Справа № 826/6584/14
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2014 року № 826/6584/14
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі:
головуючого судді Шейко Т.І.
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1до Святошинського
районного відділу Головного
управління ДМС України в місті
Києвіпроскасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії
Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до
Святошинського районного відділу
Головного управління ДМС України в м.
Києві, начальника відділу Біденко С.А.,
в якому просив: - визнати протиправним
та скасувати рішення відповідача;
зобов'язати відповідача виконати запис
імені та прізвища позивача в паспорті
громадянина України для виїзду за
кордон у спосіб та в порядку,
передбаченому Законом, а саме в
транскрипції з російської мови;
зобов'язати відповідача розглянути
заяву позивача на отримання паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон в позачерговому порядку.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
03 квітня 2014 року позивачем подана до
начальника Святошинського відділу
головного управління ДМС України в м.
Києві Біденко С.А. заява з вимогою
виконати запис прізвища та імені в
паспорті громадянина України для
виїзду за кордон в транскрипції з
російської мови, а саме ОСОБА_1, а не
ОСОБА_1. Проте, листом від 18 квітня 2014
року позивачу було відмовлено, з
посиланням на п. 5 Додатку 2 до постанови
Кабінету Міністрів України від 31
березня 1995 року №231, згідно якого
написання відомостей у зоні візуальної
перевірки виконується українською
мовою і через скісну лінію латинськими
літерами за відповідністю
українському алфавіту. На думку
позивача, рішення відповідача
суперечить статті 28 Закону України
«Про засади державної мовної
політики», відповідно до якої запис
прізвища та імені (по батькові) в
паспорті громадянина України, паспорті
громадянина України для виїзду за
кордон та інших офіційних документах
виконується у транскрипції з
української, російської або іншої мови
за вибором громадянина. За таких
обставин позивач звернувся до суду із
заявленими позовними вимогами, які
просив задовольнити у повному обсязі.
В судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги, уточнивши
при цьому, що належним відповідачем за
позовом є Святошинський районний
відділ Головного управління ДМС
Відповідач до суду не прибув;
свого відношення до позову не висловив.
Заслухавши пояснення позивача,
подальший розгляд справи суд здійснив
у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи,
оцінивши наявні докази, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
Як вбачається із матеріалів
справи, 03 квітня 2014 року ОСОБА_1
звернувся до відповідача із заявою, в
якій просив відповідно до положень
статті 28 Закону України «Про засади
державної мовної політики» запис
прізвища та імені позивача у паспорті
громадянина України для виїзду за
кордон виконати у транскрипції з
російської мови, а саме: ім'я «ОСОБА_1», а
не «ОСОБА_1»; прізвище «ОСОБА_1», а не
Однак, листом від 18 квітня 2014 року
№9/1237 Святошинський районний відділ ГУ
ДМС України в м. Києві відмовив
позивачу у задоволенні його
Так, відповідач повідомив, що
згідно Правил оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 31
березня 1995 року №231, а саме п. 5 Додатку 2
до Правил, регламентується порядок
написання відомостей (прізвища та
імені), які виконуються українською
мовою і через правобіжну похилу риску
літерами латинського алфавіту за
відповідністю літерам українського
алфавіту. При цьому зазначено, що як
виняток, на письмове прохання
громадянина, написання прізвища та
імені латинськими літерами може бути
виконано відповідно до їх написання у
документах, виданих відповідними
органами іноземних держав. Інших
варіантів перекладу не передбачено.
Не погоджуючись із рішенням
відповідача, позивач з метою захисту
свого права, звернувся до суду.
Вирішуючи спір суд виходив з
В адміністративному судочинстві
принцип верховенства права зобов'язує
суд, зокрема, надавати закону
тлумачення у спосіб, який забезпечує
пріоритет прав людини при вирішенні
справи. Тлумачення закону в жодному
разі не може спричиняти несправедливих
обмежень таких прав. Протилежністю
верховенства права є свавілля. Держава
не може діяти свавільно, вона обмежена
правом. І не тільки створеним нею
законодавством, а й правом, яке існує
апріорі, незалежно від її розсуду -
природним правом, або природними
правами кожної людини.
Право на ім'я - абсолютне особисте
немайнове право фізичної особи. Ім'я
людини дається їй при народженні і
виступає засобом індивідуалізації
особистості в суспільстві.
Таким чином, право на ім'я
передбачає дотримання правильності
його написання й, відповідно, вимоги,
зважаючи на конкретні національні
традиції. Сукупність звуків, що
становлять ім'я людини, є для неї
способом виділення свого «я» в
об'єктивному світі, зокрема у соціумі.
Ім'я необхідно людині для
реалізації цивільних прав і обов'язків.
Ця логічна конструкція закріплена в
статті 28 Цивільного кодексу України.
Згідно статті 294 Цивільного
кодексу України фізична особа має
право на транскрибований запис її
прізвища та імені відповідно до своєї
національної традиції.
Звичайною є практика, відповідно
до якої в Україні всі імена, прізвища,
по батькові, раніше записані
відповідно до російської національної
традиції, адаптуються українською
мовою. В українських органах
реєстрації актів громадянського стану,
під час отримання паспортів, у засобах
масової інформації, при здійсненні
інших дій нормою стало автоматично
перейменовувати громадян, заміняти
іхні імена, прізвища, по батькові на
У свідоцтві про народження
позивача серії НОМЕР_1, виданому 24 січня
1990 року всі записи здійснені
російською мовою, зокрема прізвище,
ім'я та по батькові позивача зазначено
В паспорті громадянина України
серії НОМЕР_2, що виданий Святошинським
РУ ГУ МВС України в місті Києві 26 квітня
2007 року на першій сторінці прізвище,
ім'я та по батькові позивача викладено
українською мовою «ОСОБА_1», на другій
сторінці - російською «ОСОБА_1».
Дійсно, в п. 5 Додатку 2 до Правил
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 31 березня 1995 року
№231, на який посилається відповідач,
зазначено, що написання відомостей
(прізвища та імені) виконуються
українською мовою і через правобіжну
похилу риску літерами латинського
алфавіту за відповідністю літерам
українського алфавіту.
Відповідно до п. 6 Положення про
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон, затвердженого постановою
Верховної Ради України від 23 лютого 2007
року №719-V (зі змінами і доповненнями)
усі друковані написи в паспорті, а
також відомості, що вносяться на
сторінку даних, виконуються
українською і англійською мовами.
Прізвище та ім'я зазначаються
українською мовою і через скісну лінію
латинськими літерами відповідно до
українського алфавіту згідно із
статтею 28 Закону України «Про засади
державної мовної політики», з
рекомендаціями Міжнародної
організації цивільної авіації (ІКАО, Doc.
№9303). В той же час, частиною
третьою статті 28 Закону України «Про
засади державної мовної політики»
передбачено, що кожен громадянин
України має право використовувати своє
прізвище та ім'я (по батькові) рідною
мовою згідно із традиціями цієї мови, а
також право на їх офіційне визнання.
При використанні цього права запис
прізвища та імені (по батькові) в
паспорті громадянина України, паспорті
громадянина України для виїзду за
кордон та інших офіційних документах
виконується у транскрипції з
української, російської або іншої мови
за вибором громадянина.
Запис прізвища та імені (по
батькові) в паспортах та інших
офіційних документах здійснюється із
попереднім схваленням власника
(частина четверта статті 28 Закону).
Кожен громадянин України має
право на виправлення помилкового
запису свого прізвища та імені (по
батькові) в паспортах та інших
офіційних документах, у тому числі
внаслідок порушення вимог частин
третьої та четвертої цієї статті
(частина п'ята статті 28 Закону).
Транскрипція полягає у
фонетичній передачі імені, прізвища, по
батькові, тобто так, як воно звучить на
Фонетична транскрипція - графічна
фіксація всіх мовних звуків, що реально
вимовляються у потоці мовлення (точний
запис звуків). Вона ґрунтується на
таких вимогах: - кожна літера позначає
один і той самий звук; - кожен звук
позначається завжди тією самою
Таким чином, чинне законодавство
України передбачає право громадянина
іменуватися власним іменем, прізвищем
(по батькові), а стаття 28 Закону України
«Про засади державної мовної політики»
надає право вибору громадянину України
на виконання запису свого прізвища та
імені (по батькові) в паспорті
громадянина України для виїзду за
кордон та інших офіційних документах у
транскрипції, зокрема з російської
мови. Тобто, право на фонетичну
передачу імені, прізвища та по
батькові, так як вони звучать на
Тобто, якщо російською мовою
транскрипція прізвища та імені
позивача «ОСОБА_1», вона має бути
виконана у паспорті громадянина
України для виїзду за кордон або інших
офіційних документах, за його бажанням,
саме у такому вигляді: «ОСОБА_1».
Аналогічне положення закріплено
статтею 12 Закону України «Про
національні меншини в Україні»,
відповідно до положень якої кожний
громадянин України має право на
національні прізвище, ім'я та по
батькові. Громадяни мають право у
встановленому порядку відновлювати
свої національні прізвище, ім'я та по
Наведені положення реалізують
право особи на запис власного імені та
прізвища у контексті статті 8 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого: 1) суд вирішує справи відповідно
до Конституції та законів України, а
також міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; 2) суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України (частина перша статті 9 КАСУ).
У разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
Відповідно до пункту першого
частини другої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
фізичних осіб чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правовивх актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
Враховуючи положення чинного
законодавства під актом державного чи
іншого органу слід розуміти юридичну
форму рішень цих органів - офіційний
письмовий документ, який породжує
певні наслідки, спрямований на
регулювання тих чи інших відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
Рішення суб'єкта владних
повноважень у контексті положень
Кодексу адміністративного судочинства
України необхідно розуміти як
нормативно-правовий акт, так і акт
індивідуальної дії.

Зокрема, правові акти
індивідуальної дії - рішення, які є
актом одноразового застосування норм
права і дію яких поширено на конкретних
осіб або які стосуються конкретної
ситуації, за своєю природою після
реалізації вичерпують свою дію.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах, щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані
суду, але одночасно вони є і вимогами
для суб'єкта владних повноважень, який
приймає відповідне рішення чи вчиняє
дію.

При цьому, зокрема «у спосіб» означає,
що суб'єкт владних повноважень
зобов'язаний дотримуватися
встановленої законом процедури і форми
прийняття рішення або вчинення дії і
повине обирати лише визначені законом
засоби.

Відповідь відповідача, викладена
в листі від 18 квітня 2014 року №9/1237 за
своєю суттю є носієм певної інформації
у відповідь на заяву від 03 квітня 2014
року і не є рішенням суб'єкта владних
повноважень у контексті статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України.

За наведених обставин не підлягає
задоволенню позовна вимога щодо
визнання протиправним та скасування
рішення відповідача.

До того ж, враховуючи те, що
відповідач діяв у відповідності до
пункту 5 Додатку 2 до Правил оформлення
і видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 31 березня 1995 року №231, суд не вбачає
в його діях протиправності.

Водночас, враховуючи положення
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, статті 28 Закону
України «Про засади державної мовної
політики», суд вважає за необхідне
зобов'язати відповідача вчинити дії
щодо виконання запису прізвища та
імені позивача у паспорті громадянина
України для виїзду за кордон в
транскрипції з російської мови, а саме:
«ОСОБА_1», як просив позивач у своїй
заяві від 03 квітня 2014 року.

Тому в цій частині позовні вимоги
позивача є обґрунтованими, а відтак
такими що підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги
зобов'язати відповідача розглянути
заяву позивача на отримання паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон в позачерговому порядку, то суд
відмовляє у її задоволенні з огляду на
те, що при перевірці рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень за критеріями, визначеними
частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, при цьому суди не вправі
переймати на себе функції суб'єктів
владних повноважень. Тобто, суд не
вправі зобов'язувати суб'єкта владних
повноважень вчиняти дію, в даному
випадку, зобов'язувати відповідача
розглянути заяву позивача на отримання
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон в позачерговому
порядку, оскільки таким рішенням суд
втручатиметься в діяльність цих
суб'єктів, що виходить за межі завдань
адміністративного судочинства та,
зокрема, і предмету спору.

На стягненні судових витрат
відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, позивач не наполягав.

Керуючись ст. 124 Конституції
України, ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

постановив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Святошинський районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби України в місті
Києві вчинити дії щодо виконання
запису прізвища та імені ОСОБА_1 у
паспорті громадянина України для
виїзду за кордон у транскрипції з
російської мови, а саме: «ОСОБА_1».

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у
відповідності зі ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
Шейко Т.І.