуна 0426741 № кузова 507560, що підтверджується технічним талоном транспортного засобу серія 017653, виданим Державною автомобільною інспекцією.

Як вбачається з роздруківки поточних результатів звернення по «АІС» від 21.04.2014 р., автомобіль марки М 412 № двигуна 0426741 № кузова 507560 значиться в арешті.

Арешт на зазначений автомобіль накладено постановою № 449/10 від 24.12.2001 ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві та постановою № 1010/18 від 01.04.2013 р. ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві.

Відповідно до листа Відділу державної виконавчої служби у Шевченківському РУЮ у м. Києві від 03.06.2014 р. відповідачем зазначено, що у зв’язку з тим, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, то після завершення вказаного строку вони підлягають знищенню.

Отже, Відділ не може надати інформацію про виконання постанов № 449/10 від 24.12.2001, № 1010/18 від 01.04.2003 р.

З огляду на вищенаведене, суд зазначає, що дослідити матеріали зазначеного виконавчого провадження є неможливим.

Так, відповідно до Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 статті 57 Закону N 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна (ч. 4 цієї статті).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 Закону N 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Порядком роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 р. N 2274/5, визначено основні правила роботи з документами в органах державної виконавчої служби, в тому числі порядок загального документування у районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних відділах державної виконавчої служби, діловодство з виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішень) у всіх органах державної виконавчої служби, оформлення документів, технічного забезпечення їх підготовки, контролю за виконанням документів, а також здійснення діловодних процесів - організації документообігу, формування справ і зберігання документів (далі - діловодство) та поширюється на всю службову документацію.

Відповідно до п. 9.9 зазначеного Порядку строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Як вже зазначалось вище, матеріали виконавчого провадження, на підставі якого винесено оскаржувану постанову – знищено у зв’язку зі спливом три річного строку зберігання.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону N 606-XIV рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Враховуючи неможливість скасування відповідачем оскаржуваної постанови, та те, що позовні вимоги заявлені позивачем, який є власником легкового автомобіля марки М 412 № двигун 0426741 № кузова 507560, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення, а тому вважає за необхідне скасувати оскаржувані постанови про накладення арешту на рухоме майно.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд всебічно, повно та об’єктивно, за правилами встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши всі наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Колективного підприємства по будівництву інженерних мереж № 6 задовольнити.

2. Скасувати постанови № 449/10 від 24.12.2001 р., № 1010/18 від 01.04.2003 р. Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про арешт (заборону) відчуження рухомого майна.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук