Справа № 431/1572/14-а
Суддя: Зайцев Л. М.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 431/1572/14-а
Провадження 2-а/431/47
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

( в порядку письмового провадження)

11 червня 2014 року Старобільський
районний суд Луганської області у
складі:

головуючого - судді Зайцева
Л.М.,

за участі сторін:

позивача не
з'явився,

представника відповідача не
з'явився

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Старобільську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Старобільському районі про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
провести перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Старобільському районі (далі УПФ) про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання провести перерахунок
пенсії, у якому просить суд визнати дії
УПФ щодо відмови йому у проведенні
перерахунку раніше призначеної пенсії
по інвалідності, що настала внаслідок
захворювання, пов'язаного з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС
неправомірними; зобов'язати УПФ
провести перерахунок раніше
призначеної державної пенсії по
інвалідності та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю з моменту
його звернення відповідно до ст. 50, ч. 4
ст. 54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що він як інвалід II
групи, віднесений до 1 категорії
внаслідок захворювання, пов'язаного з
участю в ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, повинен
отримувати державну та додаткову
пенсії, передбачені статтями 50, 54
Закону України від 28 лютого1991 року №
796-ХІІ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі -
Закон № 796-ХІІ). Призначені йому основна
і додаткова пенсії не відповідають
визначеним розмірам пенсій,
установленим цим Законом. УПФ
відмовляє йому привести їх у
відповідність з вказаним Законом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явився, подав заяву про розгляд
справи у його відсутності.

Представник відповідача - Управління
Пенсійного Фонду України в
Старобільському районі Герасименко
О.В. в судове засідання не з'явився. В
своїй письмовій заяві просить суд
розглянути справу у його відсутності.
Надав суду письмові заперечення проти
позову.

Відповідно до вимог ч.4 ст.122 КАС України
судовий розгляд справи здійснюється в
порядку письмового провадження без
участі сторін.

Дослідивши докази по справі, суд вважає
позов обґрунтованим і таким, що
підлягає задоволенню в повному обсязі
з наступних підстав:

Судом встановлені такі факти і
відповідні ним правовідносини:

Позивач ОСОБА_1 належить (віднесений) до
першої категорії як особа, яка
потерпіла внаслідок Чорнобильської
катастрофи. (арк. справи 3).

Позивачу з 26.08.2011 року встановлена
друга група інвалідності з
встановленням причини інвалідності -
захворювання, пов'язане з роботами по
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 році (а.с.4-6).

Вказані обставини визнані
відповідачем, а тому на підставі вимог
ч.3 ст.72 КАС України у суду не виникає
сумніву щодо достовірності цих
обставин та добровільності їх
визнання.

Судом достовірно встановлено, що
відповідач відмовив позивачу у
перерахунку державної та додаткової
щомісячної пенсій за шкоду, заподіяну
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
виходячи з базового розміру
прожиткового мінімуму осіб, які
втратили працездатність,
встановленого законом на відповідний
рік.

В своїх письмових запереченнях
відповідач УПФ не заперечує, що позивач
має статус інваліда-чорнобильця, але
проти задоволення позову заперечує і
посилається на те, що УПФ правильно
нараховує позивачу основну і додаткову
пенсії. УПФ посилається на те, що
обчислення розміру пенсій інвалідам,
захворювання яких настало внаслідок
Чорнобильської катастрофи проводиться
відповідно до постанови КМУ від 23.11.2011
року № 1210 «Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», якою затверджено Порядок
обчислення пенсій особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи (далі Порядок). П. 12 Порядку
передбачено, що у разі коли розмір
пенсійної виплати (з урахуванням
надбавок, підвищень, додаткових пенсій,
цільової грошової допомоги інших
доплат) не досягає в інвалідів -
учасників ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою 2 групи - 255
відсотків прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
виплачується щомісячна державна
адресна допомога до пенсії у сумі, що не
вистачає до зазначених розмірів. У разі
зміни прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
проводиться перерахунок пенсії
виходячи з розміру встановленого
прожиткового мінімуму. Вважає, що
правових підстав для підвищення пенсій
немає. (а.с.17).

Проте суд не може погодитися з цим у
зв'язку з наступним:

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Частина третя статті 46 Конституції
України передбачає, що пенсії, інші
види соціальних виплат та допомоги, що
є основним джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від 9
липня 2003 року № 1058-4, який відповідно до
його преамбули визначає принципи,
засади і механізм функціонування
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування,
призначення, перерахунку і виплати
пенсій.

Абзацом другим преамбули цього Закону
передбачено, що зміна умов і норм
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування здійснюється
виключно шляхом внесення змін до цього
Закону. Частиною 3 статті 4 даного
Закону передбачено, що умови, норми та
порядок пенсійного забезпечення
визначаються виключно законами про
пенсійне забезпечення.

Право громадян України на отримання
пенсійних виплат та соціальних послуг
визначене статтею 8 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Пунктом 2 частини 1 статті 8 зазначеного
Закону таке право закріплене за
особами, яким до дня набрання чинності
цим Законом була призначена пенсія
відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення" (крім
соціальних пенсій) або була призначена
пенсія (щомісячне довічне утримання) за
іншими законодавчими актами, але вони
мали право на призначення пенсії за
Законом України "Про пенсійне
забезпечення" - за умови, якщо вони не
отримують пенсію (щомісячне довічне
грошове утримання) з інших джерел.

Право вибору пенсійних виплат
передбачене статтею 10 наведеного
Закону, і означає, що особі, яка має
одночасне право на різні види пенсії:
за віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника, призначається
один із цих видів пенсії за її вибором.
Особі, яка має право на довічну пенсію,
призначається один з видів довічної
пенсії за її вибором.

Абзац перший пункту 13 Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, у разі, якщо
особа має право на отримання пенсії, у
тому числі відповідно до Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
призначається одна пенсія за її
вибором. При цьому різниця між розміром
пенсії, на який має право особа
відповідно до зазначених законодавчих
актів, та розміром пенсії із солідарної
системи відповідно до цього Закону
фінансується за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, соціального
захисту потерпілого населення,
визначені Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (надалі - спеціальний
закон), оскільки відповідно до статті 50
Конституції України кожен має право на
безпечне для життя і здоров'я довкілля
та на відшкодування завданої
порушенням цього права шкоди.

Розділ 8 даного Закону передбачає
правила призначення та виплати пенсій
і компенсацій особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4.

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до 1 категорії
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визначено,
що особам, віднесеним до першої
категорії, інвалідам 2 групи
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю в
розмірі 75 процентів мінімальної пенсії
за віком.

Частина четверта статті 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" передбачає,
що в усіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчим по 2 групі
інвалідності - 8 мінімальних пенсій за
віком.

Зазначені норми розповсюджуються на
позивача як віднесеного до категорії 1.

Відповідно до статті 92 Конституції
України виключно законами України
визначаються права і свободи людини і
громадянина, гарантії цих прав і
свобод, основні обов'язки громадянина.

Разом з тим, постановою Кабінету
Міністрів України від 23 листопада 2011
року № 1210 «Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» затверджено Порядок
обчислення пенсій особам, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи з 1 січня 2012 року.

Згідно пункту 11 цього Порядку,
мінімальний розмір пенсії для
учасників ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС інвалідів 2 групи становить 160%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Пунктом 12 Порядку встановлено, що у
разі, коли розмір пенсійної виплати з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, суми індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім пенсій за
особливі заслуги перед Україною не
досягає у інвалідів 2 групи учасників
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 255%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, виплачується
щомісячна державна адресна допомога до
пенсії у сумі, що не вистачає до
зазначених розмірів.

Згідно пункту 13 Порядку щомісячна
додаткова пенсія за шкоду заподіяну
здоров'ю інвалідам 2 групи з числа
учасників ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС, які належать до 1 категорії
виплачується у розмірі 40% прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Статтею 63 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок коштів державного бюджету.

Проте, починаючи з 01 січня 2014 року,
Закон України «Про державний бюджет
України на 2014 рік» від 16 січня 2014 року
не містить жодної норми, яка б
обмежувала у 2014 році пряме
застосування Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», зокрема
статей 50, 54 вказаного Закону, яким
визначено розмір державної пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, завдану
здоров'ю.

Зі змісту вимог частини другої статті 19
Конституції України вбачається, що
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Положеннями частини четвертої статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено, що, у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Визначення прожиткового мінімуму,
закладення правової основи для його
встановлення, затвердження та
врахування при реалізації державою
конституційної гарантії громадян на
достатній життєвий рівень, дає Закон
України "Про прожитковий мінімум" від 15
липня 1999 року № 966-14, а також Законом
України "Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії" від 5 жовтня 2000 року № 2017-111,
згідно статті 1 якого прожитковий
мінімум використовується для
визначення, у тому числі мінімального
розміру пенсії за віком, який
відповідно до статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону (в
редакції Закону № 2505-4 від 25 березня 2005
року, що діє з 31 березня 2005 року)
передбачено, що прожитковий мінімум на
одну особу, а також окремо для тих, хто
відноситься до основних соціальних і
демографічних груп населення, щороку
затверджується Верховною Радою
України в законі про державний бюджет
України на відповідний рік.
Прожитковий мінімум публікується в
офіційних виданнях загальнодержавної
сфери розповсюдження.

Згідно з підпунктом 12 пункту 28 розділу
II Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 р. та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України»:
текст статті 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
викладений в такій редакції: "Особам,
віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах: інвалідам II групи - 20
відсотків прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Підпунктом 15 внесені зміни в частину
третю і четверту статті 54 замінити
чотирма частинами такого змісту: "У
всіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 році: по II
групі інвалідності - 200 відсотків
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Однак, Рішенням Конституційного Суду
України № 10-рп від 22.05.08р. визнані
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними),
положення, зокрема п. 28 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 р. та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Згідно до п. 5 зазначеного Рішення
Конституційного Суду України
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

Таким чином, з 22.05.2008 р. перерахунок
пенсій слід здійснювати згідно до
вимог ст.67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з моменту збільшення
розміру прожиткового мінімуму
незалежно від звернення пенсіонера до
органів Пенсійного фонду України за
перерахунком пенсії.

Статтею 21 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
від 23 грудня 2010 року № 2857-VI
встановлений прожитковий мінімум на
одну особу, яка втратила
працездатність: з 1 січня - 750 гривень, з
1 квітня - 764 гривні, з 1 жовтня - 784
гривні, з 1 грудня - 800 гривень.

УПФ позивачу сплачує основну і
додаткову пенсію у менших розмірах, чим
передбачено діючим законодавством, що
вбачається з відповіді на звернення
позивача до УПФ на а.с.10 та з письмових
заперечень відповідача на а.с.17.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсій позивачеві з 06 травня 2014
року застосуванню підлягає не
постанова Кабінету Міністрів України
від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а норми
статей 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Суд не приймає до уваги заперечення
відповідача УПФ проти позову, оскільки
обґрунтування відповідача
протиречать вимогам ст.ст.46, 92
Конституції України, ст.ст.49, 50, 54, 71
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», положеннями Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
положеннями Закону України "Про
прожитковий мінімум", рішення
Конституційного Суду України № 10-рп
від 22.05.2008 року, Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік».

Обгрунтування відповідачем своєї
позиції посиланням на те, що пенсія
позивачу сплачується на підставі
постанови КМУ від 23.11.2011 року № 1210 «Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» судом до
уваги не приймається як
необгрунтоване, оскільки це
спростовується також приписами пункту
1 та 6 статті 92 Конституції України,
статті 71 спеціального закону,
відповідно до якого дія його положень
не може призупинятися іншими законами,
крім законів про внесення змін до цього
Закону, а також абзацом 2 преамбули,
частиною 3 статті 4, пунктом 2 частини 1
статті 8 та пунктами 13, 16 Прикінцевих
положень загального закону, якими
передбачено, що умови, норми та порядок
пенсійного забезпечення визначаються
виключно законами про пенсійне
забезпечення. До приведення
законодавства України у відповідність
із Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Крім того, суд
враховує, що за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру наведених пенсій
застосуванню підлягають частина перша
статті 50 та частина четверта статті 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанова КМУ від
23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка істотно звужує обсяг
встановлених законом прав.

Суд вважає недопустимим зменшення
розміру пенсії за певний період,
оскільки це буде порушувати загальні
засади прав людини та громадянина,
встановлені Конституцією України.

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав проблему (про
що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005
від 11 жовтня по справі № 1-21/2005),
пов'язану з реалізацією права на
соціальний захист, неприпустимістю
обмеження конституційного права
громадян на достатній життєвий рівень,
і сформулював правову позицію, згідно з
якою Конституція та закони України
видокремлюють певні категорії
громадян України, що потребують
додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави. До них зокрема,
належать громадяни, яким пенсія
призначається за спеціальними
законами. У рішеннях Конституційного
Суду України зазначалося, що пільги,
компенсації, гарантії є видом
соціальної допомоги і необхідною
складовою конституційного права на
достатній життєвий рівень, тому
звуження змісту та обсягу цього права
шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів за
статтею 22 Конституції України не
допускається.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з
того, що конституційні принципи, на
яких базується здійснення прав і
свобод людини і громадянина в Україні,
включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачені статтями 1, 3,
частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2
статті 19, статтями 22, 23, частиною 1
статті 24 Конституції України, набуте у
сфері пенсійного забезпечення, не може
бути скасоване, звужене. Правовою
гарантією забезпечення державою
даного права є виконання прийнятих на
себе зобов'язань, виходячи з положень
принципу верховенства права,
закріпленого як статтею 8 Конституції
України, так і статтею 8 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суд вважає, що дії УПФ щодо виплати
пенсій позивачу (державної та
додаткової) у розмірах менших від
восьми мінімальних пенсій за віком є
неправомірними, оскільки не
відповідають вимогам ст.50, частини 4
статті 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, суд вважає про
необхідність захисту прав позивача,
визнавши неправомірним нарахування та
виплату позивачу управлінням
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, всупереч
положень статей 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
зобов'язання управління провести
позивачу перерахунок та виплатити з 06
травня 2014 року державну пенсію на
підставі статті 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у розмірі
не нижче 8-ти розмірів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю на підставі
статті 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в обсязі 75% розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Також суд вважає, що позивач не
пропустив строк для звернення до суду з
даним позовом, передбачений ст.99 КАС
України, оскільки він 06.05.2014 року
звертався до УПФ з заявою про
перерахунок пенсії, однак 12.05.2014 року
йому було відмовлено в цьому. (а.с.10).
Тому суд вважає, що позивач дізнався
про порушення своїх прав, свобод і
інтересів з 12.05.2014 року, тобто з моменту,
коли йому було відмовлено в
перерахунку пенсії УПФ. А з позовом до
суду позивач звернувся 22.05.2014 року.

Позивач і відповідач звільнені
від сплати судових витрат згідно
діючого законодавства.

На підставі наведеного і ст.ст.8, 22, 24, 46,
92 Конституції України, ст.ст.49, 50, 53, 54, 67,
71 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", положеннями Закону
України "Про прожитковий мінімум", ст.21
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік», Законом України
«Про Державний бюджет України на 2014
рік», Законом України «Про прожитковий
мінімум та мінімальної заробітної
плати» № 1646 -IV від 20.10.2009 року, рішення
Конституційного Суду України № 10-рп
від 22.05.2008 року, керуючись ст.ст. 2,4,5, 8,
9,11, 12, 112,158-163, 172 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Старобільському районі про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
провести перерахунок пенсії
задовольнити в повному обсязі.

Визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в Старобільському
районі, щодо відмови ОСОБА_1 у
проведенні перерахунку раніше
призначеної пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок захворювання,
пов'язаного з ліквідацією наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС
неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Старобільському районі
провести перерахунок державної пенсії
по інвалідності та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно
до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1 з
06.05.2014 року

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Старобільський районний суд
шляхом подачі в 10-денний строк
апеляційної скарги з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч. 3 ст.160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанову складено та підписано в
нарадчій кімнаті 11 червня 2014 року.

Суддя
Л.М.Зайцев