Справа № 826/1168/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/1168/14

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11 червня 2014 року 15 год. 30 хв. № 826/1168/14

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Данилишин В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сільпо ПДВПП" до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення відповідача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2014 року залишено без руху позов товариства з обмеженою відповідальністю "Сільпо ПДВПП" (далі - позивач, ТОВ "Сільпо ПДВПП") до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 19 липня 2013 року № 100250000/2013/500090/2 про коригування митної вартості товарів (далі - оскаржуване рішення).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2014 року позов повернуто ТОВ "Сільпо ПДВПП" у зв’язку з не усуненням виявлених недоліків.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2014 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Справа до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла 29 квітня 2014 року та, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, 07 травня 2014 року її передано для продовження розгляду та вирішення судді Данилишину В.М.

Ухвалою суду від 08 травня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що відповідачем за результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, безпідставно застосовано резервний метод визначення такої вартості замість заявленого позивачем основного методу - за ціною договору, у зв’язку з чим протиправно прийнято оскаржуване рішення. За переконанням представника позивача, при митному оформленні позивачем надано відповідачу усі необхідні документи для підтвердження заявленої вартості товару.

У ході судового розгляду справи представники позивача підтримали позов та просили задовольнити його повністю.

Представник відповідача не визнав позов та просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову та письмових доказах на їх обґрунтування, поданих до суду через канцелярію 26 травня 2014 року.

Поряд з цим, у судові засідання представник відповідача не прибув, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 02 червня 2014 року судом, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження, про що відповідача повідомлено письмово.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем, як покупцем, та Inverso LLP (Великобританія), як продавцем, 29 червня 2013 року укладено контракт № 482-S, за умовами якого продавець зобов’язався продати, а покупець - придбати продукцію (товар), в асортименті, кількості, за ціною та у відповідності до інвойсів, які є невід’ємною частиною контракту.

На виконання умов контракту здійснено поставку товару на митну територію України, а саме: риби свіжомороженої морської (філе оселедця), не підданого тепловій та кулінарній обробці, без додавання харчових добавок та приправ, не консервованого (далі - товар).

У зв’язку з викладеним, позивачем для митного оформлення надано електронну митну декларацію № 100250000/2013/030456, відповідно до якої, митну вартість товару позивачем визначено за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується.

До вказаної митної декларації позивачем додано: контракт № 482-S, картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 19 березня 2013 року № 125/2013/0000445, міжнародну автомобільну накладну (CMR) від 12 липня 2013 року № 000043, книжку МДП від 12 липня 2013 року № РХ73784905, довідку про транспорті витрати від 12 липня 2013 року № 482-34, інвойс від 10 липня 2013 року № 1307-10/2, пакувальний лист від 10 липня 2013 року, ветеринарні свідоцтва, висновки санітарно-епідеміологічної експертизи, сертифікати відповідності, декларацію виробника, підтвердження законності вилучення природних ресурсів, інформацію про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного, екологічного, фітосанітарного контролю, міжнародний ветеринарний сертифікат, сертифікат про походження товару.

Вважаючи, що на підставі поданих позивачем для митного оформлення документів не можливо визначити митну вартість імпортованого товару, відповідач запропонував позивачу надати додаткові документи.

Листом від 19 липня 2013 року № 27 позивач надав відповідачу наступні документи: рахунок на перевезення від 19 липня 2013 року № ЛП-0000167, довідку про транспортні витрати від 12 липня 2013 року № 482-34 (повторно), договір на перевезення від 01 червня 2013 року № Л-25, лист бухгалтерії від 19 липня 2013 року, прайс-лист від 26 червня 2013 року. У вказаному листі зазначено про неможливість надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару.

Разом з тим, незважаючи на подані позивачем для митного оформлення документи, 19 липня 2013 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення.

У зв’язку з викладеним, враховуючи при цьому розмір здійсненого відповідачем коригування митної вартості товару, позивачем подано нову митну декларацію №100250000/2013/030459.

З наданням митного забезпечення імпортований товар випущено у вільний обіг.

Суд погоджується з доводами представників позивача щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та аналізу наступних положень і обставин.

Так, згідно зі ст. 49, ч.ч. 1, 2 ст. 51, ст. 57, ч.ч. 4, 5 ст. 58, ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 53, ч.ч. 3, 6 ст. 54, ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України (далі - МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями ст.ст. 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями ст.ст. 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень ч. 10 цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.ч. 5 і 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у ч. 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч. 2-4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до листа Міністерства доходів і зборів України від 31 березня 2014 року № 7420/7/99-99-24-02-04-17 "Щодо додержання законодавства України з питань визначення митної вартості", рішення про коригування митної вартості товарів приймається органом доходів і зборів виключно у випадках, якщо встановлено, що заявлено: неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість, в тому числі, невірно визначено митну вартість товарів.

Перелік таких випадків є виключний та визначений ч. 6 ст. 54 МК України.

У рішенні про коригування митної вартості товарів повинні обов'язково вказуватись визначені Кодексом підстави його прийняття із зазначенням конкретних джерел інформації та відомостей у цих джерелах, що свідчать про наявність таких підстав.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що в обґрунтування його прийняття відповідачем зазначено про те, що митну вартість імпортованого товару не може бути визначено за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується, у зв’язку з: неподанням основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товару; невідповідністю обраного позивачем методу визначення митної вартості товару умовам, зазначеним у главі 9 МК України; наявністю у відповідача інформації про числові значення складових митної вартості та інших умов, які могли вплинути на ціну товару, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості імпортованого товару. Факти, які вплинули на коригування: використання позивачем відомостей, не підтверджених документально.

Разом з тим, враховуючи викладені положення, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, а також зважаючи, що відповідачем у ході судового розгляду справи не спростовано контрактну ціну імпортованого товару та можливість відповідача визначити митну вартість товару на підставі наданих позивачем для митного оформлення усіх документів, перелік яких міститься у ст. 53 МК України, а також рівень митної вартості товару за ціною договору (контракту) за правилами, встановленими ст. 58 МК України, суд прийшов до висновку про безпідставність здійснення відповідачем коригування митної вартості товару за резервним методом.

Суд наголошує, що у ході розгляду справи ним з’ясовано факт надання позивачем для митного оформлення товару усіх передбачених ст. 53 КАС України обов’язкових документів.

До того ж, у ході судового розгляду справи відповідачем не підтверджено факт наявності у наданих позивачем для митного оформлення документах розбіжностей, ознак підробки чи відсутності усіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару, або відомостей про ціну, яку фактично сплачено чи підлягає сплаті за імпортований товар.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу викладених положень та обставин вбачається, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "Сільпо ПДВПП" до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення відповідача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міжрегіональної митниці Міндоходів 19 липня 2013 року № 100250000/2013/500090/2 про коригування митної вартості товарів, прийнято стосовно товариства з обмеженою відповідальністю "Сільпо ПДВПП".

3. Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Сільпо ПДВПП" (ідентифікаційний код 38559175) здійснений ним судовий збір у розмірі 182,70 грн. (Сто вісімдесят дві гривні сімдесят копійок) із Державного бюджету України.

Копії постанови направити сторонам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин