Справа № 872/13472/13
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2014 рокусправа № 2а/0470/10124/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Прокопчук Т.С.

суддів: Божко Л.А.
Лукманової О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Сонник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Днєпркартранс»

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 5
лютого 2013 року у справі

за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Днєпркартранс» до
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби про скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою
відповідальністю «Днєпркартранс»
(далі ТОВ «Днєпркартранс») звернувся до
суду з адміністративним позовом до
відповідача Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Державної податкової служби (далі -
Дніпродзержинської ОДПІ), в якому
просив скасувати податкове
повідомлення-рішення № від
16.08.2012 року, в частині зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість в розмірі 62 500 грн.

Відповідач Дніпродзержинська ОДПІ
заперечував проти позову та просив суд
в задоволенні позову відмовити.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
5 лютого 2013 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, ТОВ «Днєпркартранс»
подано апеляційну скаргу, в якій
позивач просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
постанову про задоволення позовних
вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, а також правильність
застосування судом норм матеріального
права та правової оцінки обставин у
справі, суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідачем Дніпродзержинською ОДПІ
з 09.07.2012 року по 27.07.2012 року проведено
документальну планову виїзну
перевірку позивача ТОВ
«Днєпркартранс» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2009 року
по 31.03.2012 року, по результатам якої
складений акт №2412/17/22-206 від 03.08.2012 року.

Відповідно до викладених в акті
перевірки висновків, позивач порушив
приписи положень п. 187.8 ст. 187, п. 190.2 ст.
190, п. 198.6 ст. 198, абз. "г" п. 201.1 п. 201.4, п. 201.10
ст. 201, п. 208.2, п. 208.3 ст. 208 ПК України,
внаслідок чого занижено податок на
додану вартість на суму 351444грн., у тому
числі: за квітень 2011 року - 262 518 грн., за
березень 2012 року - 88 926 грн. , але у
зв'язку з тим, що платником податків
задекларовано залишок від'ємного
значення з ПДВ (р. 24 декларації з ПДВ),
зменшенню підлягає залишок від'ємного
значення на суму 88 926 грн. за березень 2012
року.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийняте 16.08.2012 року
податкове повідомлення - рішення №
від 16.08.2012року про зменшення ТОВ
«Днєпркартранс» від'ємного значення
ПДВ, заявленого у березні 2012 року
згідно декларації № від 19.04.2012
року на суму 88926 грн., з яких 62 500 грн. по
взаємовідносинам позивача з ТОВ
«Декаріс».

Позивач не погодився з винесеним
відповідачем податковим повідомленням
- рішенням, та оскаржив його в судовому
порядку в частині зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість в розмірі 62 500 грн.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України
встановлено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пп. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

При цьому, п.198.6 ст.198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними. У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Таким чином, витрати для цілей
визначення податкового кредиту мають
бути фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Згідно із п.44.1 ст.44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, витрати для цілей
визначення податкового кредиту мають
бути фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів:а) у паперовому вигляді;
у зазначеному пункті наведено
вичерпний перелік реквізитів, які має
містити податкова накладна.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України,
податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця.

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Із матеріалів справи вбачається, що
види діяльності ТОВ «Днєпркартранс» за
КВЕД, визначені як Організація
перевезень вантажів (63.40.0), Інші види
оптової торгівлі (51.90.0), Оренда інших
наземних транспортних засобів та
устаткування (71.21.0).

Позивач в межах статутної діяльності
24.02.2012 року як замовник уклав з ТОВ «ТД
«Декаріс» як виконавцем договір № 24/02
по проведенню маркетингових
досліджень по вивченню, дослідженню та
аналізу ринку залізничних перевезень,
та залізничного транспорту України,
країн СНГ, Балтії за останні 2 роки, з
визначеною вартістю послуг в сумі 375 000
грн., у тому числі ПДВ в сумі 62 500 грн.,
умовами оплати банківським переказом
на рахунок виконавця протягом 60
банківських днів з моменту підписання
сторонами акту наданих послуг (п. 2.4
договору).

Надання позивачу послуг по проведенню
маркетингових досліджень контрагентом
ТОВ «ТД «Декаріс» за вищезазначеним
договором № 24/02 від 24.02.2012 року,
підтверджено первинними
бухгалтерськими документами,
оформленими згідно вимог Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" №
996-XIV(далі Закон № 996-XIV), а саме: актом
надання послуг від 30.03.2012 року, копією
Маркетингового дослідження,
платіжними документами про оплату
послуг, згідно яких надані послуги
прийняті позивачем та оплачені, в тому
числі ПДВ, та податковою накладною № 1140
від 30.03.2012 року, складеною за формою,
затвердженою наказом Міністерства
фінансів України від 01.11.2011 року № 1379,
зареєстрованим в МЮ України 22.11.2011 року
за № 1333/20071,яка містить всі реквізити,
передбачені п. 201.1 ст. 201 ПК України, у
тому числі інформацію про надані
послуги - «Послуги по вивченню,
дослідженню та аналізу ринку
залізничних перевезень та
залізничного транспорту (маркетингові
дослідження)», суму наданих послуг - 375
000 грн., у тому числі ПДВ - 62 500 грн. (а.с.
148).

Позивачем в якості належного доказу
використання у власній господарській
діяльності аналізу Маркетингового
дослідження, виконаного ТОВ «Декаріс»,
надано суду первинні бухгалтерські
документи, оформлені згідно вимог
Закон № 996-XIV,укладені після отримання
Маркетингового дослідження, а саме:
копія договору підряду № СВРЗ-05-20-12-25/20
від 11.04.2012 року на виготовлення
напіввагонів, укладеного між ТОВ
«Днєпркартранс» та ДП «Стрийський
вагоноремонтний завод», специфікації
до нього, а також кредитний договір №
20-1640/2-1 від 04.05.2012 року , які неправомірно
не прийняті до уваги судом першої
інстанції як такі, що пов'язані з
реалізацією інформації, отриманої
позивачем із Маркетингового
дослідження.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції вважає, що позивач виконав
передбачені чинним податковим
законодавством умови щодо
підтвердження свого права на
податковий кредит, має документальні
підтвердження розміру податкового
кредиту по операції з контрагентом ТОВ
«ТД «Декаріс» за березень 2012 року, та
мав право віднесення до складу
податкового кредиту березня 2012 року
суми 62 500 грн.,сплаченої ним у складі
вартості послуг,отриманих від ТОВ «ТД
«Декаріс».

Здійснений відповідачем та судом
першої інстанції аналіз якості
виконаного контрагентом позивача ТОВ
«ТД «Декаріс» маркетингового
дослідження з питань оцінки
залізничної галузі України, країн СНД
та Балтії з метою визначення
перспектив розвитку ринку залізничних
перевезень, основних споживачів послуг
вантажних залізничних перевезень,
оцінка ринку збуту з визначенням
діючих та потенційних конкурентів,
виходить за межі компетентності
податкового органу та суду першої
інстанції.

Висновок суду першої інстанції про те,
що позивач не мав права на віднесення
суми ПДВ по такій операції до складу
податкового кредиту у зв'язку з не
визнанням наданих позивачем
документів первинними
бухгалтерськими документами в
розумінні ст. 9 Закону № 996-XIV , а також не
доведеність позивачем доцільності
використання у власній господарській
діяльності маркетингових послуг
суперечить чинному законодавству та
матеріалам справи, оскільки відповідно
до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене,
враховуючи те, що відповідачем не
доведено правомірність своїх дій та їх
відповідність нормам діючого
законодавства України в частині
зменшення позивачу розміру від'ємного
значення ПДВ в сумі 62 500 грн. за
оскаржуваним податковим
повідомленням - рішенням № від
16.08.2012року, а судом першої інстанції при
винесенні рішення неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи, постанова прийнята
з порушенням норм матеріального права,
це є підставою для скасування судового
рішення та прийняття нової постанови
про задоволення позовних вимог.

Керуючись ч.3 ст.198, ст.202, 205, 207 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Днєпркартранс» - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 5
лютого 2013 року - скасувати та прийняти
нову постанову.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Днєпркартранс» -
задовольнити.

Скасувати прийняте Дніпродзержинською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Дніпропетровської області
Державної податкової служби податкове
повідомлення-рішення № від
16.08.2012 року в частині зменшення
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Днєпркартранс»
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість в розмірі 62
500 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Т.С. Прокопчук

Суддя:
Л.А. Божко

Суддя:
О.М. Лукманова