Справа № 2а-5022/12/1370
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 р.
Справа № 9104/169516/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Кухтея Р. В., Яворського І. О.

з участю секретаря судового
засідання Сідельник Г. М.

представника позивача
Оприск І. С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Львові
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовківському
районі Львівської області Державної
податкової служби на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2012 року по справі №2а - 5022/12/1370 за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Магнат -
РР» до Державної податкової інспекції
у Жовківському районі Львівської
області Державної податкової служби
про визнання протиправними дій та
скасування податкового повідомлення -
рішення № від 29 травня 2012 року, -

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Магнат - РР»
звернулося до Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Жовківському
районі Львівської області Державної
податкової служби і просило: визнати
протиправними дії ДПІ у Жовківському
районі Львівської області щодо
складення Акта №171/22 - 0/33087083 від 21
травня 2011 року про результати
позапланової невиїзної документальної
перевірки ТзОВ «Магнат - РР» з питань
взаєморозрахунків із ТзОВ
«Західекспертспецбуд» за травень 2009
року, червень 2009 року, які полягають у
протиправних висновках про заниження
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість усього на суму 156 340
гривень, в тому числі за травень 2009 року
- у сумі 38 920 гривень та за червень 2009
року - у сумі 117 420 гривень; скасувати
податкове повідомлення - рішення
№ від 29 травня 2012 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги,
посилається на ті обставини, що наказ
про проведення перевірки та
направлення на перевірку датовані 27
квітня 2012 року, в той час як акт про
результати планової невиїзної
документальної перевірки складений 21
травня 2011 року Всі операції позивача з
контрагентом є реальними, товарними, а
висновки відповідача стосовно
нікчемності правочинів з контрагентом
базуються на припущеннях та не
підтверджені належними доказами, так
як в ході перевірки були представлені
належним чином оформлені первинні
документи, які також підтверджують, що
одержані від контрагента товари
(послуги) в подальшому використані в
господарській діяльності. Окрім цього
зазначає, що податкове повідомлення -
рішення № від 29 травня 2012 року
прийняте з порушенням норм
матеріального права, є таким, що
суперечить чинному законодавству
України.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2012 року позовні вимоги задоволено
повністю: визнано протиправними дії
ДПІ у Жовківському районі Львівської
області щодо складення Акта №171/22 -
0/33087083 від 21 травня 2011 року про
результати позапланової невиїзної
документальної перевірки ТзОВ «Магнат
- РР» з питань взаєморозрахунків з ТзОВ
«Західекспертспецбуд» за травень 2009
року, які полягають у протиправних
висновках про заниження податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість усього на суму 156 340 гривень у
тому числі за травень 2009 року - у сумі 38
920 гривень та за червень 2009 року - у сумі
117 420 гривень; скасовано податкове
повідомлення - рішення № від 29
травня 2012 року.

З таким судовим рішенням суду першої
інстанції не погодився відповідач і
оскаржив його в апеляційному порядку
до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Посилаючись у поданій апеляційній
скарзі на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції і прийняти нову постанову
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Також, обґрунтовуючи доводи
апеляційної скарги посилається на ті
обставини, що податковий орган при
призначенні та проведенні перевірки
діяв у відповідності до вимог
законодавства. Крім цього здійснення
позивачем безтоварних операцій з
контрагентом ТзОВ
«Західекспертспецбуд» і сам факт
надання податковому органу всіх
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори без реального
здійснення господарських операцій, з
метою одержання податкової вигоди не є
підставою для її одержання. Тобто, в
ході перевірки правомірно встановлено
порушення позивачем вимог Закону
України «Про податок на додану
вартість» та Податкового кодексу
України, а тому згідно з частиною 5
статті 203, частинами 1, 2 статті 215, статті
216, статті 228 Цивільного кодексу
України, угоди, укладені ТзОВ «Магнат -
РР» із названим вище контрагентом,
мають ознаки нікчемності. У зв'язку з
чим, позивачем було занижено
податковий кредит. Посилання суду
першої інстанції у своїх висновках на
певні обставини, є безпідставним,
оскільки ці обставини не спростовують
зазначених в акті перевірки порушень.

В судовому засіданні представник
позивача не погодилася із викладеними
відповідачем в апеляційній скарзі
доводами і вважає, що вони жодними
чином не свідчать про порушення судом
першої інстанції при постановленні
судового рішення норм матеріального та
процесуального права.

Відповідач в судове засідання
представника не направив, хоча
відповідача було належним чином та у
встановленому законом порядку
повідомлено про дату, час та місце
судового засідання апеляційного суду.
При цьому, відповідач не повідомив суд
при причини неприбуття в судове
засідання представника, а також від
нього відсутнє клопотання про
відкладення розгляду справи.

Вищевикладені обставини у
відповідності до ст. 196 ч. 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
не перешкоджають розгляду справи за
відсутності представника відповідача.

Вислухавши суддю - доповідача, доводи
представника позивача, дослідивши
наявні в справі матеріали та докази,
перевіривши доводи апеляційної скарги
у їх сукупності, правильність правової
оцінки судом першої інстанції обставин
справи та застосування норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення
та умотивовуючи свої висновки, суд
першої інстанції виходив з того, що в
ході розгляду справи підтверджено, що
між позивачем та ТзОВ
«Західекспертспецбуд» укладено
господарський договір, факт виконання
якого підтверджується достатніми
доказами, які є належними та
допустимими у даному випадку. Відтак,
суд прийшов до переконання, що позивач
правомірно відобразив отримані від
контрагентів податкові накладні у
податковому обліку.

Також, як зазначив суд першої
інстанції, відповідачем не подано
доказів на підтвердження висновків про
нікчемність правочинів між позивачем
та його контрагентом, викладених в акті
перевірки від 21 травня 2011 року.
Підстави нікчемності правочину
встановлюються законом, а не актами
податкових перевірок. Вказані в актах
перевірки недоліки, допущені суб'єктом
господарювання при укладенні та
виконанні договорів, не є підставою для
визнання правочинів нікчемними,
оскільки законодавство не встановлює
таких підстав нікчемності правочину. З
огляду на докази, що містяться у
матеріалах справи, правочини між
позивачем та ТзОВ
«Західекспертспецбуд» не можуть
вважатися нікчемними (недійсними) у
зв'язку з наявністю належним чином
оформлених документів на момент їх
укладення та виконання обома сторонами
умов договору. За висновком суду першої
інстанції в ході судового розгляду
справи податковим органом не було
надано належних доказів, які б
підтвердили вину позивача чи його
контрагентом, яка полягає в намірі
порушити публічний порядок.

Враховуючи те, що в судовому засіданні
було встановлено наявність всіх
підтверджуючих обставин проведення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами, зокрема:
первинних бухгалтерських документів,
документів, що підтверджують факт
оплати поставлених позивачу товарів і
позивачем на виконання вимог
Податкового кодексу України отримано
належним чином оформлені податкові
накладні, які є підставою для
зарахування сум податку на додану
вартість до складу податкового
кредиту, суд першої інстанції прийшов
до висновку щодо неправомірності дій
відповідача, які полягали у
протиправних висновках про заниження
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість усього на суму 156 340
гривень. У зв'язку з чим суд погодився і
з вимогами про скасування податкового
повідомлення - рішення.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам особи, яка
подала апеляційну скаргу, колегія
суддів апеляційного суду зазначає
наступне.

Як було встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи
позивач, товариство з обмеженою
відповідальністю «Магнат - РР», 02
вересня 2004 року зареєстрований як
юридична особа Жовківською районною
державною адміністрацією Львівської
області за №1 000038, що
підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
серії А00 №364031.

Позивач перебуває на податковому
обліку у Державній податковій
інспекції у Жовківському районі
Львівської області є платником податку
на прибуток, податку на додану
вартість, податку з доходів фізичних
осіб. Основними видами діяльності
позивача є: здавання в оренду власного
нерухомого майна; виробництво
неметалевих мінеральних виробів, не
віднесених до інших групувань;
оброблення неметалевих відходів та
брухту; оптова торгівля будівельними
матеріалами; інші види оптової
торгівлі; складське господарство.
Вказані обставини підтверджуються
Довідкою АА №061358 з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України від 07 квітня 2009 року та
Свідоцтвом №18506024 про реєстрацію
платника податку на додану вартість НБ
№294635 від 30 вересня 2004 року.

На підставі наказу від 27 квітня 2012 року
№77 та направлення на перевірку від 27
квітня 2012 року за №74/22 - 0 відповідачем
із 07 по 14 травня 2012 року проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку з питань взаєморозрахунків
позивача із ТзОВ
«Західекспертспецбуд» за травень та
червень 2009 року.

За результатами зазначеної перевірки 21
травня 2012 року складено акт перевірки
№171/22 - 0/33087083 (акт датовано 21 травня 2011
року), у якому відповідач виклав
висновки щодо виявлених в ході
перевірки порушень. Зокрема,
відповідач зазначив, що позивачем
порушено вимоги: ч. 5 ст. 203, ч.1, ч. 2 ст. 215,
ст. ст. 216, 228 Цивільного кодексу України,
пп. пп. 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», що призвело до заниження
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість усього на суму 156 340
гривень, у тому числі за травень 2009 року
- на суму 38 920 гривень та за червень 2009
року - на суму 117 420 гривень.

Підставою для висновку було вчинення
позивачем безтоварних операцій із
ТзОВ «Західекспертспецбуд».

Судом також встановлено, що 01 грудня 2009
року позивачем, як Покупцем укладено
договір із ТзОВ
«Західекспертспецбуд», як Продавцем,
за №000002, за умовами якого продавець
зобов'язувався відповідно до
замовлення покупця передати у
власність останньому належний товар
(бітум нафтовий), а покупець
зобов'язувався провести розрахунок за
кожну партію поставленого товару у
розмірі 100 відсотків його вартості
згідно виписаного рахунку або
видаткової накладної протягом 20
банківських днів з моменту поставки
товару. Відповідачем були виписані
податкові накладні: №113 від 30 травня 2009
року на загальну суму 233 520 гривень у
тому числі 38 920 гривень податку на
додану вартість; №114 від 09 червня 2009
року на загальну суму 437 641 гривня 50 коп.,
у тому числі 72 940 гривень 25 коп. - податку
на додану вартість; №115 від 15 червня 2009
року на загальну суму 266 880 гривень, у
тому числі 44 480 гривень податку на
додану вартість.

Крім цього, на підтвердження
здійснення господарських операції з
ТзОВ «Західекспертспецбуд» позивачем
представлено: видаткові накладні №РН -
0000029 від 30 травня 2009 року, №РН - 0000030 від
09 червня 2009 року; договір оренди
нерухомого майна від 01 вересня 2008 року;
договір купівлі - продажу товару №000002
від 01 квітня 2009 року; заявки на доставку
товару №25/05 - 1 від 25 травня 2009 року, №05/06
- 1 від 05 червня 2009 року, №15/05 - 1 від 15
травня 2009 року; повідомлення про
здійснення доставки товару №17/05 - 1 від
17 травня 2012 року, №26/05 - 01 від 26 травня 2009
року, №05/06 - 01 від 05 червня 2009 року; акт
прийому - передачі мобільної
асфальтозмішувальної установки МВА 160
фірми Benninghoven від 01 квітня 2009 року.

На підставі висновків перевірки
відповідачем 29 травня 2012 року прийнято
податкове повідомлення - рішення
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем:
податок на додану вартість на загальну
суму 195 425 гривень, з яких: за основним
платежем - на суму 156 340 гривень та за
штрафними (фінансовими) санкціями - на
суму 39 085 гривень.

З огляду на встановлені судом фактичні
обставини справи, колегія суддів
апеляційного суду звертає увагу на
таке.

У відповідності до п. 1.7 ст. 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» визначено, що податковий
кредит - це сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим законом.

Згідно з пп. пп. 7.4.1, 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 цього ж
Закону податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку, а також у зв'язку з придбанням
(будівництвом, спорудженням) основних
фондів (основних засобів, у тому числі
інших необоротних матеріальних
активів та незавершених капітальних
інвестицій в необоротні капітальні
активи), у тому числі при їх імпорті, з
метою подальшого використання у
виробництві та/або поставці товарів
(послуг) для оподатковуваних операцій у
межах господарської діяльності
платника податку. Не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого у зв'язку з
придбанням (виготовленням)
матеріальних та нематеріальних
активів (послуг), які не призначаються
для їх використання в господарській
діяльності такого платника.

Згідно п. 7.5 ст. 7 Закону датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит є дата здійснення
першої з наступних подій: а) дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг); б) дата отримання
податкової накладної.

Відповідно до пп. пп. 7.2.3, 7.2.4 п. 7.2 ст. 7
Закону податкова накладна має містити:
порядковий номер податкової накладної;
дату виписування податкової накладної;
повну або скорочену назву, зазначену у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість;
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); місце
розташування юридичної особи або місце
податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм); повну або скорочену
назву, зазначену у статутних
документах отримувача; ціну поставки
без врахування податку; ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку. Податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом. Право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статтею 9 цього Закону.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Тобто, настання права на податковий
кредит пов'язується із призначенням
придбаних або виготовлених
матеріальних та нематеріальних
активів (послуг) для використання таких
у господарській діяльності платника
податку.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

З врахуванням вищевказаних положень
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», витрати платника податку
повинні підтверджуватися документами,
складеними належним чином та у
відповідності до законодавства. Зміст
цих документів повинен повністю
відображати суть і зміст господарської
операції. В даному випадку
представлені позивачем документи, що
підтверджують понесені позивачем
витрати у зв'язку з придбанням товару у
контрагента, підтверджують також
виконання сторонами умов договору.

На підставі доказів, які містяться в
матеріалах справи, що були досліджені
судами та оцінка яким надана з
дотриманням положень статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає правильним висновок про
документальне підтвердження факту
реального здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентом.

З огляду на встановлені судом фактичні
обставини справи та докази,
представлених сторонами на
підтвердження обставин, якими вони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення проти позову, виходячи з
положень вищезазначених нормативно -
правових актів, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що
відповідач прийшов до помилкових
висновків щодо безтоварності
господарських операцій позивача з
контрагентом, а відтак і висновок суду
щодо позовних вимог позивача є
законним та обґрунтованим.

При цьому, доводи апеляційної скарги і
посилання відповідача на наявність
певної інформації щодо контрагента
позивача не враховуються колегією
суддів апеляційного суду у своїх
висновках, так як такі доводи не
узгоджуються із відповідними
положеннями податкового
законодавства. Колегія суддів
апеляційного суду погоджується із
висновком суду першої інстанції з
посиланням на відповідні норми
Цивільного кодексу України щодо
відсутності підстав вважати укладений
правочин нікчемним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що чинне законодавство не
ставить умову виникнення податкових
зобов'язань платника у залежність від
стану податкового обліку його
контрагента, фактичного знаходження
його за місцем реєстрації та наявності
чи відсутності основних фондів у
останнього. За умови не встановлення
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху коштів, яка б
могла свідчити про узгодженість дій
позивача та його постачальників для
одержання позивачем незаконної
податкової вигоди, позивач не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.

Колегія суддів апеляційного суду
акцентує увагу також і на тому, що
відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В свою чергу відповідач не надав суду
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували обставини, на які
посилається відповідач як на підставу
своїх заперечень у цій частині, а також
підтверджують доводи апеляційної
скарги.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
відповідача базуються на обставинах,
якими відповідач обґрунтовував свої
заперечення проти позову і яким суд
першої інстанції дав вірну правову
оцінку.

Окрім вищезазначеного, колегія судів
звертає увагу і на те, що акт перевірки
датовано 21 - им травня 2011 року, хоча
перевірку фактично проведено у травні
2012 року. Крім цього, в оспорюваному
податковому повідомленні - рішенні, як
на підставу його прийняття, відповідач
посилається на акт перевірки, номер
якого 171/2200/33087083, що не відповідає
номеру акта перевірки, наявного у
матеріалах справи.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням процесуальних норм, та на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Акт перевірки податкового органу на є
рішенням суб'єкта владних повноважень,
і викладення в акті перевірки певних
висновків не порушує прав особи
(платника податків). Разом з тим, суд
першої інстанції прийшов до правильних
висновків щодо безпідставності
тверджень податкового органу, які були
покладені в основу оспорюваного
податкового повідомлення - рішення
При цьому, колегія суддів апеляційного
суду виходить з того,що відповідно до
ч. 2 ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України не може бути
скасовано по суті правильне рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин справи,
невідповідність висновків суду першої
інстанції фактичним обставинам справи,
а також про порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Тому підстав для скасування постанови
суду першої інстанції і відповідно - до
задоволення апеляційної скарги
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 159, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовківському
районі Львівської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 21
вересня 2012 року по справі №2а - 5022/12/1370
за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Магнат - РР» до
Державної податкової інспекції у
Жовківському районі Львівської
області Державної податкової служби
про визнання протиправними дій та
скасування податкового повідомлення -
рішення № від 29 травня 2012 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили, а у
випадку складення ухвали в повному
обсязі відповідно до ст. 160 ч. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
- у цей же строк з дня складення ухвали
суду в повному обсязі безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В. В.
Клюба

Судді:
Р. В. Кухтей

І. О.
Яворський

Ухвалу у повному обсязі складено
03 червня 2014 року.