Справа № 2а-18065/11/2670
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/42141/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі міста Києва Державної
податкової служби на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 13.04.2012 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.06.2012 по
справі №2а-18065/11/2670 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімлаборреактив» до
Державної податкової інспекції в
Печерському районі міста Києва про
визнання дій протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13.04.2012, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.06.2012,
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімлаборреактив» до
Державної податкової інспекції в
Печерському районі міста Києва про
визнання дій протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень задоволено. Визнано
протиправними дії Державної
податкової інспекції у Печерському
районі міста Києва щодо прийняття
податкових повідомлень-рішень від
03.06.2011 № та від 03.06.2011 №.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення від
03.06.2011 № та від 03.06.2011 №.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивачем було
доведено суду допустимими доказами
товарність (фактичність здійснення)
операцій із контрагентом, а тому
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті
відповідачем неправомірно, без
достатніх для того підстав, а також з
порушення процедури прийняття таких
рішень.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Державна податкова інспекція у
Печерському районі міста Києва
Державної податкової служби 03.07.2012
звернулась з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
який ухвалою від 19.07.2012 прийняв її до
свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просив
скасувати Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13.04.2012 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.06.2012,
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог Державна
податкова інспекція у місті
Хмельницькому посилається на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, зокрема,
підпунктів 7.4.1 та 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», пункту 5.1, підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
статті 159 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
інспекцією в Печерському районі міста
Києва була проведена позапланова
виїзна документальна перевірка
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімлаборреактив» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з Приватним
підприємством «Агропрайд» за період з
01.12.2010 по 31.12.2010.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог пункту 5.1, підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого занижено податок на
прибуток на суму 2840519,00грн.; підпунктів
7.4.1 та 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого занижено
податок на додану вартість на суму
2272415,00грн.

За наслідками перевірки Державною
податковою інспекцією в Печерському
районі міста Києва складено акт від
20.05.2011 №537/23-2-23522853 та прийнято податкові
повідомлення-рішення від 03.06.2011 №,
яким позивачу збільшено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на 2840519,00грн., в тому
числі за основним платежем - 2272415,00грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями -
568104,00грн.; та від 03.06.2011 №, яким
позивачу збільшено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств на 3550649 грн., в тому числі за
основним платежем - 2840519,00грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -
710130,00грн.

Фактично висновок податкового органу
про порушення позивачем норм Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та Закону України «Про
податок на додану вартість»
ґрунтується на тому, що контрагент
позивача Приватне підприємство
«Агропрайд» за даними перевірки
Державної податкової інспекції у місті
Херсоні незаконно формував податковий
кредит по взаємовідносинам з третіми
особами; підписи на договорі, накладних
та податкових накладних від імені
директора Приватного підприємства
«Агропрайд» - ОСОБА_2 виконані не ним, а
іншою особою; згідно інформації
податкових органів контрагенти
Приватного підприємства «Агропрайд»
проводили діяльність, спрямовану на
здійснення операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди третім
особам; усі операції купівлі-продажу
Приватного підприємства «Агропрайд» з
його постачальниками та покупцями не
спричиняють настання реальних
правових наслідків та є нікчемними по
ланцюгу постачання до вигодонабувача.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до валових витрат
зараховуються суми будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній формі,
здійснених як компенсація вартості
товарів (робіт, послуг), які
придбаваються платником податку для їх
подальшого використання у
господарській діяльності, під якою
розуміється будь-яка діяльність особи,
направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку

Отже, виходячи з положень Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», до складу валових витрат
включаються будь-які витрати, які
пов'язані з господарською діяльністю
платника податку та підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 зазначеного Закону не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовами реалізації права
платника на податковий кредит, а також
на зменшення оподатковуваного доходу
на суму понесених витрат є фактичне
придбання товарів (робіт, послуг) та
наявність первинних документів
(зокрема, податкових накладних),
оформлених у відповідності з вимогами
чинного законодавства.

