Справа № 2а/2370/2529/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2014 р. м. Київ
К/9991/71628/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М. Бившевої Л.І.
Шипуліної Т.М. за участю секретаря
Титенко М.П.за участю представників
позивача:Нор А.Г.,відповідача:не
з'явивсярозглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу Тальнівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Черкаської області
Державної податкової служби

на постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від
16.08.2012

та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 30.10.2012

у справі № 2а/2370/2529/2012

за позовом Державного
підприємства «Іванківський спиртовий
завод»

до Тальнівської міжрайонної
державної податкової інспекції
Черкаської області Державної
податкової служби

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Державне підприємство «Іванківський
спиртовий завод» (надалі - позивач, ДП
«Іванківський спиртовий завод»)
звернулося до Черкаського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Тальнівської міжрайонної державної
податкової інспекції Черкаської
області Державної податкової служби
(надалі - відповідач, Тальнівська МДПІ
Черкаської області ДПС), у якому
просило суд визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 07.03.2012 №
.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 16.08.2012,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 30.10.2012, адміністративний позов ДП
«Іванківський спиртовий завод»
задоволено повністю: визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 07.03.2012 №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 919 600 00 грн.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані рішення та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити в повному обсязі.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу відповідача, за
змістом яких проти вимог останньої
заперечує з мотивів її
необґрунтованості та просить вказану
касаційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення судів першої та
апеляційної інстанцій без змін.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, представниками податкового
органу проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ДП
«Іваньківський спиртовий завод» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства щодо формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість за результатами
взаємовідносин із TOB «ВКФ
«Симиренківські сади» за період з
01.08.2011 по 30.09.2011.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено акт перевірки
від 01.02.2012 № 36/23/00374841 (надалі акт).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем приписів: п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.
201.4, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
податку на додану вартість за серпень
2011 року в сумі 183 941,00 грн. та за серпень
2011 року в сумі 551 739,00 грн.

На підставі встановленого порушення
Маньківським відділенням Тальнівської
МДПІ Черкаської області ДПС винесено
податкове повідомлення-рішення від
07.03.2012 № .

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не було надано доказів
щодо нікчемності правочинів, укладених
між позивачем та ТОВ «ВКФ
«Симиренківські сади».

Суд апеляційної інстанції погодився із
такими висновками суду першої
інстанції, посилаючись на те, що під час
вирішення справи останнім не було
допущено порушень норм матеріального
та процесуального права, які б призвели
до неправильного вирішення справи.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1
статті 198 Податковий кодекс України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України, у
редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин, податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду в
тому числі у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пунктом 201.1 статті 200
Податкового кодексу України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної;в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Пунктами 200.3, 200.4 статті 200 Податкового
кодексу України встановлено, що при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, між позивачем та TOB
«ВКФ «Симиренківські сади» укладено
договір купівлі-продажу дробленої
кукурудзи від 06.01.2011 № 1/а та договір
купівлі-продажу подрібненої пшениці
від 02.08.2011 № 02/08.

На виконання умов вказаних договорів TOB
«ВКФ «Симиренківські сади» передало
позивачу дроблену кукурудзу та
подрібнену пшеницю, а позивач прийняв
їх у власність, що підтверджується
видатковими накладними та
товарно-транспортними накладними.

Факт придбання продукції та її оплати
засвідчено виданими TOB «ВКФ
«Симиренківські сади» позивачу
податковими накладними та виписками з
рахунків, складеними у відповідності
до вимог Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Відповідачем не було надано жодного
належного доказу на підтвердження
своїх доводів щодо нікчемності
правочинів, укладених між позивачем та
TOB «ВКФ «Симиренківські сади».

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку
щодо правомірності формування
позивачем податкового кредиту за
результатами відповідних
господарських операцій, оскільки
матеріалами справи підтверджено, що у
позивача були наявні усі необхідні
первинні бухгалтерські документи, які
засвідчили факт здійснення
господарських операцій за договорами
із TOB «ВКФ «Симиренківські сади».

А відтак, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що судами першої та апеляційної
інстанцій було обґрунтовано визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення відповідача від
07.03.2012 № про збільшення позивачу
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 919 600,00 грн.

Оскільки суди попередніх інстанцій під
час розгляду справи повно і правильно
встановили обставини справи, та при
ухваленні судових рішень не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, зазначена
обставина, відповідно до частини
першої статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є підставою для залишення
касаційної скарги без задоволення, а
судових рішень - без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 210, 214, 215, 220, 223,
224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

1. Касаційну скаргу Тальнівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Черкаської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

2. Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 16.08.2012 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.10.2012 у
справі № 2а/2370/2529/2012 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна