Справа № 219/1770/14-а
Суддя: Жаботинська С.В.
Дата ухвалення: 2014-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Медінцева Н.М.
Суддя-доповідач - Жаботинська С.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року справа №219/1770/14-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі:

судді - доповідача: Жаботинської С.В.,
суддів: Лях О.П., Нікуліна О.А.,
розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 07 травня 2014 р. у справі № 219/1770/14-а
за позовом ОСОБА_2 до Управління праці
та соціального захисту населення
Артемівської міської ради Донецької
області про стягнення заборгованості
недоотриманої суми на оздоровлення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Артемівської
міської ради Донецької області про
стягнення заборгованості
недоотриманої суми на оздоровлення за
2013 рік.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що він є учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
1-ої категорії, а також інвалідом війни 3
групи, відповідач йому виплатив
одноразову допомогу за шкоду,
причинену здоров'ю, внаслідок
Чорнобильської катастрофи, в розмірі,
меншому ніж передбачено статтею 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Просить визнати неправомірною
відмову Управління праці та
соціального захисту населення
Артемівської міської ради Донецької
області в виплаті йому щорічної
допомоги на оздоровлення за 2013 рік у
розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат на момент виплати;

- стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Артемівської міської ради Донецької
області на його користь заборгованість
по недоотриманій компенсації на
оздоровлення за 2013 рік в сумі
4872гривені.

Постановою Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 07 травня 2014 р. у справі № 219/1770/14-а у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивач звернувся з
апеляційною скаргою, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права. В обґрунтування апеляційної
скарги вказує, що він є учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
інвалідом 3 групи, а тому відповідно до
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат. Вказує, що
застосування постанови Кабінету
Міністрів України № 562 від 12 липня 2005
року є безпідставним, оскільки вона
розрахована на бюджетний період 2005 рік.
Висновки суду першої інстанції
суперечать принципу верховенства
права та не відповідає рішенням
Конституційного суду України. Вважає,
що постанова суду підлягає скасуванню,
а позовні вимоги задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Позивач знаходиться на обліку в
Управлінні праці та соціального
захисту населення Артемівської
міської ради Донецької області, як
постраждалий внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії 3 групи
інвалідності.

Відповідно до ст. 48 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" щорічна
допомога на оздоровлення інвалідам 3
групи виплачується у розмірі - чотирьох
мінімальних заробітних плат.

За приписами частин 5 цієї статті
щорічна допомога на оздоровлення
виплачується громадянам за місцем їх
проживання органами соціального
захисту населення.

Згідно листа відповідача від 07.02.2014
року допомога на оздоровлення за 2013 рік
нарахована позивачу в розмірі 90 грн., в
межах коштів передбачених Законом
України «Про державний бюджет України
на 2013 рік» у розмірах, встановлених
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 року № 562 та буде виплачена
при надходженні коштів з державного
бюджету України /а.с. 3/.

Згідно до вимог ст. 63 Закону України
„Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" ( надалі
Закон № 796-ХІІ) фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок державного
бюджету.

Частиною 2 статті 4 Бюджетного кодексу
України передбачено, що виключно
законом про Державний бюджет України
визначаються надходження та витрати
Державного бюджету України.

Абзацом другим даного пункту
встановлено, якщо іншим нормативно -
правовим актом бюджетні відносини
визначаються інакше, ніж у цьому
Кодексі, застосовуються відповідні
норми цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 16.03.2012 року № 4 «Про судову
практику вирішення адміністративними
судами спорів, що виникають у зв'язку із
застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
судам необхідно звертати увагу на те,
що у разі наявності колізій між нормами
законів, що мають однакову юридичну
силу, застосуванню підлягає той із них,
який прийнято пізніше. Крім того, судам
варто враховувати Рішення
Конституційного Суду України від 25
січня 2012 року № 3-рп/2012, яким дано
тлумачення, що нормативно-правові акти
Кабінету Міністрів України під час
вирішення справ про соціальний захист
підлягають застосуванню тоді, коли
вони видані у межах його компетенції,
на основі і на виконання Бюджетного
кодексу України, закону про Державний
бюджет України на відповідний рік та
інших законів України.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону
України від 6 грудня 2012 року № 5515-VI «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»
передбачене застосування в 2013 році
норм і положень, зокрема, статті 48
Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Отже, при виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення відповідач керувався
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», якою
встановлений розмір допомоги на
оздоровлення, а саме - 90,00 гривень для
інвалідів ЧАЕС 3 групи. Зазначена
постанова Кабінету Міністрів України
станом на час нарахування допомоги є
діючою та не скасована в установленому
законом порядку. Крім того, п. 4
Прикінцевих положень Закону України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік» не визнано таким, що не відповідає
Конституції України.

Аналізуючи встановлені обставини та
приведені норми закону, які
врегульовують спірні правовідносини,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції що
вимоги позивача здійснити перерахунок
та виплату щорічної допомоги на
оздоровлення за 2013 рік відповідно до
ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», не ґрунтуються на вимогах
законодавства, оскільки з урахуванням
вищенаведених правових норм виплата
щорічної допомоги на оздоровлення
здійснюється в порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
на день звернення позивача до
відповідача ст. 48 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" діяла в
діючий редакції та передбачає, що
одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Тобто, після внесення змін п. 4
Прикінцевих положень Закону України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік» до Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" стаття 48 останнього
викладена у такій редакції, що
одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Тобто, на момент розгляду зазначеної
справи, не має законодавчої норми яка б
передбачала нарахування щорічної
допомоги на оздоровлення у 2013 році у
розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат у Законі України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів вважає, що відповідач
правомірно здійснено нарахування
допомоги на оздоровлення як
постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС
І категорії, інваліду 3 групи
відповідно до пункту 4 Прикінцевих
положень Закону України «Про державний
бюджет України на 2013 рік» та постанови
Кабінету Міністрів України від 12 липня
2005 року №562.

Пунктами 1, 3 Порядку фінансування
видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту
населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 4 березня 2002 року N 256 з наступними
змінами, передбачено, що вказаний
Порядок визначає механізм
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного бюджету
та головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є
керівники головних управлінь,
управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів
місцевих держадміністрацій,
виконавчих органів рад, до компетенції
яких належать питання праці та
соціального захисту населення.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції припустився помилки при
застосуванні норм матеріального права,
що призвело до неправильного
вирішення справи, до такого висновку
суд дійшов з огляду на наступне:

Позивачеві на підставі постанови
Кабінету Міністрів України № 562 від 12
липня 2005 року нарахована допомоги на
оздоровлення в розмірі 90 гривень.

Відповідно прикінцевих положень до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» Кабінету
Міністрів України надано право
встановлювати розмірі соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розмірі мінімальної заробітної
плати.

Згідно до ст. 46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» виплачуються за минулий
час без обмеження будь-яким строком
нараховані суми пенсії, не отримані з
вини органу, що її призначає і виплачує.

Колегія суддів не приймає посилання
скаржника на відсутність бюджетного
фінансування для здійснення
соціальних виплат, з огляду на те, що
судові рішення ухвалюються в межах
норм діючого законодавства в
незалежності від причин ненадходження
коштів з Державного бюджету України на
виплату допомоги та згідно частини 2
статті 3 Конституції України права і
свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, держава відповідає
перед людиною за свою діяльність,
утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

Відповідач при нарахуванні виплат
користувався зазначеною постановою
Кабінету Міністрів України № 562, яка
не скасовувалася, не змінювалася щодо
розміру виплат, проте не зробив
виплату. Враховуючи викладене колегія
суддів вважає, що стягненню на користь
позивача підлягає виплата нарахованої
грошової допомогу на оздоровлення за
2013 року відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України № 562 від 12
липня 2005 року.

Відповідно до статті 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: підставами
для скасування постанови або ухвали
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що суд першої
інстанції не дотримався норм
матеріального права під час
вирішення справи, тобто наявні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 24, 89, 94, 184, 195, 197, 198, 202,
205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 07 травня 2014 р. у справі № 219/1770/14-а
- скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління
праці та соціального захисту населення
Артемівської міської ради Донецької
області про стягнення заборгованості
недоотриманої суми на оздоровлення за
2013 рік - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Артемівської міської ради Донецької
області по невиплаті позивачу
нарахованої грошової допомогу на
оздоровлення за 2013 рік відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12 липня 2005 року.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Артемівської міської ради Донецької
області на користь ОСОБА_2 нараховану
грошову допомогу на оздоровлення за 2013
рік у розмірі 90 грн. відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12 липня 2005 року.

Постанова апеляційної інстанції за
наслідками розгляду у письмовому
провадженні набирає законної сили
через п'ять днів після направлення їх
копій особам, які беруть участь у
справі, і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Колегія суддів
С.В. Жаботинська

О.П. Лях

О.А. Нікулін