Доводи податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Необхідними умовами для визнання угоди
нікчемною в силу вимог статті 228
Цивільного кодексу України є її
укладання з метою, завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства та
наявність умислу хоча б у однієї із
сторін щодо настання відповідних
протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Проте, існування відповідних обставин
у даній справі податковим органом не
доведено.

Разом з тим, реальність спірних
господарських операцій
підтверджується матеріалами справи,
зокрема, наданими позивачем
господарськими договорами,
податковими накладними, видатковими
накладними, банківськими виписками та
платіжними дорученнями.

Судами також встановлено, що на момент
вчинення спірних операцій Приватне
підприємство «Агропрайд» було
зареєстроване в установлено законом
порядку.

Крім того, чинне законодавство не
ставить умовою дійсності правочинів, а
також виникнення податкових
зобов'язань платника у залежність від
стану податкового обліку його
контрагентів, фактичного знаходження
їх за місцем реєстрації та наявності чи
відсутності основних фондів у
останніх.

Позивач не може нести відповідальність
за невиконання його контрагентами
своїх податкових зобов'язань, адже
поняття «добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентом податкових
зобов'язань. А відтак за умови
невстановлення податковим органом
наявності замкнутої схеми руху
грошових коштів, яка б могла свідчити
про узгодженість дій позивача та його
постачальника для одержання
товариством незаконної податкової
вигоди, останнє не може зазнавати
негативних наслідків внаслідок діянь
інших осіб, що перебувають поза межами
його впливу.

Враховуючи вищезазначене, слід
погодитися з висновком судів
попередніх інстанцій, що позивач
підтвердив факт реальності
господарських операцій з Приватним
підприємством «Агропрайд».

Окрім того, судами попередніх
інстанцій встановлено, що позапланова
виїзна перевірка Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Хімлаборреактив» проведена в межах
кримінальної справи №77-00186 на підставі
постанови слідчого Собко С.Л. слідчого
відділення податкової міліції
Державної податкової інспекції у
Подільському районі міста Києва від
22.03.2011, та є такою, що призначена
відповідно до
Кримінально-процесуального кодексу
України.

Відповідно до приписів пункту 86.9
статті 86 Податкового кодексу України (в
редакції чинній на момент спірних
правовідносин) у разі, якщо грошове
зобов'язання розраховується органом
державної податкової служби за
результатами призначеної відповідно
до кримінально-процесуального закону
або закону про оперативно-розшукову
діяльність перевірки податкове
повідомлення-рішення за результатами
такої перевірки не приймається до дня
набрання законної сили відповідним
рішенням суду. Вказаною нормою
передбачено, що матеріали перевірки
разом з висновками органу державної
податкової служби передаються
правоохоронному органу, що призначив
перевірку. Статус таких матеріалів
перевірки та висновків органу
державної податкової служби
визначається
кримінально-процесуальним законом або
законом про оперативно-розшукову
діяльність.

Таким чином, матеріали перевірки та
висновки органу державної податкової
служби, викладені в акті позапланової
виїзної перевірки від 20.05.2011
№537/23-2-23522853, що призначена відповідно
до кримінально-процесуального закону,
до дня набрання законної сили
відповідним рішенням у кримінальній
справі, можуть бути оцінені як докази
виключно у рамках розслідування та
розгляду такої кримінальної справи і
не можуть бути підставою для прийняття
податкового повідомлення-рішення про
визначення платникові податків
розрахованого за результатами такої
перевірки грошового зобов'язання.

Натомість, відповідачем не надано
судам доказів на підтвердження
існування в кримінальній справі №77-00186
рішення суду, яке набрало законної
сили.

Враховуючи викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку щодо протиправності
податкових повідомлень-рішень від
03.06.2011 № та від 03.06.2011 № є
правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Печерському районі міста
Києва Державної податкової служби
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13.04.2012 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.06.2012 по
справі №2а-18065/11/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв